GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חן לב: אני מבקש לציין שתקציב רשות ניירות ערך לצערנו הוא לא תקציב יש מאין.
חן לב: זה תקציב שמקורו באגרות שמוטלות על שוק ההון והאגרות האלה בסופו של דבר מתגלגלות אל ציבור הפעילים בשוק ההון שבסופו של דבר זה הציבור הרחב.
חן לב: איך שלא מסתכלים על זה, זאת תוספת מסים.
משה גפני: לא דיברנו על כסף.
משה גפני: אתה מאשר כאן הכפלת התקציב.
מירב תורג'מן: למיקור חוץ יש עלות.
משה גפני: אנחנו לא אומרים להוסיף כסף.
משה גפני: אנחנו אומרים במקום מיקור חוץ, יהיו עובדים קבועים.
חן לב: אנחנו לא נוכל לאשר הגדלה נוספת.
משה גפני: מה שלא תוכלו, אני יודע.
משה גפני: אני שואל אותך למה לא לאשר להם את אותו תקציב ואפילו פחות.
משה גפני: להפך, עוד לחסוך קצת כסף ולהעסיק עובדים קבועים במקום מיקור חוץ.
חן לב: אני חוזר על מה שאמרתי קודם.
חן לב: אנחנו לא נוכל לאשר הגדלה.
משה גפני: אני יודע שלא תוכלו, אבל אני שואל למה.
חן לב: אני חוזר על אותו הסבר.
חן לב: אנחנו לא נוכל לאשר הגדלה של היקף כוח האדם ברשות לניירות ערך משום שזה גוף ציבורי בסופו של דבר, שהיקף כוח האדם בו נמצא בפיקוח של הממשלה ואנחנו נתקלים בקשיים רבים בהעסקה במגזר הציבורי בכלל.
חן לב: רשות ניירות ערך, על אף שהיא גוף שהתקציב שלו עצמאי ולא נמצא בחוק התקציב, הוא גוף שבאופן עקיף נתפס כגוף ממשלתי.
משה גפני: כל זה אני יודע.
משה גפני: אני שואל שאלה ומבקש שתענה לי תשובה.
משה גפני: זה שהיא גוף ציבורי, בסדר.
משה גפני: תענה לי ממוקד על השאלה למה העובדים הללו שאנחנו צריכים לאשר עכשיו את התקציב שלהם, למה הם לא יכולים להיות עובדים קבועים?
חן לב: מהסיבה הפשוטה שאנחנו מעוניינים במגזר הציבורי באופן כללי ובכלל זה ברשות לניירות ערך, לשמור על מגמה של הגדלת הגמישות בהעסקת העובדים.
חן לב: העסקתם של עובדים קבועים מקשה על המגמה הזאת והיא נוגדת את הכיוון בו אנחנו מנסים ללכת בכל המגזר הציבורי, ובפרט בממשלה וכמובן גם ברשות לניירות ערך.
יעקב אדרי: מה בדיוק הסיפור של הכספת?
יעקב אדרי: סעיף 5003 בעמוד 7, סעיף 2.
עודד שפירר: כספת היא למעשה דואר מאובטח בין חברי בורסה לבין הרשות.
עודד שפירר: בעצם מה שהיום אנחנו עושים, כל פעם שאנחנו צריכים נתוני בנקים לצורך חקירות או לצורך פיקוח שאנחנו עושים, אנחנו מגישים צו לחבר הבורסה והולכים פיזית לקחת קובץ נתונים.
עודד שפירר: אנחנו סיכמנו דרך איגוד הבנקים עם כל חברי הבורסה שכל הנתונים האלה יעברו אלינו בצורה של כספת.
עודד שפירר: כספת, זה בעצם איזושהי מערכת וירטואלית שנמצאת אצלך אל מול מערכת וירטואלית בצד השני, היא מקודדת בשני הצדדים ובאמצע אף אחד לא יכול לעלות עליה.
יעקב אדרי: היא מאובטחת.
עודד שפירר: לכן היא מאובטחת ואז אתה יכול לקרוא אותה בדיוק כמו הפורמט שנשלח.
עודד שפירר: זה הפרויקט.
משה גפני: מה סיכמנו לגבי העובדים?
משה גפני: אל תפחדו ממשרד האוצר.
משה גפני: דברו לעניין.
שמשון אלבק: אנחנו לא פוחדים ממשרד האוצר.
משה גפני: אם ההחלטה הייתה בידיכם, מה הייתם עושים?
שמשון אלבק: יש לנו הרבה מאוד שנים של עבודה מול משרד האוצר.
משה גפני: אני עובד אצלם.
משה גפני: העברתי להם את חוק ששינסקי בעשרה ימים.
שמשון אלבק: אני חושב שהם שמעו את ההערה של כבוד היושב ראש באופן מאוד מאוד ברור.
שמשון אלבק: אני מניח שבמהלך שנת 2011, כאשר נדון אתם על תקציב 2012, הדברים יבואו לידי ביטוי.
משה גפני: כולל חרדים.
שמשון אלבק: אני חושב שאפשר להבין מזה גם את עמדתם.
משה גפני: כולל חרדים?
שמשון אלבק: כולל חרדים.
עודד שפירר: אנחנו גם כתבנו את זה לעצמנו.
משה גפני: מה אתה אומר עליהם?
משה גפני: אנשים נחמדים.
חן לב: אנשים נחמדים מאוד ואנחנו שמחים על שיתוף הפעולה.
משה גפני: שיתוף פעולה.
משה גפני: מכפילים את מיקור החוץ ולא נותנים להם להעסיק עובדים.
משה גפני: אנחנו העברנו את החוק של האכיפה המינהלית ואחד הדברים המרכזיים שם היה שיהיו עובדים של הרשות.
שמשון אלבק: אכיפה מינהלית תיעשה על ידי עובדי רשות ועובדי רשות בלבד.
משה גפני: אין לי ספק שאתם תפעלו על פי החוק.
משה גפני: זה ברור לגמרי.
עודד שפירר: גם כל החקירות.
שמשון אלבק: באכיפה המינהלית יש בירור מינהלי.
שמשון אלבק: הליך החקירה המינהלית נקרא בירור מינהלי ואותו יעשו רק עובדי הרשות.
עמי צדיק: מה לגבי העודפים שלכם?
שמשון אלבק: אתם רוצים שנתייחס לעודפים?
שמשון אלבק: אנחנו נתייחס עוד שנייה לעודפים.
שמשון אלבק: הרזרבות של הרשות היום עומדות על סכומים, ואני אסביר גם למה אני אומר בין לבין, בין 240 ל-300 מיליון שקלים.
משה גפני: כן, אתם מבקשים בתקנות להפחית את זה.
שמשון אלבק: אנחנו הולכים להפחית את האגרות השנתיות הקבועות ב-40 אחוזים.
משה גפני: כן, זוהר גושן אמר לי את זה.
שמשון אלבק: בארבעים אחוזים לארבע שנים ואז התקציב הופך להיות תקציב גירעוני, כי אנחנו נשתמש בעודפים האלה לכסות את הגירעון.
שמשון אלבק: המשמעות של הדבר הזה היא שהרזרבות יוקטנו בסדר גודל של כעשרים מיליון שקלים בשנה, על פי הערכות שיש לנו היום, ויעמוד בסוף התהליך על משהו שהוא בין 160 ל-220 מיליון.
משה גפני: מה עם האופוזיציה?
שמשון אלבק: איזו אופוזיציה?
משה גפני: הם רוצים להצביע נגד התקציב של הרשות לניירות ערך.
שמשון אלבק: אלה עודפים משנים עברו שהצטברו.
משה גפני: יש לכם עוד משהו להוסיף על העניין הזה?
משה גפני: את רוצה להעיר?
שמשון אלבק: אנחנו תומכים בתובעים ייצוגיים על פי החוק.
משה גפני: רבותיי, אנחנו מצביעים על אישור תקציב רשות ניירות ערך לשנת 2011, כפוף למה שנאמר בדיונים בוועדה.
יעקב אדרי: מה זה בדיוק כפוף למה שנאמר בדיונים בוועדה?
שמשון אלבק: כפוף להצהרות.
שמשון אלבק: היו כאן מספר הצהרות ואנחנו עומדים מאחוריהן.
יעקב אדרי: לקבל עוד חרדים?
שמשון אלבק: לא רק זה.
משה גפני: שגם יהיו דיונים לגבי מיקור החוץ.
משה גפני: תקציבו של מיקור החוץ הוכפל לפי ההצעה הזאת ואנחנו מבקשים שיהיה פחות מיקור חוץ ויהיו יותר עובדים קבועים.
משה גפני: המדיניות של משרד האוצר היא ללכת למיקור חוץ.
משה גפני: ה צ ב ע ה תקציב רשות ניירות ערך לשנת 2011 – אושר פה אחד תודה רבה.
משה גפני: על סדר היום צו תעריף המכס והפטורים ומס קניה על טובין (תיקון מס' 15), התשע"א-2011 (ענף הדיג – דגי אמנון).
משה גפני: אני אגיד לכם מה קורה ומה בעצם הדיון.
משה גפני: אני סיכמתי גם עם החברים בוועדה וגם עם שר התעשייה שאתם הוצאתם צו ואנחנו אמרנו שאנחנו לא נדון עליו לפני פסח אלא נדון עליו אחרי פסח.
אמנון כהן: עדיף.
משה גפני: אלא מה, התברר שיכול להיות מצב שבו כתוצאה מהצו שאתם הוצאתם יעלו את המחירים לצרכן.
משה גפני: מצד אחד ידאגו לחקלאות, לדיג בבקעת בית שאן, אבל מצד שני יעלו את המחירים.
משה גפני: אני קיימתי דיונים גם עם רשות המסים וגם עם משרד החקלאות, לא במישרין אלא בעקיפין, איך אפשר לגרום לכך שלפני פסח נוכל להפחית את המחיר לצרכן ולא נפגע במגדלי הדגים בבקעת בית שאן.
משה גפני: אני רוצה לדעת לפני שאנחנו מתחילים את הדיון - כי אחרת אני לא אקיים את הדיון הזה אלא נקיים אותו אחרי פסח – אם נגיע למצב בו נקבע מכסות על הפחתת המכס הזה בצו שלכם, האם זה יוזיל את המחיר לצרכן.
משה גפני: מכאן מתחיל הדיון.
יעקב אדרי: התשובה היא לא.
יעקב אדרי: הם לא יוזילו את המחיר.
יעקב אדרי: להפך, זה יעלה את המחיר.
ציון פיניאן: אני מקבל את ההצעה שלך לא לקיים דיון עכשיו אלא אחרי פסח.
משה גפני: נשמע.
משה גפני: אם זה לא מפחית, אין מה לקיים דיון.
אריאל מירלמן: אני יועץ משפטי של התאחדות יבואני הדגים.
אריאל מירלמן: המצב העכשווי לקראת פסח שיבוא עלינו לטובה תוך שלושה שבועות, כבר מאוחר מדיי מכיוון שהמוצרים שאמורים להיות משווקים כבר נמצאים בארץ.
אריאל מירלמן: לא מייבאים את המוצר הזה במשלוח אווירי אלא במשלוח ימי ולכן לדאבוננו המצב הוא בלתי אפשרי.
אריאל מירלמן: העלאה, אני חייב לציין, שנעשתה של ארבעה שקלים, היא לא ארבעה שקלים בלבד אלא היא מגיעה לצרכן ל-9.5 שקלים.
משה גפני: מירלמן, מכיוון שאתה אומר שאין הפחתה, שלא תהיה הפחתה ולא משנה מה שנחליט, מכיוון שהדגים כבר כאן, אני לא שותף לעניין הזה.
משה גפני: זה צו שעשתה הממשלה.
משה גפני: אני סיכמתי בוועדה עם חברים בוועדה, עם השר שלום שמחון ועם רשות המסים, סיכמתי שאנחנו נדון בצו הזה רק לאחר שהכנסת חוזרת מהפגרה, דהיינו לאחר פסח ויום העצמאות.
משה גפני: אם הייתה איזושהי אפשרות שאנחנו יכולים בדיון עכשיו בקביעת מכסות או לא חשוב במה להוזיל את המחיר לצרכן, ועדת הכספים היא ועדה מאוד חברתית ואם אנחנו יכולים להפחית את המחיר, אנחנו עושים את זה.
משה גפני: אתה איש מוסמך, אתה מייצג את היבואנים, ואתה אומר שהם כבר נמצאים בשוק וזה לא יוזיל את המחיר, הדיון מיותר.
משה גפני: אני לא רוצה לעשות דיון כפול.
משה גפני: אנחנו נצטרך לקיים את הדיון כשיגיע המועד.
משה גפני: היום אנחנו לא צד בעניין הזה.
אריאל מירלמן: יש דרך אחת אדוני והיא להוזיל במידה שרשות המסים תחליט להחזיר באופן ארעי את המצב לקדמותו.
משה גפני: רבותיי, מכיוון שזה לא מוזיל את המחירים לצרכן, אני נשאר בסיכום שהיה בוועדה ושהיה עם השרים.
משה גפני: הדיון יתקיים בעזרת השם לאחר פסח ויום העצמאות.
יעקב אדרי: להחזיר את זה למצב הקודם, זה לא פשוט.
משה גפני: בזה הוא מעוניין.
משה גפני: בעזרת השם אנחנו נקיים את הדיון לאחר פגרת הפסח.
יעקב אדרי: זה שאתם יוצאים מרוצים, זה מדאיג אותי.
יעקב אדרי: לא הבנתי למה.
קריאה: יש עדיין סחורות שנכנסות לארץ.
יעקב אדרי: זה לא אומר שאתם צריכים להרים את המחירים כפי שאתם רוצים.
יעקב אדרי: בשביל כמה קיבוצים לא צריך להרים את המחירים עד השמים, עם כל הכבוד.
אבשלום וילן: תירגע.
אבשלום וילן: אל תעבור להשמצות.
יעקב אדרי: אני לא משמיץ את הקיבוצים.
יעקב אדרי: אני בין אלה שעוזר להם כאן כל הזמן.
יעקב אדרי: אל תטיף לי מוסר.
יעקב אדרי: אני מאוד מכבד אותך אבל יש לכאן ולכאן בעניין הזה.
יעקב אדרי: להגן על הקיבוצים, גם אני יודע ועושה את זה כל הזמן.
משה גפני: כשיהיה כאן הדיון על הצו, אני אדרוש מכסות.
משה גפני: רבותיי, הדיון הזה התכנס כדי לנסות להוזיל את המחירים לפני פסח.
משה גפני: אני אדרוש מכסות כשיגיע לכאן הצו ואנחנו נדבר על העניין הזה.
משה גפני: יהיו כאן כל חברי הוועדה שיש להם עניין בנושא ואני אומר לכם, אני מדריך אתכם ומנחה אתכם, שצריך להגיע להוזלת מחירים.
עזרא לאטי: אני יבואן.
עזרא לאטי: יש לי עדיין מכולות.
עזרא לאטי: אתה מדבר על החג ועדיין לא פספסתי את החג.
עזרא לאטי: יש לי עדיין מכולות ואפשר להחזיר את המצב לקדמותו, למכס ל-11 שקלים ולא להגיע ל-15 שקלים.
עזרא לאטי: אני יכול להוזיל את המוצר כבר לחג.
עזרא לאטי: אפשר להחזיר את המצב לקדמותו.
משה גפני: אני עושה הפסקה עשר דקות וממשיך בדיון הבא.
משה גפני: על סדר היום הצעת חוק שירותי הדת היהודיים (נוסח משולב) (תיקון מס' 17), התשע"א-2011.
אמנון כהן: אני לא מסכים לנוסח הצעת החוק.
אמנון כהן: על מה שיש לי כעת, אני לא יכול להצביע.
יעקב מרגי: קודם כל, תודה אדוני היושב ראש על קיום הדיון.
יעקב מרגי: אנחנו מחויבים לפי החוק, להעביר באישור ועדת הכספים את אמות המידה לתקצוב המועצות הדתיות.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם זאת חובה בחוק אדוני היושב ראש, נאמר לי על ידי הייעוץ המשפטי שזה מעין הנחיה, אבל אנחנו לוקחים את זה לחומרה.
שגית אפיק: זאת חובה בחוק.
יעקב מרגי: יש ויכוח משפטי-פרשני שיכול להיות ש-60 הימים הם יותר הנחיה.
אמנון כהן: אין דבר כזה בוועדה הזאת.
אמנון כהן: רק באישור ועדת הכספים.
יעקב מרגי: אני יודע שאתם ריכוזיים.
יעקב מרגי: אנחנו לוקחים זאת לחומרה.
יעקב מרגי: עברנו את המועד של שישים הימים בגלל אילוצים ועומס עבודה, דוח ששינסקי ועוד מטלות.
משה גפני: חבר הכנסת אמנון כהן, יש לי בקשה אליך.
משה גפני: אל תסביר את הוועדה למה זה לא אושר בשישים הימים.
משה גפני: אתה לא דובר הוועדה.
אמנון כהן: לא, אני לא דובר אבל ראיתי את העומס.
משה גפני: לא, זה לא בגלל העומס.
יעקב מרגי: גם בגלל העומס.
יעקב אדרי: השר אמר בגלל ששינסקי.
יעקב מרגי: יש לי ניגוד עניינים.
יעקב מרגי: יש לי צובר גז בבית ואני בניגוד עניינים.
יעקב מרגי: רבותיי, גם בשנה שעברה בה לא היה דוח ששינסקי, העברנו את זה בימים האחרונים של שישים הימים.
יעקב מרגי: כדי להכין את אמות המידה לתקצוב המועצות הדתיות, שזה מיטיב עם קרוב לשמונים רשויות מקומיות, מיטיב מבחינה כספית עם כשמונים רשויות מקומיות, ולעשות את זה ערב חג כדי שאכן יוכלו לשלם משכורות, אנחנו עושים את תיקון החקיקה כדי שזה יחול כבר ב-2011, למרות שלא הצלחנו בשישים הימים לעשות זאת, וזה הנוסח.
אמנון כהן: זה יהיה כפי שהיה ב-2010.
יעקב מרגי: אותן אמות מידה פחות או יותר.
יעקב מרגי: כמובן לפי כל מה שמחייב אותנו החוק.
יעקב מרגי: רשויות יכלו, נתנו, הגישו והביעו את עמדתן ותמיד יוכלו לפי הנוהל לערער כאשר יש ועדה מקצועית שיושבת על כך.
יעקב מרגי: לכן אני מבקש מיושב ראש הוועדה וחברי הוועדה להעביר את התיקונים שהכינה היועצת המשפטית.
יעקב מרגי: אני מבקש לאשר את התיקון לחוק לא לפי מה שאני הצעתי אלא נוסח משופר יותר וכמובן בהבנה ולא תוך כדי ביטול החוב להיוועץ בוועדת הכספים.
יעקב מרגי: לכן הגענו לנוסח מוסכם ואני מציע להגיע ישר לנוסח עצמו.
אמנון כהן: אדוני השר, האם בחנתם יחסית ל-2010?
אמנון כהן: אולי צריך לשנות משהו?
אמנון כהן: את האחוזים לגבי רשויות מסוימות.
משה גפני: זה ממש לא הדיון.
יעקב מרגי: זה לא הדיון כרגע.
משה גפני: אני אגיד לך מה הדיון.
משה גפני: על פי החוק צריך לאשר את אמות המידה למועצות הדתיות שישים ימים לאחר אישור תקציב.
משה גפני: מכיוון שזה עבר, אין לנו סמכות לדון באמות המידה.
משה גפני: בא השר מרגי ומבקש, לפי מה שהוא אמר עכשיו – לא מה שמופיע בהצעת החוק – להאריך את המועד משישים ימים ליותר, ותכף נדבר על זה.
משה גפני: אם אכן אנחנו נאשר את הארכת המועד והמליאה תאשר זאת, רק אז נוכל להתכנס ולדון באמות המידה.
משה גפני: זאת אומרת, אנחנו לא יכולים לדון באמות המידה, ואין לנו סמכות לכך.
אמנון כהן: מה יהיה בינתיים, עד שנדון?
יעקב מרגי: אחד חלקי 12.
שגית אפיק: מהסכום המיוחד או מסכום ההשתתפות הרגיל?
יעקב מרגי: מהסכום המיוחד.
שגית אפיק: מהסכום המיוחד של שנה שעברה, אתם פועלים?
אמנון כהן: מה שנקבע אז.
שגית אפיק: לפי אמות המידה שהוועדה אישרה?
אמנון כהן: אז, ב-2010.
שגית אפיק: זה תקין?
שגית אפיק: מה אומר משרד המשפטים?
יעקב מרגי: לכן אנחנו רוצים לתקן את זה.
שגית אפיק: מה אומר משרד המשפטים על כך שהם פועלים כך בלי שזה מופיע בחוק?
הראל גולדברג: נוסח החוק עושה הבחנה.
שגית אפיק: חוזר לסכום השתתפות רגיל.
הראל גולדברג: קודם כל, אני רוצה לציין שעוד לא ראינו את ההצעה.
משה גפני: אתה יודע שאתה צריך לבקש רשות.
הראל גולדברג: פנו אלי.
הראל גולדברג: לא קיבלתי את הנוסח החדש.
הראל גולדברג: לשאלת היועצת המשפטית של הוועדה, אני עונה.
הראל גולדברג: נוסח החוק היום עושה הבחנה לכאורה בין אישור אמות המידה על ידי צוות נציגי השרים לבין האישור שצריך להגיע על ידי ועדת הכספים.
הראל גולדברג: לכאורה מהנוסח היום ניתן לפרש אותו בשתי דרכים שונות.
הראל גולדברג: הדרך האחת היא שגם ועדת הכספים צריכה לאשר כל שנה את אמות המידה, הדרך השנייה היא שכל שנה צריך אך ורק את האישור של צוות השרים.
הראל גולדברג: אבל ברגע שלא שינינו, מרגע שלא שינינו את אמות המידה, ניתן להתבסס על אמות מידה שאושרו בוועדת הכספים גם בשנה שעברה.
הראל גולדברג: יש הבדל בין אמות המידה על פי הנוסח לבין האישור של שינוי שיעורי ההשתתפות בפועל.
הראל גולדברג: במלים אחרות, על פי הנוסח היום, נוסח החוק היום סובל פרשנות שבמשך עשר שנים אפשר ללכת על אותן אמות מידה שאושרו פעם אחת בוועדת כספים כאשר צוות השרים צריך לאשר אותן מדי שנה.
יעקב אדרי: לא ועדת הכספים.
הראל גולדברג: לא ועדת הכספים.
יעקב אדרי: הרב גפני, אתה מקשיב למה שהוא אומר?
יעקב אדרי: הוא אמר דבר מעניין עכשיו.
יעקב אדרי: הוא אומר שהאישור שלנו עכשיו יכול להיות לעשר שנים.
הראל גולדברג: האישור שניתן לאמות המידה בשנה שעברה, כל עוד אנחנו לא משנים אותן, כל עוד הקריטריונים הם זהים, ניתן להריץ אותן.
יעקב אדרי: כך אמרתי.
יעקב מרגי: אני נוקט לחומר כשאני בא לכאן.
משה גפני: לוועדת הכספים יש הרבה עבודה.
משה גפני: יש לנו את האכיפה המינהלית, יש לנו עוד בעיות עם משרד המשפטים, יש לנו את חוק מרני וגם בו יש לנו בעיות.
משה גפני: אנחנו נסתמך על אמות המידה של שנה שעברה לפי דעת משרד המשפטים.
משה גפני: לא נאשר את החוק ולא נאשר כלום.
הראל גולדברג: ככל שהשר מבקש לשנות אמות מידה, הוא צריך להגיע לאישור מחדש של ועדת הכספים.
הראל גולדברג: על זה אין שום ספק.
שגית אפיק: רק לעניין המצב הקיים.
שגית אפיק: אני לא מסכימה אתך.
שגית אפיק: אני חושבת שהחוק מבחין בין שני מצבים, בין סכום השתתפות רגיל שקבוע בסעיף 11(א) לבין סכום השתתפות מיוחד.
שגית אפיק: את סכום ההשתתפות המיוחד, במידה שהשרים רוצים לעשות סכום השתתפות מיוחד שהוא שונה מסכום ההשתתפות הרגיל 40-60, הם צריכים להגיע עם אמות מידה לוועדת הכספים.
שגית אפיק: אמות המידה תקפות לשנה אחת.
שגית אפיק: אני חושבת שזה קבוע די במפורש בסעיף 11(ב) בו יש סעיף קטן (ג).
שגית אפיק: בכל מקרה, לפי ההצעה שמונחת עכשיו בפניכם, למקרה שיש פרשנות – כפי שאמרת, זה סובל גם את הפרשנות הזאת – אנחנו נבהיר את זה בנוסח וההצעה כמו שהיא מנוסחת כרגע, אני אקריא מה היא קובעת.
שגית אפיק: בחוק שירותי הדת היהודים (נוסח משולב), התשל"א-1971 (להלן – החוק העיקרי), בסעיף 11(ב) – (1) בסעיף קטן (א) במקום הרישא יבוא: על אף האמור בסעיף 11(א) – זה הסעיף שקובע את סכום ההשתתפות הרגיל – השר – שר הפנים ושר האוצר (להלן – השרים) רשאים לשנות בהחלטה שהתקבלה ברוב דעות השרים ובכללם שר האוצר על פי אמות מידה שוויוניות שיקבעו לגבי כל שנת כספים, באישור ועדת הכספים של הכנסת, את סכום השתתפות הרגיל של הממשלה בהוצאות התקציב של המועצות כולן או חלקן לסכום אחר (להלן – סכום ההשתתפות המיוחד של הממשלה) ובלבד שההחלטה תינתן בתוך – זה דבר שיהיה נתון לשיקול דעת הוועדה כאשר עד היום היו שישים ימים ואני חושבת שזה יהיה נכון וסביר לקבוע תשעים ימים ואפשר לקבוע גם מספר ימים אחר.
שגית אפיק: נראה לי שככל שאנחנו מתרחקים מתחילת השנה, אנחנו יוצרים מצב שבו יש אמורפיות ולא ברור מה קורה בימים האלה, ככל שאין אמות מידה.
שגית אפיק: מיום תחילתה של כל שנת כספים – גם זה שונה מהנוסח הקיים כאשר הנוסח הקיים דיבר על קבלתו של חוק תקציב, מאחר שכל החקיקה מבוססת על שנת תקציב ויש לנו בשנים האחרונות גם תקציב דו שנתי, כדי שלא יתעוררו שאלות פרשניות וגם שאלות פרשניות התעוררו בשנתיים האחרונות, כדי שגם זה יימנע, קבענו שזה מיום תחילתה של כל שנת כספים – והכל בכפוף לתנאים אלה.
שגית אפיק: כאן זה מתחבר לסעיף הקיים.
שגית אפיק: (2) בסעיף קטן (ג) - סעיף קטן (ג) קובע שהחלטת השרים תקפה לשנה אחת ואנחנו מוסיפים כאן, לשם הבהרה סופית וחד משמעית – וכן תוקפן של אמות המידה כאמור בסעיף קטן (א), גם תוקפן יהיה לשנה אחת לפי הצעת החוק הזאת.
שגית אפיק: עכשיו הוראת שעה, מכיוון שהשנה חלפו שישים הימים ולפי פרשנותנו, פרשנות שגם השר קיבל אותה, אי אפשר להביא עוד אמות מידה ולכן אי אפשר לשנות את סכום השתתפות הרגיל של הממשלה.
שגית אפיק: בשנת הכספים 2011 יקראו את סעיף 11(ב) לחוק העיקרי כנוסחו בחוק זה, כך שבכל מקום, במקום "מספר הימים שייקבע" יבוא "150 או 180 ימים".
שגית אפיק: עכשיו יש לי שאלה וזאת אותה שאלה ששאלתי קודם לכן אבל אני חושבת שהוועדה תצטרך להכריע מה קורה בתשעים הימים האלה, ב-120 הימים האלה, לא משנה מה שייקבע, האם בימים האלה אתם רוצים שיהיה אחד חלקי 12 מסכום ההשתתפות המיוחד של השנה הקודמת.
משה גפני: זה אנחנו קובעים עכשיו?
שגית אפיק: צריך לקבוע את זה בחקיקה.
שגית אפיק: לוועדת הכספים מובאות אמות המידה.
שגית אפיק: לפי אמות המידה נקבע סכום ההשתתפות החדש שהוא לא 60-40 אלא הוא יכול להגיע עד 75-25 אחוזים.
שגית אפיק: סכום ההשתתפות נקבע על פי אמות המידה לשנה אחת.
שגית אפיק: זה סכום ההשתתפות המיוחד.
שגית אפיק: שנה אחר כך, ככל שהשרים לא מביאים אמות מידה, לכאורה אמורים לחזור לכלל של 40-60, סכום ההשתתפות הרגיל.
שגית אפיק: 40-60 זה הכלל שמופיע ב-11(א).
שגית אפיק: אם תחליטו שאתם רוצים שבשישים ימים, ב-120 ימים יחול אחד ל-12 של סכום ההשתתפות המיוחד שנקבע על פי אמות המידה שאושרו בוועדת הכספים בשנה קודם, אפשר לעשות את זה אבל אז עדיין אני חושבת שנכון יהיה לקבוע שהזמן צריך להיות לא זמן ארוך מדיי.
פניה קירשנבאום: אם חוזרים בחזרה ל-60-40 לדוגמה, תיאורטית, מה קורה עם שלושת החודשים או כמה שכבר קיבלו לפי 1 חלקי 12, לפי הסכום המיוחד?
שגית אפיק: זאת בעיה.
יעקב מרגי: לכן, כדי לא לגרום זעזועים, לא לרשויות המקומיות ולא למועצות הדתיות, אני חושב שנכון לעשות אחד חלקי 12 כי האוצר אימץ את השיטה הזאת.
יעקב מרגי: בסוף אמות המידה תמיד יאושרו.
יעקב מרגי: לכן צריך להיצמד לאחד חלקי 12.
ציון פיניאן: גם אם לא נסכים, האוצר ינהג לפי אחד חלקי 12.
קריאה: למה זה קשור לאוצר?