GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עזרא לאטי: 15 שקלים לא עולה היום?
חיים אורון: כמה זמן יש לצו?
משה גפני: עד אחרי הפגרה.
עזרא לאטי: זה ה-15 שקלים?
משה גפני: הוועדה לא בפרטים האלה.
משה גפני: משרד האוצר על פי החוק נתן צו.
משה גפני: ברגע שיסתיים המועד של הצו הזה ומשרד האוצר יחשוב שצריך להאריך את המועד, הוא יביא את זה לוועדה ואז יהיה דיון ואתם תוזמנו אליו ותוכלו להביע את דעתכם.
משה גפני: כרגע זה לא עומד על סדר היום.
משה גפני: זה לא הצו הזה.
משה גפני: הנושא הזה לא עומד על סדר היום.
עזרא לאטי: באנו ממש לנושא הזה.
משה גפני: עם כל הכבוד, את סדר היום אני קובע על פי בקשת האוצר.
משה גפני: האוצר הוציא צו.
עזרא לאטי: האוצר הוציא ביום אחד.
משה גפני: אדוני, תרשה לי, אם זה היה עומד על סדר היום, היית מקבל את רשות הדיבור והיינו דנים בכובד ראש בדברים שלך.
משה גפני: זה לא עומד על סדר היום.
משה גפני: יש צווים רבים שהאוצר רשאי להוציא את הצו הזה מבלי שיהיה אישור של ועדת הכספים למשך שישים ימים.
משה גפני: רק בתום המועד או לפני תום המועד, משרד האוצר, אם הוא אכן רוצה להמשיך את הצו הזה, הוא צריך להביא את זה לאישור ועדת הכספים.
משה גפני: אם משרד האוצר ימצא לנכון להאריך את המועד הזה, מעבר למה שבסמכותו, להמשיך את ההעלאה על דגי האמנון, הוא יצטרך להביא את זה לכאן ואז יתקיים הדיון.
משה גפני: אני לא מקיים דיון על הצו הזה שלא נמצא כאן.
משה גפני: מה שנמצא כאן זה צו מספר 16.
משה גפני: אנחנו מבקשים לא לאשר את הצו הזה.
משה גפני: אנחנו מבקשים שאתם תבדקו מחדש.
משה גפני: מצד אחד מעלים את מחיר האמנון אבל מצד שני מורידים את מחיר פירות הים, ואני לא חושב שזה דבר נכון.
משה גפני: אני מבקש שתבדקו את הצו מחדש.
משה גפני: אני מבקש מחברי הוועדה לא לאשר את הצו הזה ואני מבקש שתכינו צו חדש.
משה גפני: אנחנו מצביעים על הצו.
משה גפני: ה צ ב ע ה הצו לא אושר
שירלי אביבי: רגע.
שירלי אביבי: אנחנו מבקשים שתאשר את הצו הזה בתיקון.
משה גפני: להכין צו חדש.
ערן יעקב: אתה צריך לתת לנו לפחות שבועיים.
שירלי אביבי: אנחנו צריכים ששבועיים הצו יהיה בתוקף.
שירלי אביבי: שהצו הקיים יהיה בתוקף כדי שלא ביום אחד המס ירד.
שירלי אביבי: אנחנו רוצים שהצו הזה יישאר בתוקף שבועיים.
זבולון אורלב: מתי הוא מסתיים?
משה גפני: הצו הזה לא מסתיים.
שירלי אביבי: הוא לא מסתיים.
שגית אפיק: הוא מסתיים.
שגית אפיק: הייתה העלאה ולכן הוא מסתיים אחרי הפגרה.
משה גפני: לא הבנתי את הבקשה שלכם.
חיים אורון: הוא רוצה צו נפרד.
שגית אפיק: היא מבקשת שהצו יישאר בתוקף לשבועיים נוספים במהלכם הם יוציאו צו נוסף.
זבולון אורלב: בקשתו של השר כרגע היא שהצו יישאר בתוקף?
שירלי אביבי: השר חתם על זה.
שגית אפיק: בואו נסביר.
שגית אפיק: הצו, מהרגע שהוא פורסם, 8 בפברואר, הוא בתוקף למשך שישים ימים כאשר ימי הפגרה לא באים במניין.
שגית אפיק: לכן הצו כרגע בתוקף.
שגית אפיק: הוועדה יכולה לאשר אותו ואז התוקף שלו ימשיך לנצח או כפי שהוועדה תקבע והוועדה יכולה לבטל אותו.
שגית אפיק: זאת אומרת, להצביע נגדו ולהפיל אותו.
שגית אפיק: אז הוא לא בתוקף מאותו רגע.
שגית אפיק: מבקשים מרשות המסים שהצו יישאר בתוקף למשך שבועיים נוספים על מנת שהם יוכלו לפרסם צו נוסף משום שהצו הזה כולל פריטים שונים.
זבולון אורלב: אם הם לא היו מביאים את הצו היום לוועדה, מה היה קורה?
שגית אפיק: הוא היה נשאר בתוקף.
שירלי אביבי: עד סוף הפגרה.
זבולון אורלב: לא תהיה כאן הצבעה.
שירלי אביבי: אבל היה כאן דיון.
זבולון אורלב: תמשכו את הבקשה וזה יישאר בתוקף.
שי חרמש: הוא מקצר לכם את הטווח.
זבולון אורלב: אתה רוצה שהצו יישאר בתוקף.
ערן יעקב: הצו בעצם מרכיב שני רכיבים בתוכו.
ערן יעקב: יש צו אחד שיש בו העלאה ואלה התערובות.
ערן יעקב: בתוך אותו צו.
ערן יעקב: בתוך אותו צו יש הפחתה וההפחתה לא בהכרח נדונה בוועדת כספים.
ערן יעקב: מה שאנחנו מבקשים זה לא להחליט.
משה גפני: שבועיים זה הרבה זמן.
משה גפני: אני בעצם הצבענו והפלנו את הצו.
משה גפני: הצו לא קיים.
משה גפני: אני מגיש רביזיה על ההחלטה הזאת של הוועדה ונותן לכם עשרה ימים ובתוך עשרת הימים הללו תביאו צו חדש ותראו לי אותו.
משה גפני: אז נבטל את הרביזיה.
משה גפני: הוועדה אישרה את ביטול הצו ויש רביזיה שלי.
משה גפני: על פי בקשתכם, תוך עשרה ימים אני מבקש שתביאו צו אחר ואז אני אבטל את הרביזיה.
שגית אפיק: הצו האחר למעשה יהיה הפחתה בלבד.
חיים אורון: אתה מבטל את הרביזיה בתנאי שיש צו אחר.
משה גפני: עשרה ימים.
משה גפני: אני מבקש לא יותר מעשרה ימים.
משה גפני: הסיכום הוא שהוועדה ביטלה את הצו.
משה גפני: אני הגשתי רביזיה.
משה גפני: תוך עשרה ימים תביאו צו אחר בהתאם להנחיות של הוועדה ובמידה שיגיע הצו, אני מבטל את הרביזיה שלי.
משה גפני: בכל מקרה הרביזיה תבוטל בעוד עשרה ימים ואז יקרה אחת מהשתיים: או שיהיה צו אחר כפי שסיכמנו או שאם לא יהיה צו אחר, ההחלטה של הצו הזה מבוטלת.
חיים אורון: אני רוצה להצטרף לרביזיה.
שגית אפיק: אני רוצה להסביר את המשמעות של הרביזיה.
שגית אפיק: המשמעות של הרביזיה היא שהצו נשאר בתוקף למשך עשרה ימים נוספים ובתום עשרת הימים, ככל שתוסר הרביזיה, הצו מתבטל ואנחנו נניח את החלטת הביטול במליאה ובזה יסתיים הצו הזה.
משה גפני: ג'ומס, אתה מסכים עם כל מה שאמרתי?
זבולון אורלב: אדוני היושב ראש, אני רוצה להבין מה יובא עוד עשרה ימים.
זבולון אורלב: האם עוד עשרה ימים יובא רק תיקון מספר 16?
זבולון אורלב: או גם תיקון מספר 14?
משה גפני: תיקון מספר 16.
זבולון אורלב: מה עם מספר 14?
שגית אפיק: תיקון מספר 14 בתוקף מ-8 בפברואר.
שגית אפיק: עד אחרי הפגרה.
אריאל מירלמן: אדוני היושב ראש, היינו מבקשים שבפרוטוקול יירשם שנוזמן לדיון בו ידובר על האמנונים.
משה גפני: לפני שאני מתחיל בסדר היום אני מבקש להודיע לחברי הוועדה.
משה גפני: באוקטובר התקיים דיון לגבי הנושא של המקצועות השוחקים ואנחנו נתנו להם אורכה של חודש.
משה גפני: ביום חמישי התקשר אלי מנכ"ל משרד התעשייה, שרון קדמי, והבוקר וידאתי אתו שוב ואמרתי לו שאני גם אודיע את זה לוועדה ושזה מחייב.
משה גפני: למעשה ביום רביעי – או כבר שלישי – סוכם על הנושא של המקצועות השוחקים, על הקמת הוועדה הפריטטית והם עומדים להוציא פטור ממכרז, לבקש מהחשב הכללי פטור ממכרז על עמותה שתסווג את האנשים.
משה גפני: לדבריו הנושא סגור, סוכם על דעת כל הגורמים הנוגעים בדבר גם ההסתדרות, גם התעשיינים וגם הממשלה.
משה גפני: בכל מקרה אני אמשיך לעקוב כדי שלא יהיו תקלות באמצע, אבל אם אכן זה כפי ששרון קדמי אומר, התקדמנו צעד אחד גדול קדימה בעניין המקצועות השוחקים.
משה גפני: עכשיו אנחנו עוברים לסדר היום שהוא העברת מפעל איתוראן לקריית שמונה, פנייתו של חבר הכנסת ציון פיניאן, דיון מהיר בנושא של חברת הכנסת מירי רגב ושל חבר הכנסת יעקב אדרי.
משה גפני: ציון, תציג את הנושא.
משה גפני: אחריך מירי רגב ולאחר מכן יעקב אדרי.
ציון פיניאן: בוקר טוב ותודה ליושב ראש על שהביא את זה לסדר היום בצורה די מהירה.
ציון פיניאן: מדובר במפעל איתוראן שנמצא באזור תעשייה באזור והוא מעוניין לעבור לקריית שמונה ולהעסיק 300-400 עובדים.
ציון פיניאן: המפעל צריך לקבל את ההכרה כמפעל עוגן ואם יעסיק כ-300 עד 400 עובדים, קריית שמונה תהיה נקייה מאבטלה וגם תוכל לספק עבודה מחוץ לקריית שמונה.
ציון פיניאן: המדינה מסרבת להכיר בו כמפעל עוגן.
ציון פיניאן: התנאים במפעל עוגן הם שהשכר יהיה כ-12,500 שקלים ובעל הבית, הבעלים, מוכן לשלם לכל עובד 8,500 שקלים שזה כשלעצמו 2,000 שקלים יותר מהשכר הממוצע בצפון.
איזי שרצקי: בממוצע.
איזי שרצקי: יש כאלה שמשתכרים יותר.
ציון פיניאן: כן, ממוצע.
ציון פיניאן: היום השכר הממוצע באזור הצפון נע סביב 6,00-6,500 שקלים.
ציון פיניאן: נמצא כאן גם חזי צאיג שיאמת או לא יאמת זאת.
ציון פיניאן: העסקה של 300 עד 400 אנשים, כפי שאמרתי, מהווה יציאה ממעגל האבטלה.
ציון פיניאן: יתרה מזאת, לקריית שמונה מחכים עוד שני מפעלים ושני יזמים שבמידה שיקבלו את התנאים של מפעל עוגן, גם הם יבואו לקריית שמונה, דבר שיכול לספק עבודה גם לתושבי טבריה כי המרחק בכבישים החדשים שנפתחו הוא נסיעה של כארבעים דקות ולא שעה ומשהו כפי שהיה קודם לכן.
ציון פיניאן: ההתנגדות היא של האוצר ואני יודע שמשרד התעשייה אמר שבמקרים מיוחדים הוא יכול להתגמש בנושא התנאים לקבלת מפעל עוגן.
ציון פיניאן: נמצא כאן גם נציג האוצר?
איזי שרצקי: לא.
איזי שרצקי: זה לא חשוב לו ולכן הוא לא הגיע.
ציון פיניאן: אנחנו כאן נלחמים כל הזמן על מקום עבודה, על שני מקומות, על עשר מקומות ועל מאה מקומות.
ציון פיניאן: היום יש לנו הזדמנות ל-300-400 מקומות עבודה ומחכה לנו עוד מספר דומה ואולי כפול בכמה מפעלים.
ציון פיניאן: היום בצפון יש בעיה ואחוז האבטלה בצפון הוא הגבוה ביותר במדינה, יותר מאשר בדרום.
ציון פיניאן: בדרום יש מפעלי עוגן כמו כימיקלים וכולי, אבל בצפון אין דבר כזה.
ציון פיניאן: בצפון, המפעלים הכבדים, המפעלים שמעסיקים הכי הרבה עובדים, אלה העיריות אבל חוץ מהעיריות, אין דבר.
ציון פיניאן: אני אתן דוגמה עליה אני חוזר שוב ושוב.
ציון פיניאן: בטבריה, גלטרוניקס העביר את קו הייצור שלו לסין, אתו ביחד הלכו הביתה 600 עובדים וזה היה מפעל העוגן היחידי בטבריה.
ציון פיניאן: היום עיריית טבריה מעסיקה 700 עובדים והיא המפעל היחיד שקיים בטבריה וכך גם בקריית שמונה.
ציון פיניאן: מי שמעסיק היום את המספר הגדול ביותר של העובדים, זאת העירייה בקריית שמונה.
ציון פיניאן: אני חושב שצריך כאן לבוא לקראתם.
ציון פיניאן: אולי מצפון תיפתח הטובה.
ציון פיניאן: יתחילו בקריית שמונה ואולי זה ימשיך הלאה לחלק הדרומי של הצפון כמו בית שאן וכולי.
ציון פיניאן: אני חושב שצריך לבקש את משרד התעשייה ואת משרד האוצר להגמיש את התנאים, לתת למפעל להגיע למקום ואחריו יבואו עוד מפעלים אחרים.
משה גפני: מירי רגב, בבקשה.
מירי רגב: תודה לך כבוד היושב ראש על קיום הדיון בלוח זמנים כל כך מהיר.
משה גפני: לומר את האמת, האוצר אמר שהוא לא יכול לבוא היום כי יש לו יום עיון ואני ביקשתי לא לדחות את הדיון.
מירי רגב: האבסורד הוא שאנחנו מקיימים כאן בוועדת הכספים כל כך הרבה דיונים בסוגיית מפעלי עוגן ותעסוקה בנגב ובגליל ואנחנו מתקשים למצוא מעסיקים שיבואו לנגב ולגליל.
מירי רגב: סוף כל סוף יש מעסיק שרוצה לעבור לקריית שמונה, מוכן לתת שכר יותר גבוה ממה שהממשלה משלמת לעובדי קבלן שאלו משכורות פחות ממינימום, ללא תנאים וללא שום כלום.
מירי רגב: המדינה שמתנגדת להעביר את איתוראן לקריית שמונה וזה בשעה שאיתוראן מוכן לשלם כ-8,500 שקלים לחודש, ויש הרבה אנשים במדינה שהיו מוכנים לקבל משכורת כזאת, היא זאת שמתנגדת להעברה הזאת וזה לא עושה שכל.
מירי רגב: אני שואלת את עצמי איך יכול להיות שאני כאן פעם ראשונה מוצאת את עצמי בעניין הזה מגינה כאן על איזי.
איזי שרצקי: איזי לא צריך את זה.
מירי רגב: פעם ראשונה אני רואה אותו.
משה גפני: איזי כנראה בא עם רושם רע מהתקשורת.
משה גפני: כאן כל אחד מדבר בתורו ובאופן מסודר.
מירי רגב: בעיקר בוועדה הזאת.
מירי רגב: פעם ראשונה אני רואה אותו ואני אומרת איזו נחישות.
מירי רגב: איזו נחישות להעביר מפעל – כל כך הרבה שנים – לצפון כדי להעסיק 300-400 עובדים.
מירי רגב: מי הציוני האמיתי כאן?
מירי רגב: אנחנו כממשלה או אותו מעסיק שרוצה למצוא מקומות עבודה ל-300-400 עובדים בקריית שמונה?
מירי רגב: אני חושבת שזה אבסורד, זה לא הגיוני, זה שלומיאלי ולא יכול להיות שמשרד התעשייה שיודע שיש כאן הזדמנות נהדרת לסיים את האבטלה בקריית שמונה לא מאשר את העברת המפעל הזה.
מירי רגב: אני רוצה לשמוע כאן היום תשובות ברורות ולא תשובות מסתובבות ועם דלת מסתובבת.
מירי רגב: אני רוצה לשמוע מדוע הם לא מאשרים את זה, ואם יש סיבה טובה, שיסבירו לנו, ואם לא, שפשוט יעשו את הצעד הזה כבר מחר בבוקר.
יעקב אדרי: אדוני היושב ראש, קריית שמונה נמצאת במשבר וצריך לומר את האמת.
יעקב אדרי: זה לא רק נושא העבודה אלא יש מתנ"ס שנסגר ואנחנו התרענו על העניין הזה וראש העיר מתריע על העניין הזה, הספרייה נסגרה ואני לא יודע מה עוד אפשר לסגור.
מירי רגב: מגן דוד אדום.
יעקב אדרי: מגן דוד אדום.
יעקב אדרי: אני לא מבין את הממשלה.
יעקב אדרי: מותר לי לומר שהייתי גם שר הנגב והגליל ורצינו כל הזמן לעודד ולעודד ופעמיים הגעתי לעירייה שם וניסיתי כמיטב יכולתי.
יעקב אדרי: היום יש הזדמנות לקריית שמונה לקבל דחיפה.
יעקב אדרי: גם אם ייקלטו 200 עובדים, זה מאוד חשוב לעיר וזה אינטרס לאומי ממדרגה ראשונה.
יעקב אדרי: חזי, אני מכיר אותך כבר כמה שנים ואני יודע כמה הנושא הזה חשוב לך.
יעקב אדרי: אפשר למצוא פתרון נקודתי לקריית שמונה.
יעקב אדרי: יש כאן הזדמנות מצוינת.
יעקב אדרי: לא כולם רצים לקריית שמונה ואתה יודע את זה טוב ממני.
יעקב אדרי: לא רצים לשם.
יעקב אדרי: יש לנו כאן הזדמנות לתת לה דחיפה.
יעקב אדרי: אדוני ראש העיר, לסיום אני רוצה להגיד לך שאם לא יהיה המפעל, אתה אשם.
יעקב אדרי: הנה, אני אומר לך את זה.
יעקב אדרי: אנחנו נעשה את העבודה אבל אתה ראש עיר, כשרציתי להביא מפעלים לאור עקיבא, עשיתי רעש ואינתיפאדה גם.
יעקב אדרי: לא נעים לי לדבר כך, אבל אתה תעשה את הבלגן, תעשה את מה שצריך.
יעקב אדרי: אני מפנה את זה אליך.
יעקב אדרי: אנחנו ניתן לך חיזוקים, נעזור לך, אבל אם אתה לא תצא בראש חוצות ותעשה מה שצריך, העסק נדון לכישלון.
משה גפני: איזי שרצקי.
משה גפני: מה השיגעון הזה לעבור לקריית שמונה?
משה גפני: אתה יכול לתת לוועדה פרטים על המפעל?
איזי שרצקי: אני קודם כל אתן פרטים.
איזי שרצקי: אני אימצתי את העיר קריית שמונה.
משה גפני: לפני קריית שמונה.
משה גפני: קודם כל על המפעל.
משה גפני: מה זה מפעל איתוראן.
איזי שרצקי: זה לא מפעל איתוראן וזה לא אני.
איזי שרצקי: בשבילי זה המהלך הכי קשה שעשיתי בחיים שלי בשביל העובדים שלי.
איזי שרצקי: תבינו.
איזי שרצקי: אני אימצתי את העיר הזאת בשנת 1999 כאשר נפלו הקטיושות.
איזי שרצקי: מ-1999 הבאתי לקריית שמונה, איתוראן ואני, 130 מיליון שקלים לספורט, לבתי תמחוי, למרפאות, לכל.
איזי שרצקי: אין דבר שם שאני לא טיפלתי בשקט בקריית שמונה.
איזי שרצקי: אלף ימים ביקרתי בקריית שמונה, נסעתי עם הרכב שלי לשם וחזרתי, ישנתי שם ואכלתי שם.
איזי שרצקי: אין לי שום דבר בקריית שמונה שמכניס לי אגורה ולא יהיה לי.
איזי שרצקי: מעולם לא הייתי מעורב שם בעסקים.
איזי שרצקי: אני לא רוצה שמישהו יחשוב שבאתי לטובת הכיס שלי.
איזי שרצקי: יושב כאן מר צאיג אותו פגשתי לפני חמש וחצי שנים פעם ראשונה.
איזי שרצקי: כשבאתי לעיר, היה שם מפעל גיבור שספיר בזמנו הקים אותו כמפעל עוגן עם רוזוב אבל המפעל הזה נסגר.
איזי שרצקי: דרך אגב, באותה תקופה נולד גם אדם בשם מנחם הורוביץ שהיה סמל של העיר וגם הוא חזר לתל אביב.
איזי שרצקי: היכן התרבות נסגר.
איזי שרצקי: המתנ"ס היחידי שעובד היום בקריית שמונה הוא מתנ"ס שלי עם 450 ילדים בכדורגל.
איזי שרצקי: העיר הזו נעלמת.
איזי שרצקי: לי זה מהלך הכי קשה בחיים שלי.
איזי שרצקי: אני לא צריך את הגרושים האלה.
איזי שרצקי: החברה שלי מרוויחה מעל 20 מיליון דולר נטו בשנה.
איזי שרצקי: אם הייתי חברה פרטית, לא הייתי יושב כאן בכלל.
איזי שרצקי: הייתי עושה את המהלך ולא צריך כאן אף אחד, אבל אני חברה שנסחרת בנסדא"ק ויש לי משקיעים אמריקאיים.
איזי שרצקי: אני עם השיגעון שלי לא יכול לפגוע בהם ובאף אחד אחר.
איזי שרצקי: אסור לי לעבור לשם כדי להפסיד כסף.
איזי שרצקי: במקרה שיהיה לי גרוש אחד פלוס, הוא לא יהיה בסופו של דבר במענקים אלא הוא ילך לעיר הזאת.
איזי שרצקי: אני מביא 13 מיליון שקלים כל שנה לעיר ועכשיו זה גדל כי לקחתי גם את התיאטרון שפשט את הרגל.
איזי שרצקי: מי שיודע, כל דבר שזז שם, אנחנו מטפלים בו.
איזי שרצקי: הרעיון שלי הוא לא קריית שמונה.
איזי שרצקי: יכול להיות שאני משוגע.
איזי שרצקי: אני עושה את זה עם המפעל שלי כי את העיר הזאת לא הצלחתי לשכנע.
איזי שרצקי: עם כל הכבוד לראש העיר ולכל ראשי הערים שהיו שם, אין שום סיכוי לאף אחד לשנות את העיר.
איזי שרצקי: אני מכיר את המספרים - בזמנו ישבתי הרבה עם שרי ממשלה – כמה קריית שמונה קיבלה לפני שיצאו מלבנון.
איזי שרצקי: אני טוען שברגע שיצאו מלבנון, החזירו גם את קריית שמונה ללבנון.
איזי שרצקי: אני יודע מה המספרים שירדו.
איזי שרצקי: עיריית קריית שמונה ואף אחד לא מסוגל לנהל את העיר הזו בלי תקציבים ובלי עזרה.
איזי שרצקי: בנינו אצטדיון, לעירייה לא הייתה אגורה לתת.
איזי שרצקי: אנחנו בונים עכשיו אצטדיון נוסף.
איזי שרצקי: אין להם כסף.
איזי שרצקי: זה לא שהם לא רוצים, אבל לא ניתן לבנות את העיר הזה עם האנשים שבקושי משלמים שם את הארנונה.
איזי שרצקי: דרך אגב, קריית שמונה היא לא הדוגמה.
איזי שרצקי: מפעל עוגן, תסלחו לי, הוא מפעל בלוף.
איזי שרצקי: הוא רשום שם, יש שם תקציב, אבל אני לא מכיר אף מפעל שעבר.
איזי שרצקי: אמרו לי שמפעל טרה עבר לשם, אבל אני לא יודע איך לטרה יש 12,500 שקלים לשלם.
איזי שרצקי: לא בתקנה הזאת.
איזי שרצקי: אני מודיע לכם שלא יכול להיות שמפעל טרה עבר כך, כי ממוצע השכר של העובדים שלו הוא 5,000-6,000 שקלים.
יעקב אדרי: מה זה מפעל עוגן?
איזי שרצקי: יש תקנה.
איזי שרצקי: יש כאן נייר שאומר מה זה מפעל עוגן.
איזי שרצקי: מסלול סיוע לקליטת עובדים נוספים בעסקים בישראל העובדים לאזורי הפריפריה.
איזי שרצקי: הוראת מנכ"ל 14.18.
איזי שרצקי: יש כאן חמישים מיליון שקלים תקציב, אבל אגורה אחת לא יצאה ממנו.
איזי שרצקי: אני לא מייצג כאן לא את קריית שמונה ולא אותי אלא אני מייצג את מדינת ישראל.
איזי שרצקי: חברים, אני אומר לכם בשקט, למרות שלא נעים לי לומר לכם, שעוד מעט מה שקרה במצרים יהיה אפס לעומת מה שיקרה שם.
איזי שרצקי: אתם לא חיים שם.
איזי שרצקי: אני חי שם פעמיים בשבוע.
יעקב אדרי: אל תבהיל אותנו.
איזי שרצקי: אני מצטער אני מתלהב כך.
איזי שרצקי: טוב לי בחיים, אני גר בתל אביב ליד הים עם המשפחה שלי וטוב לי.
איזי שרצקי: אני אדם עשיר.
איזי שרצקי: אין לי בעיה אבל תבינו.
משה גפני: אני הבנתי שאתה ציוני, הבנתי שאתה גר ליד הים, הבנתי שאתה נוסע הרבה למצרים, אבל לא הבנתי מה הבעיה שלך עם המדינה, עם העברת מפעל איתוראן.
איזי שרצקי: הבעיה שלי היא פשוטה.
משה גפני: זה הדבר הכי חשוב לי.
משה גפני: אני נורא שמח שאתה גר ליד הים בתל אביב.
משה גפני: גם אני גר ליד הים בתל אביב ואני מתגעגע לזה.
איזי שרצקי: אתה יודע, זה ההבדל אולי.
איזי שרצקי: אתה צוחק מזה אבל אני רציני.
איזי שרצקי: לי זה איכפת.
משה גפני: מר איזי שרצקי, אל תרוץ אתי רחוק מדיי.
משה גפני: מה שאני צוחק או לא צוחק, אם אני הייתי את כל הדברים שאתה אומר, הייתי בוכה עכשיו אבל עדיף שאני אצחק ואטפל בזה כמו שצריך.
משה גפני: אנחנו עומדים בינך לבין הממשלה.
איזי שרצקי: לא ביני.
איזי שרצקי: אני רוצה שתבין, זה לא אני.
איזי שרצקי: זה המהלך הכי קשה שאני עושה בחיים שלי.
איזי שרצקי: אל תאשרו לי, זה יהיה יותר טוב.
יעקב אדרי: אתה מעמיד אותנו במצב קצת בעייתי.
יעקב אדרי: באנו לעזור לקריית שמונה, לא לך.
משה גפני: אתה חסר סבלנות יותר ממני.
משה גפני: אני רוצה לדעת מה אנחנו צריכים לעשות.
משה גפני: אנחנו מעוניינים שמפעל איתוראן יעבור לקריית שמונה.
איזי שרצקי: בעיה אחת.
איזי שרצקי: לשנות את תקנת העוגן הזאת שאומרת שמפעל שממוצע השכר הוא 12,500 שקלים.
איזי שרצקי: אין מפעלים כאלה חוץ מחברת חשמל, ואת זה ראיתי היום ברשות המסים.
איזי שרצקי: לשנות את התקנה הזאת מ-12,500 ל-8,500.
משה גפני: שכר.
איזי שרצקי: שכר.
איזי שרצקי: ממוצע.
משה גפני: ממשכורת של 12,500 שקלים לחודש ל-8,500 שקלים.
איזי שרצקי: כן.
איזי שרצקי: אני מבטיח לך שאני לקריית שמונה אביא עוד שלושה-ארבעה מפעלים.
איזי שרצקי: אמרתי לך שלי זה לא כיף גדול אלא זה מהלך קשה, הכי קשה בחיים שלי, לעובדים שלי, למנהלים שלי אבל אני עושה את זה כדי לשנות דברים במדינה.
איזי שרצקי: אחרי כן גם לירוחם, גם לשלומי וגם לדימונה יגיעו הרבה מפעלים.
איזי שרצקי: זה המהלך.
איזי שרצקי: מה שיש היום בעוגן, זה סתם שיהיה רשום ואף אחד לא יכול לעמוד בקריטריונים האלה.
משה גפני: ב-12,500 אלף שקלים.
משה גפני: זאת הנקודה העיקרית.
איזי שרצקי: היחידה.
יעקב אדרי: הם שמו קריטריון שהוא בלתי אפשרי שם.
יעקב אדרי: הוא בעייתי.
איזי שרצקי: אני מצטער על ההתלהבות שלי.
משה גפני: לא, ההתלהבות היא בסדר גמור.
משה גפני: דרך אגב, אני בעד התלהבות.
משה גפני: הבעיה היא שאני לא מבין מהר וצריך להסביר לי לאט, אבל בסוף הבנתי.
משה גפני: מר מלכה, ראש עיריית קריית שמונה, בבקשה.
משה גפני: למה אתה לא בונה אצטדיון?
איזי שרצקי: אני בונה.
איזי שרצקי: למה הוא צריך לבנות?
מירי רגב: הוא בונה ישיבות.
משה גפני: אני אתחיל לשלם לך גם מסים, כי למה אני צריך לשלם לו?
נסים מלכה: אני רוצה להודות ליושב הראש הוועדה, הרב גפני, ולחברי הוועדה שבתוך כמה ימים התכנסה הוועדה.
נסים מלכה: זה רק מוכיח ומעיד על החשיבות ועל הרצון שלכם.
נסים מלכה: אני מלווה את ועדת הכספים הרבה זמן וזאת אחת הוועדות החברתיות שקיימת בכנסת.
נסים מלכה: אני יושב כאן בוועדה ושמעתי בשבוע שעבר את מה שאמר נסראללה.
נסים מלכה: הוא הכריז הכרזה ואמר שהתוכנית שלו היא לכבוש את הגליל.
נסים מלכה: הוא התכוון לכבוש גם את קריית שמונה.
נסים מלכה: אני יושב ושואל מי יותר רציני, האם נסראללה רציני בזה שהוא רוצה לכבוש את הגליל או ממשלת ישראל רוצה להרוס את הגליל.
נסים מלכה: מי כאן באמת רציני ביותר?
נסים מלכה: יכול להיות שבמצב הזה שלנו, אם אני צריך לבוא לוועדה ולדבר ולשכנע להביא מפעל לקריית שמונה, וזה כאשר תושבי קריית שמונה, וזה לא סוד, היו המגן החי של מדינת ישראל במשך 35 שנים.
נסים מלכה: היום העיר הזאת יכולה קצת להתרומם למעלה והיא מצליחה להביא מפעל לקריית שמונה, מערימים עליה את הקשיים, ולשם מה?
נסים מלכה: האם זאת לא בגידה?
נסים מלכה: חד משמעית זאת בגידה בתושבים האלה ובגידה בציונות.
נסים מלכה: אני רוצה לומר שאם היום לא תתקבל החלטה בצורה חד משמעית, מבחינתי מהיום הספירה לאחור ולא מעשר אלא משמונה.
נסים מלכה: מתחילים לספור לאחור.
נסים מלכה: אנחנו נצא ונעשה את כל הרעש שאפשר.
נסים מלכה: אני לא רוצה להגיע לזה ואני מעדיף שהיום תצא החלטה שמפעל איתוראן הוא בקריית שמונה ואין שום דרך אחרת כי העיר הזאת מתמודדת עם כל כך הרבה קשיים.
נסים מלכה: שמעתם שמאיימים על ממשלת ישראל לסגור את חדר המיון הקדמי בקריית שמונה, הספרייה נסגרה בגלל תקציבים שהמדינה לא מעבירה וכן הלאה.
נסים מלכה: רואים שסוף סוף התושבים האלה יכולים להמשיך לחיות במקום הזה, שם הם היו המגן החי של מדינת ישראל, אבל אומרים להם שלא צריך אותם והם יכולים לעזוב את העיר.
נסים מלכה: מבחינת תעסוקה, אין מה לחפש בקריית שמונה.
נסים מלכה: אנשים יתחילו לנדוד למרכז הארץ ולמקומות אחרים וזה יעשו קודם כל הצעירים שלנו.
נסים מלכה: היום אנחנו רוצים להחזיר את הצעירים למקום.
נסים מלכה: כל הכבוד לאיזי שרוצה והוא תורם לעיר הזאת ועושה המון בשביל קריית שמונה, והוא הסכים להעביר את המפעל שלו, וכמו שאמר אמר כאן אין לו שום רווח מזה אבל עצם העובדה שהוא מוכן כי איכפת לו כי הוא רואה, כי הוא חי את קריית שמונה, חי את התושבים ורואה את הצרכים של העיר.
נסים מלכה: אני מזמין בהזדמנות הזאת את כל חברי הוועדה לבוא לביקור בקריית שמונה כדי לחיות ולראות את הצרכים של העיר ועם מה אנחנו מתמודדים.
נסים מלכה: אנחנו מתמודדים בנושאים שלא צריכים בכלל להתמודד אתם.
נסים מלכה: אני לא צריך להתמודד עם בעיה של מתנ"ס.
נסים מלכה: אני צריך להתמודד אתה?
נסים מלכה: אני צריך להתמודד עם בעיה של חדר מיון קדמי?
נסים מלכה: אני צריך להתמודד עם זה?
נסים מלכה: אלה דברים שצריכים להיות א'-ב', הם צריכים להיות בסדר עדיפות ראשונה.
נסים מלכה: קריית שמונה כעיר קצה שצריכה לחיות, שיש לה את הזכות, כמו שיש לכל תושבי מדינת ישראל, אבל לא נותנים לה.
נסים מלכה: לא נותנים לה את החיים.
נסים מלכה: אני מבקש שהיום נצא מכאן עם בשורה, שנוכל לבוא לבשר לתושבי קריית שמונה, גם אלה שעזבו.
נסים מלכה: אתם יודעים שיש היום הגירה שלילית מהעיר וכל שנה יוצאים 260 מהתושבים ועוזבים את קריית שמונה.
נסים מלכה: עוד חמש-שש שנים נבוא לקריית שמונה ונמצא רק אנשים עם עגלות כשסוחבים את הזקנים.
נסים מלכה: זאת שעת כושר ושעת רצון.
נסים מלכה: אני מבקש כבוד היושב ראש וחברי הוועדה, זו השעה שאתם יכולים להירתם ולעזור לקריית שמונה.
נסים מלכה: אני מודה לכם מאוד.
משה גפני: חזי, מנהל מרכז ההשקעות.
חזי צאיג: קצת סבלנות כמה דקות, אבל תשמעו הכול ואני חושב שבסוף כולנו נהיה מרוצים.
חזי צאיג: קודם כל, אנחנו בעד.
חזי צאיג: אנחנו לא נגד אלא אנחנו בעד שאיתוראן תעבור לקריית שמונה.
חזי צאיג: אני גם בעד לשנות את הוראות המנכ"ל ולהוריד את הסף של פי אחד וחצי משכר המינימום לשכר ממוצע במשק.
חזי צאיג: אנחנו בעד.
חזי צאיג: אנחנו עובדים ביחד עם האוצר לשנות את הנוהל הזה ואני מוכרח לומר לכם שגם האוצר לא עומד על הרגליים האחוריות אבל צריך קצת סבלנות.
מירי רגב: זה מ-2003.
חזי צאיג: לא.
חזי צאיג: זה לא מ-2003.
חזי צאיג: מפעל עוגן הוא בשנתיים האחרונות ולא מ-2003.
חזי צאיג: ב-2003 היה רק קול-סנטרים והממשלה החליטה.
מירי רגב: אני רואה מכתב אליכם, כולל לראש הממשלה, מ-2003.
חזי צאיג: אבל הכלים שהיו קיימים ב-2003 במסלול תעסוקה קיימים גם היום.
חזי צאיג: כלומר, איתוראן יכולה לגשת למסלול תעסוקה ולקבל תמיכה.
חזי צאיג: אני רוצה שתבינו שבמסלול עוגן התמיכה היא בממוצע של 27 אחוזים מהשכר.
חזי צאיג: יש לנו היום מסלול תעסוקה שיכול להעמיד לרשותם 15 אחוזים.
איזי שרצקי: גם את זה ניסיתי לפני שנים ולא הצלחתי.
חזי צאיג: תגיש היום.
חזי צאיג: אתה יכול לקבל.
איזי שרצקי: ניסיתי אתך ולא הצלחתי.
חזי צאיג: אני אומר לך שתגיש.
משה גפני: אנחנו לא הולכים לשום מקום עד שנברר את הדברים עד תום.
חזי צאיג: יש לנו מסלול תעסוקה.
חזי צאיג: כנראה זה לא עושה להם היגיון כלכלי והם רוצים לגשת למסלול עוגן, שם התמיכה היא 27 אחוזים ואני מבין אותם.
חזי צאיג: מה לעשות שמסלול עוגן הוא תנאי של פי אחד וחצי מהשכר הממוצע והם לא עומדים בזה.
חזי צאיג: אנחנו עובדים להקטין את זה על מנת שכן תוכלו לגשת.
משה גפני: אגב, יש מקרים בהם עשיתם מפעל עוגן?
חזי צאיג: קודם כל, אנחנו מאוד יצירתיים כדי לייצר דברים ולעשות דברים.
משה גפני: אני שואל אם עשיתם.
חזי צאיג: לגבי הטענה שעומד תקציב למסלול עוגן ולא ניצלנו אותו, צר לי לאכזב אתכם אבל כל תקציב 2010 במסלול עוגן כבר מנוצל.
חזי צאיג: יש חברה שקיבלה 150 מהנדסים ברמות שכר של שלושים אלף שקלים למהנדס והיא מקימה את המפעל בבאר-שבע, היא כבר שכרה את המקום והיא מגייסת את המהנדסים.
חזי צאיג: אני מקווה שאני לא מאכזב אתכם.
חזי צאיג: זאת לא קריית שמונה, אבל זאת באר-שבע.
איזי שרצקי: אני שמח לשמוע.
יעקב אדרי: כל התקציב הלך למפעל אחד.
חזי צאיג: יש עוד חברה והיא דווקא לידך, בתל חי, בקריית שמונה, מלנוקס.
נסים מלכה: כמה עובדים יש שם?
חזי צאיג: תן לי להגיד לך.
נסים מלכה: עשרים עובדים.
חזי צאיג: אבל מה זה משנה?
חזי צאיג: גם היא מהתקציב.
נסים מלכה: מפעל עם עשרים עובדים, זה עוגן?
חזי צאיג: מלנוקס מקבלת סיוע על עשרים עובדים כרגע בשכר גבוה, היא משלמת 25 אלף שקלים.
חזי צאיג: אתם שואלים אותי לאן הלך התקציב ואני אומר שהתקציב הולך לחברות האלה.
חזי צאיג: יתרה מזו, ראש העיר, אני רוצה שתדע שגם מלנוקס מנהלת אתנו משא ומתן - ואנחנו כרגע מדברים אתה – להעסיק לפחות עוד מאה מהנדסים, עוד 150 מהנדסים בתל חי.
יעקב אדרי: אבל זה לא ייתן את הפתרון לקריית שמונה.
חזי צאיג: אני מגיע לקריית שמונה.
חזי צאיג: גם כאן אני רוצה לאכזב אתכם.
חזי צאיג: אנחנו מנהלים משא ומתן עם עוד שתי חברות ושתי החברות משלמות שכר של 25 אלף שקלים לעובד ושתיהן בקריית שמונה.
יעקב אדרי: אולי תגיע לנו מי החברות.
יעקב אדרי: שוב יהיו עשרה מהנדסים אבל כאן יש לך הזדמנות ל-200-300 עובדים.
חזי צאיג: אני מדבר אתך על עשרות עובדים, אם לא על מאה ו-150 עובדים בקריית שמונה.
יעקב אדרי: ראש העיר, אתה יודע על זה?
נסים מלכה: מפעל עוגן?
חזי צאיג: כן, מפעל עוגן.
איזי שרצקי: אף מפעל עוגן, בדקתי, לא הוקם בחודשים האחרונים.
משה גפני: אני לא יכול כך לנהל את הדיון.
משה גפני: אם אתם רוצים לנהל את זה כמו שמנהלים לא חשוב מה, אנחנו נפסיק את הדיון.
משה גפני: אני מבקש לא להפריע אלא לאפשר למר צאיג להגיד את הדברים ברצף.
משה גפני: אני מתנצל ששאלתי שאלה כי זה הזמין עוד צעקות.
משה גפני: אני מבקש שתאמר את הדברים ברצף.
משה גפני: אני רק מבקש נתונים.
משה גפני: קח בחשבון שאני לפחות לא מכיר את הנתונים שאתה אומר.
משה גפני: תאמר אותם ברצף אבל שלמים.
משה גפני: כשאתה אומר שיש מפעל עוגן בקריית שמונה, תאמר את השם, תאמר כמה עובדים יש היום, כמה אתה מתכנן לעתיד.
משה גפני: תאמר את הנתונים.
חזי צאיג: קודם כל, אני אחזור ואומר שכל הסכום של 2010 שהקצבנו למסלול עוגן נוצל.
חזי צאיג: אישרנו חברה, 150 מהנדסים וזה נוצל.