GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: נזכה להגדיל תורה ולהאדירה, אור עקיבא זה יישוב חשוב, ואני הייתי שם לא מזמן יחד עם חבר הכנסת מקלב.
משה גפני: בסדר, אני חושב שזה יישוב שראוי באמת להרבה עבודה.
משה גפני: התושבים שם זקוקים לרב.
אליהו אילוז: אני רק רוצה ברשותכם לנגוע בנקודה נוספת שכולנו ככה שכחנו ממנה, תוך כדי הדברים.
אליהו אילוז: כל הסיפור הזה של נושא רבני הערים, זה התחיל כבר בחתך שעשו לפני מספר שנים, כשבכל עיר בישראל היו שני רבנים – היה ספרדי והיה אשכנזי.
אליהו אילוז: ואז הגיעו ואמרו מספיק רב אחד.
אליהו אילוז: אחרי שסוף סוף הסכימו לרב אחד, אז אמרו רגע, גם הרב הזה, למה שהוא יקבל שכר כזה, בואו מה שנקרא נחתוך את שכרו.
אליהו אילוז: ובנקודה הזאת, כבוד יושב הראש, אני רוצה לנגוע בנקודה הזאת.
אליהו אילוז: דהיינו, כולנו שוכחים שלמשל לצורך העניין, אני אקח את הדוגמא שלי, כי היא פשוט רלבנטית אלי.
אליהו אילוז: בעיר כמו אור עקיבא, כאשר לפני כעשור העיר הזאת התחילה פחות מ-10,000 תושב, כיהנו שני רבנים.
אליהו אילוז: כיהן רב ספרדי ורב אשכנזי, כל אחד קיבל להערכתי למעלה מ-30,000 ₪ בחודש.
אליהו אילוז: כיום העיר הזו מונה פי שניים ממספר התושבים שהיו לפני 10 שנים, מכהן רב אחד, כאשר הוא מקבל פחות משליש ממשכורת של רב יחיד.
אליהו אילוז: דהיינו, פירוש הדברים, רק כדי שנבין את הפרופורציה, ואני לא מדבר על מה שנקרא עלייה בהוצאות ועלייה וכו' וכו'.
אליהו אילוז: אני מדבר על הנתונים היבשים, שאם לפני עשור המועצה הדתית אור עקיבא שילמה שכר רבני ערבים למעלה מ-60,000 ₪ בחודש, היום המועצה הדתית משלמת 9,750 ₪, ברוטו אני מדבר.
אליהו אילוז: אז איפה פה הפרופורציה.
אליהו אילוז: זו נקודה אחת.
אליהו אילוז: עוד נקודה קטנטנה.
אליהו אילוז: אני לא יודע מנין זה להשוות את שכר רבני הערים לשכר הממונים על המועצות הדתיות.
אליהו אילוז: עם כל הכבוד, הממונים עושים עבודה מצוינת ומלאכה רבה בידיהם, אבל ישנו הפרש עצום בין רב העיר, שאין לו שעות, יש לו עבודה ביום ובלילה, יש לו עבודה בראש השנה וכיפור, בשבת ובחג, בכל דקה ודקה.
אליהו אילוז: אז גם המשוואה הזאת לדעתי, צריך לפרק אותה מראשיתה, ואני לא יודע מי הוא זה שהשווה את העבודה של רב עיר לעבודה של ממונה, כי זה שני עולמות.
אליהו אילוז: רב עיר אין לו שעות, הוא עובד כל דקה, הוא צריך לקבל טלפון בשתים עשרה בלילה – בוא ללוויה, והוא בא.
משה גפני: טוב, תודה הרב.
משה גפני: הרב זלמנוביץ, מזכרת בתיה, בבקשה.
אפרים זלמנוביץ: אני רוצה לומר דבר אחד בקשר לנושא של הרבנים הוותיקים.
אפרים זלמנוביץ: אולי הערה אחת לפני כן.
אפרים זלמנוביץ: החדשים למכולת הולכים עם סכום מסוים, ואם יש לרב של מקום מסוים 10 ילדים אז הוא צריך לפרנס אותם, הוא צריך לפרנס אותם בכבוד.
אפרים זלמנוביץ: לגבי הרבנים הוותיקים, יש הסכם.
אפרים זלמנוביץ: לא כתוב אמנם, אבל הסכם.
אפרים זלמנוביץ: אצלי ההסכם הזה קיים משנת 77', שנותנים לי 84.5% משכרו של שר.
אפרים זלמנוביץ: אם היו מפחיתים לשרים, אוקי, אז מפחיתים לכל הצמודים אליהם.
אפרים זלמנוביץ: אבל לא הפחיתו לשרים ולא לראשי הרשויות, אלא החליטו, ואני מדבר על ראשי רשויות וותיקים, את הפנסיה הם רשאים לקבל אותו דבר עם העדכונים.
אפרים זלמנוביץ: הם קיבלו את העדכונים גם עכשיו.
אפרים זלמנוביץ: גם סגן ראש העיר בפועל וגם ראש העיר קיבלו את העדכונים – 10.7% שאנחנו לא קיבלנו אותם.
אפרים זלמנוביץ: יש הסכם, איך אפשר להפר הסכם חד צדדית?
משה גפני: טוב, תודה.
משה גפני: יש עוד מישהו?
משה גפני: עו"ד אביעד הכהן.
אביעד הכהן: שני דברים, היושב ראש אמר מקודם שהכל צריך להיות שווה, והשר אמר שזה בלתי סביר, לא הגיוני ---
משה גפני: היה לכם ויכוח לגבי זה, אני חושב שאילן צודק, המדובר על השכר, על 16,000 או 17,000 ₪.
משה גפני: היה פה הרי איזה ויכוח עובדתי.
אביעד הכהן: זה בסדר.
משה גפני: לא, זה הבדל, פה הכמות עושה גם את האיכות.
אביעד הכהן: הכמות עושה את האיכות.
אביעד הכהן: אם אנחנו מדברים שהכל שווה, ראשית ראש עיר חדש וראש עיר ישן מקבלים אותו דבר.
אביעד הכהן: אין שום סיבה שאצל הרבנים זה יהיה שונה.
אביעד הכהן: דבר אחד.
אביעד הכהן: דבר שני, ושוב, בלי לפגוע כהוא זה ברבנים הוותיקים – לא יתכן שרב, אם דיברנו אחרי ההעלאה, שרב במקום חדש יקבל 18,000 ₪, ורב וותיק יקבל 22,000 ₪.
אביעד הכהן: אין ויכוח על זה שבמקום שבו מספר התושבים הוא אותו מספר, העבודה שלהם בוודאי לא שונה.
אביעד הכהן: לא מדובר פה על שתי רשויות שונות.
אביעד הכהן: ולכן, אנחנו חוזרים לנקודה שהעלינו בדיון הקודם, שוויון פירושו של דבר להשוות את הרבנים החדשים לוותיקים.
אביעד הכהן: אין שום סיבה שהדבר הזה לא יקרה.
יעקב מרגי: כלפי מעלה.
אביעד הכהן: כלפי מעלה, בוודאי.
משה גפני: כן, בבקשה, אני רוצה לסיים.
נתן נתנזון: אני גם רוצה לסיים,
משה גפני: מה אתה רוצה לסיים?
נתן נתנזון: את הישיבה, כמוך.
קריאה: מאיפה אתה יודע מה הוא רוצה?
נתן נתנזון: אתה אמרת שאתה רוצה לסיים, אני מתחבר אליך, מה יש?
נתן נתנזון: הוא רצה להתחיל, היה לי איתו ויכוח שהוא רוצה לסיים.
משה גפני: הוא כבר לפני 20 שנה לימד אותי מה להגיד.
נתן נתנזון: דבר ראשון, את הפרופורציות שהפחידו פה את האנשים קודם, לא צריכים להיבהל.
נתן נתנזון: גם בשלטון המקומי הרי זה בדיוק מה שקורה, הרב גפני.
נתן נתנזון: צריך רק לפתוח את העיניים.
נתן נתנזון: הרי דיברו פה על זה שראש עיר של עיר של 2,500 תושבים מקבל שכר של 30,00 ₪, לעומת ראש עיר של 400,000 תושבים, שמקבל 37,000 ₪.
נתן נתנזון: זאת אומרת הפערים הם יחסית, יש פערים, וטוב מאד שיש מדרג, אבל הפערים הם קטנים, לא צריכים להיבהל מזה כל כך, שהרבנים נכנסו לתוך אותה מסגרת.
נתן נתנזון: לגבי ההפרדה בין אלה לאלה.
נתן נתנזון: תראה, עוד לא נכנסנו לדיון היותר ארוך בין הרבנים לבין ראשי או ממונה המועצות הדתיות, אבל בזמנו הרב עמיאל אמר דבר מאד מעניין, הרב של תל אביב זכר צדיק לברכה אמר בזמנו, למה עושים לילד חגיגת בר מצווה?
נתן נתנזון: אז כולם יודעים הרבה פרשנויות על זה, אבל הוא בא עם רעיון חדש.
נתן נתנזון: אמר – עד עכשיו הקטן היה אחד משלושה ידועים – חירש, שוטה וקטן.
נתן נתנזון: כשהוא עוזב את החירש ואת השוטה – הוא עושה חגיגה.
נתן נתנזון: אז אני אומר, זה דבר לא כל כך ראוי שעד עכשיו הרבנים באו בצל כנפיהם של ראשי המועצות הדתיות.
נתן נתנזון: לראשי המועצות הדתיות היה שכר מסודר, אמרו נחבר את הרבנים אל ראשי המועצות הדתיות.
נתן נתנזון: פתאום עכשיו אומרים רגע, אנחנו הסתדרנו, בוא נזרוק את אלה שלקחו אותו עד היום לים, אנחנו נלך קדימה ונשאיר את אלה מאחורה.
נתן נתנזון: לא ככה רגילים לעשות, וזה לא נכון ואני חושב בגלל זה, שבמסגרת הדיון הזה, כמו שקבעת בפעם הקודמת, אדוני יושב הראש.
נתן נתנזון: לפי הערכתי יש, ואני חושב שצעקת העובדים הפשוטים במועצות הדתיות היא זעקה שאסור לשכוח אותה בכל דיון.
נתן נתנזון: זה כאילו נוגד את האינטרס שלנו המעסיקים, אבל אני אומר לכם שזה בלתי אפשרי שעובדים במועצות הדתיות יהיו לאורך 15 ו-20 שנה מאז שבודקים את הסיפור של השכר הציבורי במשק, תמיד הדרגה הנמוכה ביותר של השכר זה עובדי המועצות הדתיות.
נתן נתנזון: זה לא יכול להיות, צריך לשנות את זה.
נתן נתנזון: אני חושב אדוני יושב הראש, שהבדיחה שהייתה פה קודם ברשותך, אם אפשר להתבטא ככה, שסגן ראש אגף התקציבים עומד פה ומתלבט על 2.2 מיליון שקל, והוא לא יודע מה לעשות עם פריצת התקציב הזאת, היא כנראה לא באמת בעיית הרבנים.
נתן נתנזון: היא דווקא הבעיה של מה שלא דיברנו, וזה העובדים וראשי המועצות שאני חושב שאם הוועדה לא תיתן לעניין הזה בכלל לרבנים - פתרון אחד כולל ומסודר שיחייב את האוצר כמו שצריך, אז אני חושב שזאת אמירה מאד מאד לא ראויה למדינה שככה מפעילה את שירותי הדת שלה.
משה גפני: טוב, תודה רבה.
משה גפני: אני מבקש לסכם את הדיון ולהגיד מה אנחנו עושים הלאה.
משה גפני: ציון, אתה פה ומיכאלי.
משה גפני: אני רוצה, אם אתם סבורים שצריך לקבל החלטה אחרת, אז תעירו לי.
משה גפני: תראו, קודם כל אני רוצה להגיד לגבי הנושא שאצלנו עובר כחוט השני – אין בעניין הזה דיון.
משה גפני: אפשר לקבל החלטה אידיאולוגית שלא צריך עובד מסוים.
משה גפני: בסדר, אז לא צריך את העובד המסוים הזה, צריך להעביר החלטת ממשלה, לפעמים צריך לעשות חקיקה.
משה גפני: אבל כל עוד שיש החלטה, לא פוגעים בשכר של עובדים, לא עושים אפליה.
משה גפני: זה דבר שהוא עובר כחוט השני.
משה גפני: הייתה ממשלה בישראל שקיבלה החלטה אידיאולוגית, לא החלטה כספית.
משה גפני: ההחלטה האידיאולוגית הייתה שלא צריך רבנים בישראל.
משה גפני: לא צריך מעט ולא צריך לשלם להם בכלל שכר.
משה גפני: אפשר לשלם מעט.
משה גפני: הרי אנחנו מנסים עכשיו לתקן עיוות.
משה גפני: על כל פנים, אני לא יכול להיות שותף בממשלה או בקואליציה שאומרת שאידיאולוגית במדינת היהודים לא צריך רבני ערים.
משה גפני: אני לא יכול לחיות עם הדבר הזה.
משה גפני: מי שעשה את ההחלטה הזאת לא השתתף או שלא גר במקומות שבהם רב העיר היה חלק מהעניין.
משה גפני: אני גרתי באופקים כל השנים, בלי רב עיר אין.
משה גפני: הכל נראה אחר.
משה גפני: כתוצאה מהעניין הזה נוצר עיוות.
משה גפני: הפחיתו את השכר של הרבנים באופן דרסטי, ועכשיו אנחנו נמצאים בעיוות שהוא נורא ואיום, שאין אותו בכלל במדינת ישראל בשום סקטור אחר.
משה גפני: יהיו רבנים שיקבלו יותר, ויהיו רבנים שיקבלו פחות, שניהם יכולים לכהן באותה עיר.
משה גפני: שניהם יכולים לכהן בישובים סמוכים עם אותו מספר תושבים.
משה גפני: אחד יקבל יותר ואחד יקבל פחות, לא בגלל שההוא יותר טוב והוא פחות טוב, לא בגלל שההוא עובד שעות נוספות וההוא לא עובד שעות נוספות, אלא בגלל שזה העיוות שנוצר מאותה ממשלה שרצתה לחסל את מעמד הרב בישראל.
משה גפני: אנחנו לא יכולים להיות שותפים לזה.
משה גפני: לא מה שמייצג השר מרגי, לא מה שמייצג חבר הכנסת ציון פיניאן ולא מה שאני מייצג.
משה גפני: ולכן צריך להגיע להשוואה טוטאלית.
קריאה: חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: הוא אמר מרגי, אז זה בסדר.
משה גפני: לא, אני התכוונתי אנחנו מייצגים מפלגות.
יעקב מרגי: כי אני שלחתי אותו להיות שר הדתות, בשביל זה.
משה גפני: נכון, זה ברור לגמרי.
משה גפני: ולכן, אנחנו דורשים להגיע להשוואה מוחלטת, לא יתכן מצב שבו רב אחד יקבל שכר גבוה יותר, ורב אחד יקבל שכר נמוך יותר.
משה גפני: עכשיו, אנחנו יודעים שאי אפשר לבנות את הכל בבאת אחת, אנחנו צריכים לעשות את זה באיזו שהיא צורה מדורגת.
משה גפני: אני מבקש אדוני הממונה על השכר, אני מבקש שתבוא ותאמר לי, כפי שאמרת בתחילת דבריך, תבוא ותאמר לי על מה מדובר.
משה גפני: על איזו פרישה מדובר.
משה גפני: מאיפה יבוא התקציב.
משה גפני: הרי אתה לא יכול לקבל ממני הסכמה על 80% או לקבל מהוועדה הסכמה על 80%, ואני דורש אגב שזה יהיה יותר, אנחנו מדברים באמת על סכומים מבוטלים, אני דורש שגם במדרג הזה זה יהיה יותר, אל תגיד לי אם יש לעניין הזה בסיס תקציבי, אחרת אני לא מוכן.
משה גפני: אגב, אני לא נוהג בוועדה ללכת בכוח.
משה גפני: אני לא אוהב לעשות את זה.
משה גפני: אבל פה זה כבר מתחיל קצת לעצבן, אתה יודע.
יעקב מרגי: רק איתי הוא הולך בכוח.
נתן נתנזון: זה במסגרת הידידות, לא בגלל הוועדה.
אילן לוין: כבודו, אני בטוח שנגיע לעמק השווה.
אילן לוין: אני מציע שתקצוב זמן ואנחנו נלך לשר ונסגור את זה.
אילן לוין: זה לא כצעקתה.
אילן לוין: יש דברים יותר מורכבים.
משה גפני: השר העיר שאיתו אני כן הולך בכוח.
משה גפני: הוא עוד לא יודע מה זה כוח אצלי.
משה גפני: אבל על כל פנים, אני מבקש באמת את הסגה הזאת לסיים, כאשר ההחלטה העקרונית היא להגיע לשוויון.
משה גפני: אז אם לא עושים את זה היום, נעשה את זה מחר.
דוד אוחיון: סליחה, אפשר לשאול שאלה?
משה גפני: אז זה חלק אחד.
משה גפני: החלק השני, אני מדבר על הנושא של התנאים הנלווים, הרכב של הניידות, הביגוד, ההבראה, כל הדברים האלה אנחנו הולכים למתווה שסופו יהיה השוואה.
משה גפני: זה המתווה.
משה גפני: אנחנו נתחיל בו, ואני שמח על זה שאנחנו מתקדמים, מתקדמים הרבה מאד, לטעמי לא מספיק, אבל הרבה מאד.
יעקב מרגי: יש פה גם הצהרה סמויה של גפני שהוא לא מתכונן לפרוש.
משה גפני: גם אם אני אהיה חבר רגיל, אני לא ---
יעקב מרגי: הוא כל הזמן מאיים עלינו שהוא פורש.
נתן נתנזון: לא, הוא אומר – אם הוא ייצא מפה הוא יהיה רב עיר, ואז הוא ידאג לצד השני.
משה גפני: אני לא הולך להיות רב עיר.
משה גפני: הוא הולך למנות אותי ממונה כרמלה, עם 6,000 ₪.
משה גפני: אם אני אסמוך על מה שהוא ממנה ממונה, אז אני אשאר רעב ללחם.
משה גפני: נושא של התנאים הנלווים, הרכב, הניידות ה---
יעקב מרגי: אני מציע לבחון אותי, אם רק ייתן לי הסכמה בכתב, אני נותן לו את תל אביב, לא את רמלה.
משה גפני: יש לי הצעות יותר קוסמות מזה.
משה גפני: כאלה שרוצים להיפטר ממני, נותנים לי פי אלף דברים.
משה גפני: העיקר שאני אעזוב.
משה גפני: אני שוקל את ההצעות האלה.
משה גפני: אז זה החלק האחד.
משה גפני: לגבי החלק של הרבנים הוותיקים, אני מאד מבקש – יש פה עיוות שהוא נובע מאותו עיוות.
משה גפני: היו הסכמים כתובים ולא כתובים.
משה גפני: לא נגעו בעניין של השרים, לא נגעו בנושא המשרד, נגעו בעניין הזה באופן לא הגון.
משה גפני: אני מבקש, וגם אתה מסכים אדוני הממונה על השכר, שצריך למצוא לעניין הזה פתרון.
משה גפני: אני מבקש פתרון לעניין הזה.
משה גפני: עכשיו, אני לא ארפה מהעניין של הבלניות.
משה גפני: לא ארפה מהעניין הזה.
משה גפני: זה גם כן נובע, וזה צריך לקחת את המקבילים שלהם ברשויות המקומיות.
משה גפני: אני לא מבקש לתת לבלניות יותר ממה שמקבלים המקבילים שלהן, אני לא יודע בדיוק איך אפשר ---
יעקב מרגי: אדוני יושב הראש, רק משפט אני אכניס, נגענו בזה בישיבה, ייאמר לזכותו של אילן שגם שם הגענו להבנות שאכן המצב צריך תיקון.
יעקב מרגי: יש כיוון חיובי, ואני לא יכול לסכם את כל הנושאים בדיון אחד.
משה גפני: אני מבקש לדעת, תיכף אני רוצה לעשות ---
אפרים זלמנוביץ: יש עיוות מסוים בקשר לאלמנות של רבנים שמקבלות 40% ולא יותר.
יעקב מרגי: בחוק השארים אין דבר כזה.
שמעון אלמליח: חוק השארים הוא באפליה גמורה בין ---
משה גפני: אז תביאו את הדברים, בסדר.
משה גפני: תביאו את הדברים לשר, לממונה על השכר.
משה גפני: אם יש בעיה אנחנו לא נרפה מהעניין הזה.
שמעון אלמליח: תקים צוות שיישב איתנו.
משה גפני: הרב, אתה יודע שאם אנחנו נעלה עוד נושאים ועוד נושאים ועוד נושאים, בסוף לא ייצא שום דבר מכלום.
משה גפני: בואו נלך לפי הסדר.
משה גפני: אילן, אני מבקש לדעת כמה זמן אתה צריך כדי לדווח לוועדה על הדברים האלה.
אילן לוין: לגבי הפרישה, אני ---
משה גפני: לא על הפרישה, על הכל.
משה גפני: אצלי עוד אין פרישה.
משה גפני: אני לא הסכמתי לפרישה.
אילן לוין: איך אומרים, בואו נביא גם תוצאות.
משה גפני: כן, כן, אני מדבר על תוצאות.
אילן לוין: כי אנשים פה ממתינים לבשורות.
אילן לוין: לגבי הפרישה התקציבית אני מציע לא יותר משבועיים שנתכנס בלשכתו של השר, אני או בא כוחי יחד עם סגן אגף תקציבים ומהשיחות מסדרון אנחנו יכולים להגיע לפתרון לדעתי ראוי, ואז נגיש הצעה להחלטת ממשלה.
אילן לוין: בואו קודם כל נסדר את זה.
אילן לוין: לעניין הרבנים הוותיקים, אני לא יודע מה בדיוק הבעיה, אני הייתי מבקש חודש לבדוק מה בדיוק קורה שם, ומהלך אותם שבועיים אנחנו גם נסדיר את התנאים הנלווים.
אילן לוין: הייתי רוצה לדאוג שיהיו להם הוצאות רכב כמו שצריך ---
משה גפני: בשבועיים הקרובים?
אילן לוין: תן לנו שבועיים, אני בטוח, זה תלוי בשר.
אילן לוין: הוא יזמן אותנו אליו ואנחנו ---
משה גפני: אנחנו מסכמים.
אילן לוין: צריך גם זמן לעבודה השוטפת.
משה גפני: כן, כן, אני מקבל את העניין הזה וחלוקת העבודה תהיה כדלהלן: אתה, הממונה על השכר, בתוך שבועיים מביא הצעה, שאנחנו בינתיים עוד לא קיבלנו שום הצעה.
משה גפני: זאת אומרת, גם הנושא של ה-80% וה-90%.
משה גפני: אני על כל פנים לא מקבל שום הצעה.
משה גפני: הצעה צריכה להיות מושלמת.
משה גפני: אנחנו מכירים את זה.
משה גפני: לפעמים אפשר לקבל החלטה ולהגיד – לזה כבר הסכמת, אבל אגף התקציבים לא הסכים בכלל.
משה גפני: בסדר, אני לא הסכמתי לשום דבר.
משה גפני: אני רוצה הצעה מושלמת.
משה גפני: אמרתם תוך שבועיים, אני סומך עליך.
משה גפני: אתם יכולים לבוא בעוד שבועיים ולהגיד – אתם הגעתם להסכמה, אגף התקציבים לא הסכים, אז אני לוקח את זה על עצמי.
משה גפני: זאת אומרת זה ברור שאם לא תגיעו להסכמה בתוך שבועיים, אגף התקציבים יבוא לכאן והוא יצטרך להסביר.
משה גפני: אני מקווה שלא נגיע למעמד הזה.
משה גפני: זה לקבל החלק הזה.
משה גפני: לגבי הנושא של הרבנים הוותיקים, בתוך חודש אני מבקש, או שתיפגש עם הרבנים הוותיקים, אנחנו כבר דיברנו על זה כמה פעמים.
אילן לוין: אני נפגשתי איתם כבר כמה פעמים.
משה גפני: בסדר, אני מבקש בתוך חודש תשובה לגבי הרבנים הוותיקים.
משה גפני: עכשיו, אני מבקש לגבי העובדים של המועצות הדתיות, בעיקר הבלניות.
משה גפני: הנושא של הבלניות מטריד את חברי הוועדה כולם ללא יוצא מן הכלל.
משה גפני: אין אחד, בניגוד לנושא של רבנים, שאולי יש כאלה שרוצים להפחית שכר מסיבות אידיאולוגיות כנראה בלניות אין ויכוח.
משה גפני: זה כתם על מדינת ישראל שנשים שעובדות בשעות לילה מאוחרות ומוסרות את נפשן בשבתות ובחגים ובכל הדברים האלה, מקבלות שכר כזה עלוב.
משה גפני: אנחנו לא יכולים לעמוד בפני הדמעות שלהן.
משה גפני: אני מבקש בפרק הזמן הזה לבחון את העניין.
משה גפני: אפשר לבוא ולומר בסוף להערכתכם או לדעתכם או לפי מה שבדקתם צריך להוסיף להם שכר, אבל אין כסף.
משה גפני: וצריך לעניין הזה כך וכך תקציב.
משה גפני: יכול להיות שנמצא לעניין הזה גם תקציב.
נתן נתנזון: ביושבי ראש אתה לא רוצה לנגוע?
משה גפני: לא, לא, אני לא רוצה לגעת עכשיו.
דוד אוחיון: אפשר לדעת על מה התבסס המשא ומתן?
משה גפני: אבל הרב אוחיון, אני לא שייך למשא ומתן.
דוד אוחיון: לא, אני לא מבין על מה אתם מדברים פה, על השכר של המנכ"ל, על השכר של מי? של העובד?
דוד אוחיון: על מה מדובר?
דוד אוחיון: על איזה שכר מדובר?
דוד אוחיון: האם הולכים על שוויון או שהולכים כל פעם לעשות ---
משה גפני: אני לא קיבלתי שום עמדה.
דוד אוחיון: לא, אני שואל, אני שואל אתכם.
משה גפני: אני עונה לשאלה שלך – אני לא קיבלתי שום עמדה.
משה גפני: אני מבקש בתוך שבועיים, אמר הממונה על השכר יחד עם השר מרגי, בתוך שבועיים אנחנו נקבל תוכנית שהתוכנית הזאת היא ברת ביצוע.
משה גפני: ואז לייחס את עמדתנו, נתייחס לעמדה הזאת, כאשר עמדתה של ועדת הכספים זה שצריך להגיע בסופו של התהליך לשוויון.
משה גפני: זאת העמדה העקרונית אצלנו.
דוד אוחיון: שוויון לרב עיר?
נתן נתנזון: שוויון לרב עיר, הוא אמר.
נתן נתנזון: תשמעו מה הוא אומר.
דוד אוחיון: אז אני שומע מה שכבודו אומר.
משה גפני: אני בא לגור ביישוב שלך.
דוד אוחיון: ברוך הבא.
דוד אוחיון: אני אפתח לך סניף של אגודת ישראל.
משה גפני: לא אגודת ישראל.
משה גפני: סיכמנו שדגל התורה.
דוד אוחיון: דגל התורה.
משה גפני: לגבי החלק השני של הרבנים, אנחנו מדברים גם על התנאים הנלווים.
משה גפני: לגבי החלק של הרבנים הוותיקים אני מבקש את זה תוך חודש, אילן באמת, אני רוצה את הסגה הזאת לסיים.
משה גפני: שנדע איפה הבעיות עומדות, אנחנו נטפל בזה, ואותו דבר לגבי הבלניות.
משה גפני: כבוד הרבנים, אדוני השר, אדוני הממונה על השכר, אני מודה לכם, תודה רבה, הישיבה נעולה.
משה גפני: על סדר היום סקירת שר האוצר.
משה גפני: אני רוצה להודות לך, אדוני השר, שאתה מגיע לדיווח רבעוני, מקפיד על זה הקפדה ואנחנו גם גומלים לך בהתאם, אנחנו מקבלים אותך בברכה ומכבדים אותך, ולפני שאתה נותן את הסקירה, מכיוון שראש אגף התקציבים, מר אודי ניסן, עוזב, לצערי הרב, באוגוסט, אני מבקש, אדוני השר, להגיד כמה מלים על אודי, אבל לפני כן אני מבקש אותך, אדוני השר, בבקשה.
יובל שטייניץ: בוקר טוב לכולם, אדוני היושב ראש, חברי הוועדה הנכבדים, סגני היקר, איציק, המנהל הכללי, חי, וראש אגף התקציבים, דר' אודי ניסן.
יובל שטייניץ: אכן באמת ראש אגף התקציבים הודיע לי אתמול סופית, השיחה הראשונית היתה בינינו כבר לפני מספר שבועות, שהוא יסיים את תפקידו בחודש אוגוסט הקרוב, בזה הוא משלים פחות או יותר ארבע שנים כמנהל כללי באוצר, כמעט שנתיים כראש רשות החברות ובדיוק שנתיים, כי הוא מונה ביולי 2009, טיפה יותר משנתיים, כראש אגף התקציבים.
זבולון אורלב: זה לא טעון אישור הוועדה.
יובל שטייניץ: הלוואי שזה היה טעון אישור הוועדה---
זבולון אורלב: לא היה סיכוי שיאשרו.
יובל שטייניץ: מראש, כששכנעתי את דר' אודי ניסן לקבל על עצמו את התפקיד, הוא אמר לי שהוא רואה את שני התפקידים כמקשה אחת, שהוא משלים כהונה בשני התפקידים ביחד, כהונה רגילה של מנהל כללי, לכן מראש לא יכולתי להתלונן, אבל כן יכולתי להצטער ואני רוצה לומר כמה מלים על דר' אודי ניסן.
יובל שטייניץ: הוא עשה עבודה יוצאת מן הכלל ותרם תרומה יוצאת מן הכלל לאוצר ולכלכלת ישראל.
יובל שטייניץ: זה שילוב מנצח, בין יכולת אקדמית מרשימה, ללא ספק אחד הכלכלנים, אחד התיאורטיקנים המבריקים והמעמיקים ביותר שיש בישראל, ביחד עם יכולת מעשית מרשימה, הוא גם בוגר אגף התקציבים לשעבר, יכולת להבין בני אדם, להידבר עם בני אדם, להבין גם שצריך לפעמים להגיע לפשרות, ואודי הוא שילוב מנצח של שני הדברים הללו, של היכולת התיאורטית המרשימה ושל היכולת המעשית המרשימה.
יובל שטייניץ: אני רוצה לציין במיוחד את התרומה העצומה שלו לכמה דברים.
יובל שטייניץ: לא אוכל לציין את הכל.
יובל שטייניץ: קודם כל למימוש וביצוע התקציב הדו שנתי המלא הראשון בתולדות ישראל והעולם, ל-2011 ו-2012.
יובל שטייניץ: ליכולת לנצל את התקציב הדו שנתי לתועלות נוספות, לשינוי דפוסי עבודה והתנהלות, לא רק באוצר אלא בכלל בממשלה.
יובל שטייניץ: הוא היה הכוח המניע מאחורי רפורמה מאוד חשובה, הרפורמה המקיפה באוניברסיטאות ובהשכלה הגבוהה, שהיא חיונית וקריטית והיא היום רצה במהירות רבה.
יובל שטייניץ: הוא תרם רבות בכל הסוגיה של העלאת גיל הפרישה בצה"ל, של קיצוץ בתקציב הביטחון לטובת חינוך, תקציבי חינוך ורווחה, מאבק לא קל מול כל הממסד הביטחוני בישראל, היתה לו תרומה חשובה מאוד בתכנית ההיי טק, בחוק עידוד השקעות הון, כמעט בכל דבר שהאוצר עסק בו, בחלק מהדברים הוא הוביל, ובחלק מהדברים הוא תרם.
יובל שטייניץ: התלונה היחידה שהיתה לי כלפיו היא שאני רציתי שהוא יופיע יותר בתקשורת והוא לא התלהב מזה, הוא רצה לעשות את העבודה.
יובל שטייניץ: אני רציתי שהוא יופיע הרבה יותר בתקשורת.
יובל שטייניץ: הוא הופיע, אבל לטעמי הוא היה יכול להופיע יותר.
יובל שטייניץ: אז אנחנו ניפרד בעוד חודשיים, בינתיים הוא יהיה איתנו והוא עוד צריך להשלים הרבה משימות, מראש אגף תקציבים מצוין ואני רק יכול להיות גאה על כך שבאוצר אנחנו מצליחים מפעם לפעם לגייס את הכוחות הטובים ביותר ואת האנשים המעולים ביותר לטובת שירות המדינה ושירות כלכלת ישראל וההתגייסות של דר' אודי ניסן וגם המעבר שלו לאגף התקציבים לפני שנתיים, בשיא ההתמודדות עם המשבר הגלובלי, היה לו חלק עצום ומרכזי מאוד בכל המאבק שניהלנו בכל האפיקים וכמובן בראש ובראשונה מול המיתון והמשבר הגלובלי ואיום האבטלה ההמונית, והיה לו חלק בזה.
יובל שטייניץ: ואודי, יהיו לי עוד הרבה ההזדמנויות, היתה לי אחת אתמול ואח ת היום, בהזדמנות זו אני רוצה להגיד לך תודה גם על עוד דבר קטן, אבל גם הוא חשוב: מעבר לכל זה, היתה לך גם תרומה ביצירת מערכת יחסים טובה ושיפור שיתוף הפעולה בצמרת משרד האוצר, ביצירת אווירה טובה וגם זה חשוב.
יובל שטייניץ: אז על כל אלה אני מברך.
יובל שטייניץ: אתה רצית להוסיף משהו, הרב גפני?
משה גפני: בטח שאני רוצה להגיד, אבל אני אגיד את זה בקצרה.
משה גפני: אני חשבתי לדבר עכשיו על אודי ניסן חצי שעה ואני מקצר את זה.
משה גפני: אדוני השר, מה שאמרת נכון, אני מצטרף לכל מלה שאמרת.
משה גפני: בעיניי, על כל פנים, אני מניח שגם בעיני חברים אחרים, התדמית של אגף התקציבים השתנתה בזכותו של אודי ניסן ושל עוד חברים שם.
משה גפני: היתה תדמית קשה.
משה גפני: אני זוכר שנים עברו בוועדת הכספים, התדמית של אגף התקציבים היתה תדמית מאוד בעייתית, יש היום התחשבות יותר גדולה בנושאים שעולים בוועדה, בנושאים שעולים מהציבור, ובאמת לזכותו של דר' ניסן.
משה גפני: הוא היה איש קשוב לבעיות, ישבנו על הרבה מאוד נושאים, היו לנו הרבה מאוד חילוקי דעות, היה נוח להגיע איתו לחילוקי דעות, זה היה נוח, זה לא היה דבר לא נעים.
משה גפני: ישבנו, הוא אמר את עמדתו ואני אמרתי את עמדתי, אותו דבר היה גם עם אחרים, בסופו של דבר עשינו מה שהוא רוצה, הוא עשה מה שאנחנו רוצים הכוונה.
משה גפני: .. אבל הגענו לאיזה שהוא הסדר.
משה גפני: כשהוא התקשר אליי אתמול בבוקר, אני חטפתי שוק.
משה גפני: אמנם זה הצטברות של דברים, שאנשים עוזבים, אחד מגיע לגיל פרישה ואחד סיים את התפקיד, אבל אנשים טובים שעוזבים ובעיקר אודי זה בשבילי באופן אישי, אני מניח שבשביל כל הוועדה, חבל שזה המצב.
משה גפני: אבל לא נותר לי אלא לאחל לך, אודי, שבהמשך דרכך תצליח כמו עד היום.
משה גפני: בכל מקרה אני מניח ששר האוצר ישמח, ברגע שתרצה לחזור ולהחזיר אותך.
משה גפני: לא להגיד את זה?
יובל שטייניץ: לא, אתה יכול להגיד את זה.
אחמד טיבי: האמת היא, אדוני היושב ראש, שרציתי לבקש רוויזיה על העזיבה שלו, אבל נזכרתי לגבי הכבישים של טייבה ואני לא רוצה להגיש רוויזיה.
משה גפני: אבל אם נעשה הצבעה, מה תצביע?
אחמד טיבי: אני אמנע.
זהבה גלאון: אדוני, כולם מצטערים, אבל רציתי לשאול האם זה קשור ליזמה של נתניהו לבטל את ההחלטה של ועדת הכספים על הפחתת המסים הישירים?
משה גפני: שום דבר, כלום כלום כלום.
זהבה גלאון: אתה אומר את זה בביטחון כל כך גורף?
משה גפני: בביטחון מוחלט, לא צריך שהשר יאשר.
זהבה גלאון: רציתי רק לקבל הבהרה מכבוד השר.
משה גפני: הנושא הוא נושא אישי שלו, נושא שכבר מתבשל הרבה זמן, לצערי הרב.
משה גפני: לא קשור לשום דבר.
יובל שטייניץ: אין גם שום ביטול יוזמה.
זהבה גלאון: אה, זה מעניין.
זהבה גלאון: אדוני השר, זה מעניין.
יובל שטייניץ: אני אבהיר את הדברים אחר כך ואם יהיו לך שאלות, תשאלי.
יובל שטייניץ: אני בטוח שאני אבהיר אותם כך שאת תביני כל מלה שאני אומר.
משה גפני: אדוני השר, מה שחברת הכנסת גלאון אמרה, זה דווקא מוצא חן בעיניי, זאת אומרת היא השתלבה מיד בעניין, אפילו אם זה לא נכון, צריך להגיד את זה.
משה גפני: זה טוב, זה בסדר.
זהבה גלאון: אדוני, ביטלו לך את ההסדר עם שר האוצר.
משה גפני: לא ביטלו שום דבר.
זהבה גלאון: הוועדה תשמח לשמוע הסבר.
משה גפני: אבל במקרה של אודי, זה לא הנושא.
זהבה גלאון: אוקי, הבנתי, נרגעתי גם.
יובל שטייניץ: אני אפתח בדברים בגלל קוצר הזמן ועם אודי תהיה הזדמנות גם בהמשך וגם אם הוא ירצה---
משה גפני: אתם נשארים אחר כך כשהשר עוזב?
יובל שטייניץ: כן, אם לא נסיים, הם יישארו.
יובל שטייניץ: אני צריך לעזוב.
יובל שטייניץ: כפי שציינתי, הכנו מצגת, ואחריה נענה על שאלות, שיש לה שני חלקים.
יובל שטייניץ: החלק הראשון זה ההתפתחויות בכלכלה, החלק המקרו כלכלי, מבט-על על כלכלת ישראל כפי שאנחנו רואים אותה, ההתפתחויות בחודשים האחרונים, ולאחר מכן באופן יותר ספציפי תכנית ההיי טק שעברה כאן בוועדה, חיים שהוא הכוח המניע שמאחוריה, יסביר מה מצבה, ייתן סטטוס שלה, מה קורה בשטח, מה התממש, מה עוד לא התממש ואולי גם כמה מלים על מצב ההיי טק נכון להיום, כי לפני שנה כעת חיה היתה דאגה עמוקה לגבי ההשקעות בהיי טק, השאלה אם יהיה מיתון בהיי טק או לא, אז חשבנו שזה נושא גם קרדינלי וגם שעבר בוועדה ששווה גם לתת לוועדה דיווח.
יובל שטייניץ: נפתח בשקף הראשון.
יובל שטייניץ: כאן אתם רואים את נתוני הצמיחה, את הירידה הדרמטית בשיא המשבר, היינו שני רבעונים בצמיחה שלילית שהגיעה עד מינוס 3% ברבעון הראשון של 2009.
יובל שטייניץ: רואים שההתאוששות נמשכת.
יובל שטייניץ: יש רבעון אחד חריג לטובה, כלפי מעלה, זה הרבעון האחרון של 2010, אבל בסך הכל, אם אנחנו מכמתים את הכול, אנחנו רואים שחזרנו לקצב צמיחה שבין 4.5% ל-5%.
יובל שטייניץ: יש קצת מעל זה, קצת מתחת לזה, אבל כשמסתכלים מה קורה מסוף 2009 ועד היום, ועד הרבעון הראשון של 2011, להוציא את החריגה הקיצונית הזו ברבעון האחרון של 2010, של 7.8%, אנחנו רואים שבסך הכל אנחנו בקצב פחות או יותר של 4.5%-5% וזה נכון גם לגבי הרבעון האחרון.
יובל שטייניץ: אני רוצה לציין משהו שלא רואים פה.
יובל שטייניץ: ברבעון הראשון של 2011, הרבעון האחרון שמופיע פה, מה שהיה מעודד זה קצב הצמיחה במגזר הפרטי.
יובל שטייניץ: במגזר העסקי, שהיה 5.8%, כמעט 9%, זה כמובן נתון מעודד כי אנחנו מעוניינים כמובן לראות את המגזר העסקי צומח, פחות את המגזר הממשלתי הציבורי ויותר את המגזר העסקי.
יובל שטייניץ: זה לא בא לידי ביטוי פה, זו הצמיחה הכוללת, אבל ברבעון האחרון היה הפרש ברור.
יובל שטייניץ: הצמיחה העסקית, המגזר העסקי, צמח הרבה יותר, גדל הרבה יותר מאשר המגזר הציבורי.