GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים ילין: בדרך כלל אני לא אומר את הדברים כמו שהם, זאת אומרת, אני ממש מתנפל על זה לא במחמאות, אבל כאן מגיעה מחמאה.
חיים ילין: מה שצריך, כבוד היושב ראש, זה להגיע למצב שהאוצר לא מתחיל לשחק.
חיים ילין: כל ה-927 מיליון שקלים מומנו על ידי האוצר ולא על ידי משרד הביטחון ולא על ידי משרד השיכון.
חיים ילין: זה שהם עושים עכשיו סבב של שופינג כדי לנסות לראות ממי אפשר להוציא כסף, אפשר ללכת גם לארצות הברית, למגבית, אבל את זה צריך לסיים.
משה גפני: משרד השיכון, ליאורה זיידמן.
משה גפני: הנושא שעל סדר היום הוא באחריות משרד הבינוי והשיכון.
ליאורה זיידמן: כמו שאמר חיים, באמת ההחלטה 4316 מראש תקצבה בחסר את הפעלת כל 15 הישובים שנכללו בתוכנית המיגון.
שי חרמש: בנוסף לשדרות.
ליאורה זיידמן: אנחנו באנו כשהייתה החלטת הממשלה והערכנו את העלות הכוללת של שלב ב', של תוכנית המיגון, ב-740 מיליון שקלים ותוקצבו 600 מיליון שקלים, ובהחלטה נקבע שב-2011 יידונו פערי התקציב.
ליאורה זיידמן: נכון להיום הפערים לששת הישובים האלה נמצאים על 125.5 מיליון שקלים, לפי הערכות מדויקות שעשינו של אומדנים, עלויות ביצוע, אגרות, היטלים ודברים אחרים.
ליאורה זיידמן: אנחנו הוצאנו היתרי בנייה, נערכנו עם חובות מכרז, אנחנו מוכנים להפעלה מיידית אם נידרש לששת הישובים.
ליאורה זיידמן: כן חשוב לי לעדכן שאנחנו הכנו בתיאום עם משרד הביטחון ומנכ"ל משרד ראש הממשלה הצעת מחליטים.
ליאורה זיידמן: לפני כעשרה ימים התקיימה פגישה אצל מנכ"ל משרד ראש הממשלה  בה ביקשנו את התוספת של ה-125.5 מיליון שקלים להשלמת התוכנית.
ליאורה זיידמן: אנחנו נמצאים במגעים מתמשכים כדי לקבל את התקצוב הזה ולצאת לביצוע מיידי.
צחי דוד: אין לי הרבה מה להוסיף על מה שאמרה ליאורה.
צחי דוד: הפער הוא באמת 125.5 מיליון שקלים.
משה גפני: זה לא פער.
משה גפני: זאת אומרת, זה כלול בתוך החלטת הממשלה אלא חסר התקציב.
צחי דוד: האמירה היא שהפער התקצובי שעומד כרגע, לפי הערכות משרד השיכון שהן מקובלות כמובן, על 125.5 מיליון שקלים, יידון ב-2011 בין המשרדים.
צחי דוד: הוא נדון וכמו שאמרה ליאורה, מבחינה תפעולית הם ערוכים לצאת.
צחי דוד: אני מניח שהנושא יסתיים בזמן הקרו ב.
משה גפני: יש לי בקשה  אליך.
משה גפני: אנחנו רגילים לזה שמוסיפים כסף, משרד האוצר מוסיף כסף והממשלה מוסיפה כסף אחרי שקורה אסון.
משה גפני: לצערנו הרב אנחנו כבר מורגלים בזה.
משה גפני: היו הרבה דיונים לגבי הנושא של כיבוי עם כל מה שנלווה לעניין הזה וברגע שחס וחלילה – או יותר נכון לצערנו הרב – קרה מה שקרה, פתאום היה כסף.
משה גפני: פתאום הזמינו את הסופר טנקר והביאו מטוסים מכל העולם ומשלמים הון תועפות ללא תכנון, כדי לכבות, כדי לגמור את העניין הזה.
צחי דוד: אני חושב שלוחות הזמנים כאן הם יותר קצרים.
משה גפני: אם חס וחלילה – אני לא רוצה לפתוח פה לשטן ואני מקווה בעזרת השם, וכולנו מתפללים שזה לא יקרה – יקרה משהו, עדיף לקבל את ההחלטה היום ולמגן ולעשות את מה שהממשלה החליטה מאשר חס וחלילה לעשות את זה מתוך הכרח ואז זה יעלה יותר כסף.
משה גפני: לכן אני רוצה לדעת מה הם לוחות הזמנים.
צחי דוד: הדיונים בין המשרדים כבר התחילו בדרגים הבכירים ביותר.
משה גפני: הערכה.
צחי דוד: לוחות זמנים קצרים.
צחי דוד: לא מדובר על משהו שיימשך.
שי חרמש: על מה עוד יש ויכוח?
שי חרמש: על העלות אין ויכוח.
שי חרמש: על ההתחייבות אין ויכוח.
שי חרמש: על מה יש ויכוח?
צחי דוד: על החלוקה התקציבית בין המשרדים.
חיים אורון: הוויכוח, אותנו זה לא מעניין ואותם זה לא מעניין.
משה גפני: משרד הביטחון כאן?
מיכאל ואטנמאכר: פיקוד העורף.
מיכאל ואטנמאכר: אני לא מייצג את משרד הביטחון.
משה גפני: יש לך מה לומר בעניין הזה?
מיכאל ואטנמאכר: אנחנו נותנים את התמיכה.
מיכאל ואטנמאכר: בכל הסיפור של עוטף עזה, אנחנו משתתפים יחד עם משרד הבינוי והשיכון בכל הנושא של התעדוף, קביעת המפרט וכמובן הפיקוח על הביצוע של הפרויקט הזה.
מיכאל ואטנמאכר: לצורך העניין, בנושא התקצוב, אנחנו תלויים בתקצוב בדיוק כמו משרד הבינוי והשיכון ואין לנו מה לומר בנושא הזה.
משה גפני: משרד האוצר, בניגוד למה שאמר חבר הכנסת חיים אורון, אני רוצה בכל זאת לדעת בשיחה חופשית האם יש ויכוח על הסכום או שיש ויכוח מאיזה תקציב זה  יבוא?
משה גפני: אתה יודע לומר לי?
צחי דוד: לגבי הסכום, ההערכות שמציב משרד השיכון מקובלות ואין ויכוח על זה.
צחי דוד: לא הייתי מגדיר את זה אפילו ויכוח, אלא התדיינות.
צחי דוד: החלטת הממשלה אמרה יידונו בראשית 2011 באופן ביצוע התקצוב.
צחי דוד: הדיונים האלה התחילו עוד לפני שהתחילה שנת 2011, לא הרבה לפני אבל התחילו לפני, ואני מעריך שמדובר בפרקי זמן קצרים שיסכמו את אופן ביצוע התקציב, את חלוקתו, ומשרד השיכון יוכל לצאת לדרך.
שי חרמש: נעשה כאן מעקב בעוד חודש.
חיים אורון: מה פתאום בעוד חודש?
חיים אורון: דיווח לוועדה בעוד שבוע.
חיים אורון: מה קרה ?
חיים אורון: יש ישיבה ביום ראשון, לפי דעתי שם יהיו שרים חדשים, ירימו כוסיות, ואחרי הרמת הכוסיות יסכמו ש-125.5 מיליון שקלים, בלי שום דמי מעבר לוועדת הכספים, כל הסכום עובר למשרד השיכון לביצוע.
חיים אורון: אגב, אני לא מבין את הממשלה.
חיים אורון: אני מכיר כמה סעיפים שמחליטים על ההוצאה ומתדיינים בהמשך איך מכסים אותה.
חיים אורון: כל פעם מגיעות לכאן העברות תקציביות שהעברנו למשרד הזה בגין פרויקט כזה ובכלל יש משרד שמתפרנס מזה, משרד הנגב והגליל.
חיים אורון: תעבירו את כל הכסף למשרד הנגב והגליל כי הוא בסך הכל מעביר כספים לכולם.
שי חרמש: גפני, ביום ראשון ממונה שר מיוחד לפיקוד העורף והוא יוכל לטפל בזה.
משה גפני: צחי, שבוע זה זמן סביר?
צחי דוד: אני חושב ששבועיים.
משה גפני: ג'ומס, אנחנו נקיים ישיבה בעוד שבועיים אלא כן הבעיה נפתרת.
משה גפני: אני מבקש שתסיימו את העניין הזה בתוך שבועיים.
חיים ילין: כבוד היושב, אנחנו הרי מכירים את זה.
חיים ילין: זה לא מה יקרה בעוד שבועיים או מה יקרה בעוד חודש.
חיים ילין: אחרי שיאשרו את התקציב, יתחילו המכרזים.
חיים ילין: אני הצעתי גם למשרד ראש הממשלה, גם לאוצר  ולכולם, שכל הקטע של המכרזים, עד שמפרסמים, מגיעים הקבלנים סוגרים חוזים, לוקח חודשיים.
חיים ילין: את זה אפשר לעשות כבר מחר בבוקר, להורות למשרד השיכון שיצא למכרזים.
חיים ילין: הם לא יכולים לצאת למכרז בלי הרשאה.
חיים ילין: אני רוצה להזכיר לכולכם שזה מפעל מציל חיים.
חיים ילין: בזמנו, כאשר קיבלו את ההחלטות של מפעל מציל חיים, בכלל לא דנו מהיכן מגיע התקציב.
חיים ילין: קיבלו החלטות, יצאו למכרזים ואחרי כן חיפשו את הכסף.
חיים ילין: אני מציע לא להתחיל לחפש את הכסף.
חיים אורון: איפה זה בזמנו?
חיים ילין: בכל מוסדות החינוך.
חיים ילין: עובדה שעכשיו אישרתם 150 מיליון שקלים.
חיים אורון: יבוא החשב שלהם ויאמר שאין לכם סמכות להוציא מכרזים בלי שיש הרשאה להתחייב, וייגמר העניין.
חיים אורון: אתה מציע כאן לעבור את האוורסט.
שי חרמש: תן לשמוע בעוד שבוע שיש כסף.
משה גפני: ליאורה, יש דברים שאתם יכולים לעשות כבר עכשיו אפילו שאין עדיין הרשאה להתחייב?
ליאורה זיידמן: מה שאנחנו עושים, אנחנו בעצם מכינים את כל התשתית להפעלת הביצוע וכל היתרי הבנייה מחכים על המדף לנושא של בחירת ה מכרזים.
ליאורה זיידמן: מה שכן אפשר לעשות, אם יורשה לי, אנחנו צריכים להגיע לוועדת הפטור במשרד האוצר כדי להגדיל את ההזמנות.
ליאורה זיידמן: בדרך כלל אנחנו מגיעים כשיש את ההרשאות.
ליאורה זיידמן: זה דבר שאפשר לקדם אם יש הסכמה שתהיינה הרשאות ואפשר להגיע כבר לוועדת הפטור לגבי הגדלה עקרונית ולא לחכות להרשאות בפועל.
ליאורה זיידמן: זה דבר שאולי כן אפשר לקדם.
משה גפני: אני מבקש לדווח לוועדה בתוך שבועיים, אלא אם כן יש התקדמות קודם לכן, ואז תדווחו קודם.
משה גפני: אנחנו נקיים דיון בעוד שבועיים אם חס וחלילה העניין לא ייסגר אבל אז כבר נלך יותר קשה כי באמת מדובר בהצלת חיים ושלא יקרה חס וחלילה אסון, ואני לא רוצה להיות במעמדו של אחד השרים בממשלה שיבואו ויתחילו להאשים אותו ויאמרו שזה היה על השולחן שלו  ולא נפתר.
משה גפני: אני לא רוצה שזה יקרה ואני לא מציע שמישהו מכם ייקח את זה על עצמו.
משה גפני: זה דבר שהוא לא שנוי במחלוקת וצריך לסיים אותו ויפה שעה אחת קודם.
משה גפני: אני מבקש ממשרד הבינוי והשיכון לבדוק במשרד עוד הפעם מה שביקש חיים.
משה גפני: כל הדברים שניתן לעשות אותם קודם.
משה גפני: הרי אין ויכוח כאן והשאלה היא רק גורם הזמן ואין לי טענות נגד הממשלה בעניין.
משה גפני: זאת החלטת הממשלה שצריך לעשות את זה בשנת 2011  אבל צריך לסיים את זה.
משה גפני: אין ויכוח לגבי העניין.
משה גפני: את כל מה שאפשר לעשות, לעשות.
משה גפני: נדבר גם עם החשב.
משה גפני: מה שניתן לקדם, ברגע שמתקבלת החלטה מבחינת התקציב וההרשאה, שלא יתעכב אפילו יום אחד.
משה גפני: מה  שאפשר לעשות קודם, צריך לעשות קודם.
משה גפני: כאמור, צחי,  בתוך שבועיים אני מבקש דיווח מה נגמר עם העניין הזה ואני מקווה שזה יסתיים לטובה.
פניה קירשנבאום: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
פניה קירשנבאום: הייתי צריכה להתחיל במשהו מאוד קשור לרעידות אדמה, מכיוון שזה הנושא שלנו היום, אבל אני רוצה להתחלק אתכם באיזושהי חשיבה ולומר משהו.
פניה קירשנבאום: ביום רביעי -חמישי האחרון -  שמעתם על הפאנלים ועל הדיון איך אנחנו רואים או איך המדינה תיראה בשנת 20-21 – השתתפתי בפאנל שנקרא ממשל.
פניה קירשנבאום: כל אחד היה צריך להציג שלושה נושאים שהוא חושב שצריך לטפל בהם ואיך הם צריכים להיראות בשנת 20-21.
פניה קירשנבאום: אחד הדברים שהעליתי שם, וזאת הייתה חשיבה  שלי – זאת לא אג'נדה מפלגתית – שאני הייתי רוצה שהוועדות של הכנסת יעבדו קצת אחרת.
פניה קירשנבאום: הגיע סגן השר.
פניה קירשנבאום: שלום.
פניה קירשנבאום: באחד משלושת הנושאים שהצגתי אמרתי שמה שלי מפריע בפעילות הכנסת זאת קצת יותר עבודה  פרלמנטרית שהיא פיקוח על משרדי הממשלה ואולי תיאום של פעילות משרדי הממשלה.
פניה קירשנבאום: דנו כמובן בנושא הזה וכאשר חזרתי וניסיתי להכין את עצמי לקראת ישיבת הוועדה היום, עברתי על הניירת.
פניה קירשנבאום: פעם ראשונה שהעלינו את נושא רעידות האדמה  בוועדה הזאת היה ב-10 במרץ 2010.
פניה קירשנבאום: אני חושבת שדווקא בוועדת המשנה הזאת עשינו את העבודה  כמו שהייתי רוצה שהיא תיראה בעתיד בכנסת בכלל כי העלינו כאן נושא מסוים, התחלנו לעבוד עם המשרדים הממשלתיים – ואנחנו תכף גם נשמע את יוג'ין – ובוודאי עוד לא הגענו לסיום ולמסקנות אבל אין לי ספק שביחד עם משרד האוצר והמועצה  הלאומית לכלכלה התנענו כאן איזה מהלך.
פניה קירשנבאום: אני מקווה שבאמת נביא את זה  גם לסיום מוצלח וכי המדינה תהיה מוכנה לנושא הזה.
פניה קירשנבאום: לפני שנקיים דיון בנושא, אני נותנת את זכות הדיבור ליוג'ין שיציג לנו איך הממשלה רואה את הנושא של ההכנה וכל מה שקשור לרעידות אדמה.
יוג'ין קנדל: צהרים טובים.
יוג'ין קנדל: קודם כל, תודה  רבה.
יוג'ין קנדל: אני חושב שאני מסכים אתך.
יוג'ין קנדל: אני חושב שאחד התפקידים החשובים שהכנסת – ואני לא מומחה לכנסת, אבל כך נראה לי – חשוב לנו מאוד שהממשלה תעבוד בשיתוף פעולה עם הכנסת והכנסת היא לא רק זאת שמאשרת דברים אלא גם מפקחת.
יוג'ין קנדל: אני חושב שזה תפקיד מאוד חשוב ואני מברך על כך.
יוג'ין קנדל: רציתי גם להזכיר את הובלת התהליך על ידי סגן השר שלקח על עצמו, במסגרת האחריות שלו על שוק ההון והביטוח באוצר, ובעצם שם בפנינו אתגר, בפנינו, בפני האגפים באוצר ובמשרדים נוספים, כאשר עירבנו הרבה מאוד אנשים והסתכלנו דווקא על הנקודה שעד אז לא הוגדרה  כנקודה נפרדת מהדיון הכולל בהיערכות מדינת ישראל לרעידות אדמה.
יוג'ין קנדל: עד עכשיו, ההיערכות הייתה בהצלת חיי אדם.
יוג'ין קנדל: חלק מהאנשים – אני בטוח שלא בין הקהל הזה, אבל צריך להבהיר את זה – כאשר מדובר בהיערכות לרעידות אדמה, תמ"א 38, ואנחנו מאוד החכמנו אחרי שמינהל התכנון הציג לנו את התמ"א, מטרות התמ"א הן להציל חיי אדם ולא להציל את הבניינים כי להציל את הבניינים, מדובר בסדר גודל יותר יקר, אם זה בכלל אפשרי.
יוג'ין קנדל: זה אומר שזאת עבודת קודש וצריך להעצים את זה  ולעשות את העבודה במקביל, אבל יש עוד שאלה.
יוג'ין קנדל: כאשר אנחנו בעזרת השם נציל את מקסימום האנשים שנוכל להציל, למחרת הם יצטרכו לחיות באיזשהו מקום כי הבניינים יהיו פגומים.
יוג'ין קנדל: באיטליה למשל חלק ניכר מהבניינים בעיירה שאני לא זוכר את שמה, לא ניתן לחיות בהם ולכן צריך להוריד אותם ולבנות מחדש.
יוג'ין קנדל: האנשים יצטרכו לקבל חשמל, ואם התחנות ייפגעו, נצטרך לשלם עליהן וכן הלאה.
יוג'ין קנדל: זאת אומרת, אנחנו צריכים להיות מוכנים ביום למחרת, אחרי שזה קרה, להיות מגויסים עם משאבים למלאכת שיקום מהירה.
יוג'ין קנדל: אמנם הסבירות מאוד נמוכה לאירוע גדול, אבל אם הוא קורה – ואני משתמש כאן בנתונים של אבי – הוא יכול להגיע לסדרי גודל של 25 עד 50 מיליארד דולר נזק ישיר.
יוג'ין קנדל: תוסיפו לזה נזק עקיף שנובע מאי סדרים, מגניבות, מנזק מקרו של אי השתתפות בכוח העבודה.
יוג'ין קנדל: אם המפעל שלך ניזוק, כל העובדים בעצם לא יכולים לעבוד ויש כאן נזק גם לזה שצריך לשלם לעובדים דמי אבטלה.
יוג'ין קנדל: כלומר, יש כאן נזקים שהולכים כמו האפקטים של פיזור גם בתחום הכלכלי ויש גם השלכות  ביטחוניות לנושא הזה.
יוג'ין קנדל: לכן אנחנו חייבים להיות מוכנים לטיפול בכל הנושאים האלה מיידית ולמחרת.
יוג'ין קנדל: זאת בעצם מטרת הוועדה.
יוג'ין קנדל: מטרת הוועדה היא לא ללכת לצד הפיזי שהוא מטופל והיום הממשלה קיבלה עוד החלטות לטיפול, המטרה היא לא לטפל בצד של ניהול חירום  ולצורך כך יש את רח"ל ופיקוד העורף שמטפלים בנושא הזה, אלא דווקא לתת לרח"ל ולפיקוד העורף את הכלים הפיננסיים שהם יוכלו לממש אותם.
יוג'ין קנדל: לחשב הכללי.
יוג'ין קנדל: יש צורך הסתכלות ברמה לאומית.
יוג'ין קנדל: זאת אומרת, אנחנו חייבים להסתכל על השאלה של ביטוח  כמו שמסתכלים על ביטוח של דירה.
יוג'ין קנדל: אנחנו לא יכולים לומר לכל ילד שייקח את דמי הכיס שלו ושיבטח את החדר שלו אם הוא רוצה ושיבטח אותו לפי ראות עיניו, שינהל משא ומתן נפרד.
יוג'ין קנדל: זאת אומרת, צריכה להיות איזושהי ראייה  כי בסופו של דבר כל החדרים האלה, הילדים לא יוכלו לבנות אותם מחדש אם יקרה משהו אלא ההורים יצטרכו לעשות זאת.
יוג'ין קנדל: יש היום איזושהי סיטואציה בה המון גופים מבטחים כל מיני דברים ואין ראייה כוללת מספקת.
יוג'ין קנדל: יש הרבה פעילות, אני לא מנסה לומר שאנחנו מתפרצים כאן לוואקום, חס וחלילה, אבל אין ראייה כוללת של כל התהליך ובזה אנחנו נתמקד.
יוג'ין קנדל: צריך להבין שרעידת אדמה זה לא אירוע שאפשר לפזר אותו על פני מדינת ישראל.
יוג'ין קנדל: מדינת ישראל קטנה מדיי.
יוג'ין קנדל: בארצות הברית רעידת אדמה בקליפורניה, אפשר לפזר אותה על כל אזרחי המדינה.
יוג'ין קנדל: מדינת ישראל היא קטנה מדיי ואי אפשר.
יוג'ין קנדל: זה  כמו אירוע, כמו גניבת רכב.
יוג'ין קנדל: אי אפשר לפזר את גניבת הרכב, זה או שגנבו לך אותו או שלא גנבו לך אותו.
יוג'ין קנדל: אי אפשר להסתכל על זה בתוחלת של גניבת רכב.
יוג'ין קנדל: זאת אומרת, הנזק בתוחלת.
יוג'ין קנדל: צריך להסתכל על זה, על כל הנזק.
יוג'ין קנדל: לכן נשאלת השאלה איך אנחנו יכולים להתארגן לנושא הזה  ולצורך כך יש שלוש אפשרויות וצריך להסתכל עליהן ביחד.
יוג'ין קנדל: השתתפות עצמית.
יוג'ין קנדל: אנחנו צריכים להיות מוכנים שאם רעידת האדמה היא קטנה יחסית, אנחנו מטפלים בזה.
יוג'ין קנדל: הייתה רעידת אדמה באילת, פחות או יותר הכל נסגר מהשוטף.
יוג'ין קנדל: גם רעידת אדמה יותר גדולה, אנחנו יכולים לטפל אבל צריכים להיות מוכנים לזה וצריכים להיות מודעים  לאיזה סכום אנחנו יכולים לספוג בלי להפר את הפעילות הממשלתית הרגילה, עד איזה סכום זה ניתן.
יוג'ין קנדל: אחר כך יש שתי חלוקות סיכון.
יוג'ין קנדל: יש חלוקה בין דורית ויש חלוקה על פני העולם.
יוג'ין קנדל: אנחנו לא יכולים לחלוק את הסיכון הזה בינינו, בין אלה שחיים באילת לבין אחרים, כי זה לא מספיק פיזור.
יוג'ין קנדל: אנחנו צריכים או לפזר את זה על פני דורות של ישראלים שיחיו כאן, או על פני אנשים שחיים במקומות אחרים.
יוג'ין קנדל: אנחנו נמכור להם את הסיכון שלנו ונשלם להם על הלקיחה שלו.
יוג'ין קנדל: אלה שני דברים שהם משלימים אחד את השני.
יוג'ין קנדל: האחד הוא לצבור רזרבות וכל דור יתרום לאיזושהי קרן.
יוג'ין קנדל: כשאני אומר קרן, זה באופן כוללני לגמרי.
יוג'ין קנדל: זאת אומרת, לא מדובר עכשיו על כך שאנחנו חייבים להקים קרן כזאת או אחרת.
יוג'ין קנדל: אני מדבר קונספטואלית.
יוג'ין קנדל: בעצם כל דור תורם ודור שנופלת עליו רעידת אדמה, הוא זה שמשלם.
יוג'ין קנדל: הדבר השני הוא ביטוח על פני מדינות.
יוג'ין קנדל: אנחנו קונים את הביטוח וברגע שמתרחשת רעידת אדמה במדינה אחת, כל המדינות נותנות.
יוג'ין קנדל: זאת חלוקה ואין דרך אחרת.
יוג'ין קנדל: אלה שלושת הדרכים.
יוג'ין קנדל: בעצם הקומבינציה של שלושת הדרכים האלה, שיש לנו השתתפות עצמית, איזושהי רזרבה וביטוח בחוץ לארץ, זאת בדיוק החלוקה.
יוג'ין קנדל: הפרופורציות בין החלוקות האלה תלויות בכמה זה יקר לנו להחזיק רזרבות וכמה עולה ביטוח לחוץ לארץ.
יוג'ין קנדל: זה בסך הכל מה שקובע את הגבולות.
איתי חוטר: אתה מדבר על רכוש הממשלה.
יוג'ין קנדל: אני תכף אומר על מה אני מדבר.
יוג'ין קנדל: אני מדבר באופן כללי על נזק.
יוג'ין קנדל: אתה מביא אותי בדיוק לשקף הבא.
יוג'ין קנדל: על מה אנחנו מדברים, על מה לממשלה יש אחריות.
יוג'ין קנדל: כמובן שלממשלה יש אחריות לנכסים ממשלתיים ישירים שמנוהלים על ידי הממשלה.
יוג'ין קנדל: דווקא שם יש הכי פחות בעיות כי חברת ענבל מבטחת אותנו ולמען האמת היא מבטחת אותנו יותר מאשר ברוב המדינות.
יוג'ין קנדל: זאת אומרת, הביטוחים הם אפילו עודפים.
יוג'ין קנדל: רוב בנייני הממשלה מבוטחים בסדרי גודל של 11 מיליארד שקלים.
יוג'ין קנדל: יש משרדים שהם לא מבוטחים בנושאים האלה ולכן צריך איכשהו לטפל בזה.
יוג'ין קנדל: דבר שני אלה נכסים ממשלתיים שמנוהלים לא על ידי הממשלה ישירות אלא על ידי חברות ממשלתיות.
יוג'ין קנדל: למשל, המוביל הארצי הוא רכוש ממשלתי אבל מנוהל ובאחריות של חברת מקורות.
יוג'ין קנדל: זה לא רכוש של חברת מקורות אלא זה רכוש ממשלתי שמנוהל על ידה.
יוג'ין קנדל: יש רכוש של חברות ממשלתיות שהוא לא רכוש ממשלתי ישירות, אבל בגלל שהממשלה היא בעלת מניות של החברות האלה, וכבעלת מניות תצטרך לטפל בזה, אבל גם בתור ריבון שחייב להבטיח אספקת מים, חשמל וכן הלאה, היא  תצטרך לטפל בזה, יש לנו גם את הנכסים של החברות הממשלתיות.
יוג'ין קנדל: חברות ממשלתיות, ניתן להן היום חופש בביטוח משיקולים עסקיים.
יוג'ין קנדל: מצד אחד זה טוב כי הן צריכות בעצם לקחת את השיקולים העסקיים שלהן בחשבון אבל אם אנחנו נחשוב על זה קצת לעומק, אנחנו נגלה שהשיקולים העסקיים שלהם לא מתאימים לשיקולים של מדינה.
יוג'ין קנדל: מה זה  שיקול עסקי?
יוג'ין קנדל: אם יש סדק קטן באיזשהו מבנה של חברת חשמל, אף אחד לא ייתן לחברת חשמל כסף לטפל בו כי יאמרו שהיא לא מבוטחת, אז היא מבטחת את הנזקים יחסית קטנים והנזקים יחסית קטנים מבחינת המדינה הם דווקא נזקים שהמדינה יכולה לטפל בהם בקלות מתוך השוטף.
יוג'ין קנדל: אני לא אומר שהיא צריכה לתת לחברת חשמל, אבל אני אומר כקונספציה.
יוג'ין קנדל: מצד שני, חברת חשמל אומרת שאם יש כאן רעידת אדמה של 7 בסולם ריכטר ונופלים לה בניינים על ימין ועל שמאל, זה כבר לא סיכון עסקי, אבל זה בדיוק מה שהמדינה צריכה לחשוש ממנו, כי שם למדינה תהיה בעיה .
יוג'ין קנדל: לא ב-200-300 מיליון שצריך לתקן איזשהו אירוע נקודתי.
יוג'ין קנדל: אני לא מאשים כאן אף אחד, אני רק אומר שהשיקולים העסקיים של יום יום הם לא אותם שיקולים כמו מדינה במקרה של אירוע מסיבי.
יוג'ין קנדל: לכן אנחנו צריכים לחשוב על כל התהליך הזה ולנסות להבין איך אנחנו גורמים לביטוח הזה להיות, בגלל שהמדינה בסופו של דבר תישא בעול ואותם אנשים שיהיו משלמי מסים ומקבלי קצבאות באותו זמן, יצטרכו לקבל קיצוץ בקצבאות ועלייה במסים כדי לטפל בזה.
יוג'ין קנדל: אנחנו צריכים לחשוב על זה.
יוג'ין קנדל: יש דברים נוספים כמו נכסי רשויות מקומיות שהם אמנם רכוש ציבורי אבל הוא לא רכוש ממשלתי ישיר אבל בסופו של דבר יכול להיות שהאחריות על בתי ספר ומוסדות ציבור שייפגעו, אם הם לא מבוטחים, תיפול על הממשלה.
יוג'ין קנדל: אנחנו חיים במדינת ישראל והרבה מאוד דברים, אפילו ביום יום פתאום הופכים לאחריות ממשלתית, אפילו אם זאת לא אחריות ממשלתית, כך שזה על אחת כמה וכמה במצב חירום.
פניה קירשנבאום: יש בתי חולים של קופות חולים.
יוג'ין קנדל: כן, אבל אלה  כמו תאגידים ממשלתיים למרות שדווקא קופות החולים אמורות לבטח את זה לבד.
יוג'ין קנדל: כאן אני מגיע לנושא דיור ונכסים של הסקטור הפרטי והעסקי שלא מבוטחים או מבוטחים אבל לא מספיק.
יוג'ין קנדל: כאן מדובר בבתי חולים, בדיור, בעסקים וכן הלאה.
יוג'ין קנדל: מתברר שבעלי עסקים דווקא מבטחים יותר מאשר ברוב המקומות בעולם כי הם כנראה חוששים יותר.
איילה אבנטוב: אני מנהלת הביטוח ברשות שדות התעופה  ואנחנו תאגיד סטטוטורי.
איילה אבנטוב: הביטוח שלנו הוא ביטוח מסחרי, אנחנו יוצאים למכרז ואנחנו מבטחים.
איילה אבנטוב: אני רוצה להודיע כאן שכל שדות התעופה  ומעברי הגבול מבוטחים במלוא הסכום כנגד רעידת אדמה.
יוג'ין קנדל: יופי.
יצחק כהן: מה זאת אומרת כל הסכום?
יוג'ין קנדל: לא ברור מה זה כל הסכום.
איילה אבנטוב: כל הרכוש של רשות שדות התעופה, כולל המסלולים שזאת הנקודה החשובה  ביותר, מבוטחים בביטוח רעידות אדמה.
פניה קירשנבאום: באיזה ערך?
יוג'ין קנדל: ב-MPL.
יוג'ין קנדל: אני אומר לך למה זה שקול.
יוג'ין קנדל: אם אתם עושים את זה – ואני לא יודע ולכן מראש אני מבקש סליחה – אם זה מבוטח לפי המודל של MPL, שזה בעצם שלוקחים מאיזשהו ---
איילה אבנטוב: לא. אני יודעת מה אני אומרת.
איילה אבנטוב: ממש לא.
איילה אבנטוב: יש לנו השתתפות עצמית של 10 אחוזים מערך הנכס.
יוג'ין קנדל: עד כינון מוחלט?
איילה אבנטוב: כן.
פניה קירשנבאום: מצוין.
יצחק כהן: ניקח את המודל הזה  ונאמץ אותו.
יוג'ין קנדל: אנחנו דווקא מאוד היינו שמחים ללמוד את התהליך.
יוג'ין קנדל: אנחנו נבוא לבקר.
יוג'ין קנדל: טוב שהפסקת אותי ואמרת את הדברים.
יוג'ין קנדל: לממשלה אין אחריות ישירה לרכוש פרטי אבל אנחנו נוטים לחשוב או מבינים שלמשל אם בית חולים ניזוק והנהלת בית החולים לא ביטחה אותו מאיזושהי סיבה, ואני לא  אומר שה יא לא ביטחה או כן ביטחה, אבל לא מספיק – אין מצב במדינת ישראל שהמדינה לא תקים את בית החולים מחדש כדי שהוא יפעל, במיוחד בעומס.
יוג'ין קנדל: דבר אחרון שאנחנו מזהים כקושי מסוים למרות שאנחנו קיבלנו דיווח מאוד מעמיק וניתוח מעמיק שכנראה הכל בסדר שם, אבל עדיין יכולה להיווצר בעיה בחברות ביטוח אם יש נזק יותר ממה שעושים ביטוח משנה בחוץ לארץ ויש נפילה  בצד הנכסים.
יוג'ין קנדל: אם פתאום הן מחזיקות בתיק הנכסים שלהן הרבה ניירות ערך ישראלים שמאבדים את הערך בעקבות רעידת אדמה, מצד אחד הנכסים יורדים וההתחייבויות עולות, ואנחנו יכולים למצוא את עצמנו במצב של קשיים.
יצחק כהן: חדלות פירעון.
יוג'ין קנדל: חדלות פירעון.
יוג'ין קנדל: זה המקרה שהמדינה צריכה לחשוב  עליו.
יוג'ין קנדל: כל השאר, אפשר להסתדר ביום יום.
יוג'ין קנדל: מה שאנחנו טוענים זה שנכון להיום – ושוב, אני לא בא בשום טענות, שלא יישמע כאילו אני מבקר משהו – יש כאן ניסיון להביא לראייה כוללת שנכון להיום לא קיימת כי נכון להיום אין לנו אומדן כולל של נזק צפוי, אפילו בסקטור ממשלתי ובטח לא בסקטורים אחרים.
יוג'ין קנדל: אנחנו יודעים שאנחנו מבוטחים, אזרחי המדינה מבוטחים דווקא יותר מאשר במדינות אחרות אבל אנחנו לא יודעים עד הסוף את מידת הכיסוי ככלל.
יוג'ין קנדל: אנחנו לא חושבים האם אפשר להוזיל את הביטוח מחוץ למדינה על ידי איזושהי אגרגציה ואיזשהו משא ומתן על תנאים יותר טובים לא ככל חברת ביטוח נפרדת אלא כמדינה.
יוג'ין קנדל: אני לא יודע ויכול להיות שכן ויכול להיות שלא, אבל לפחות החשיבה כזאת לא נעשתה.
יוג'ין קנדל: אין לנו פורום קבוע או איזשהו גוף שיכול לחשוב על זה מערכתית.
יוג'ין קנדל: דווקא על האספקט הזה.
יוג'ין קנדל: יש לנו את הגוף שאבי מוביל אותו, שהוא מסתכל על הצד הפיזי אבל הגוף הזה לא מסתכל על הצד המימוני.
יוג'ין קנדל: אני לא חושב שזה המנדט שלו.
יוג'ין קנדל: הוא  דווקא עשה אומדן של נזקים אבל בזה זה נגמר.
יוג'ין קנדל: אני חושב ששתי היוזמות האלה מאוד משלימות אחת את השנייה.
אבי שפירא: המנדט הוא רק לומר לך לעשות את זה.
יוג'ין קנדל: יפה.
יוג'ין קנדל: אנחנו מאוד שמחים.
יוג'ין קנדל: נשאלת גם השאלה אם מדינה באמת נותנת דה פקטו ביטוחים לחלק מהגופים, אז למה היא לא גובה על זה פרמיה.
יוג'ין קנדל: אני אתן לכם דוגמה היפותטית לחלוטין.
יוג'ין קנדל: נניח שאנחנו מגלים היום שחברת חשמל לא מבוטחת.
יוג'ין קנדל: אני יודע שהיא מבוטחת, אבל נניח.
יוג'ין קנדל: אז יש מצב שבעצם היא כן מבוטחת בממשלה אבל מי שצורך את החשמל לא משלם על הביטוח הזה.
יוג'ין קנדל: כאילו יש כאן איזושהי סובסידיה של הביטוח.
יוג'ין קנדל: יכול להיות שזה צריך להשתנות, ואני סתם זרקתי את השם של חברת החשמל כדוגמה.
פניה קירשנבאום: הם התכוונו להעלות עוד יותר את עלות החשמל.
יוג'ין קנדל: אפילו אם אני רוצה, אני לא יכול לעשות זאת.
יוג'ין קנדל: בסופו של דבר שום דבר לא נוצר מכלום.
יוג'ין קנדל: אם מישהו אחד לא מבטח את זה, מישהו אחר יצטרך לשלם.
יוג'ין קנדל: זה יהיה אותו מסכן שיצטרך לשלם את זה בזה שיקצצו לו את הקצבאות בעוד איזשהו זמן כי לא תהיה ברירה.
יוג'ין קנדל: המלצות.
יוג'ין קנדל: ישבנו ממרץ שנה שעברה ועשינו מספר רב של ישיבות.
יוג'ין קנדל: אני רוצה לומר לכם שכאן הייתה אי הסכמה מאוד גדולה בהתחלה, בכלל על הכיוונים, אבל אני חושב שעכשיו הגענו לאיזשהו עמק שווה עם כל המשרדים, עם כל האגפים במשרד האוצר, ואנחנו די מגובשים בהמלצות.
יוג'ין קנדל: אני רוצה לברך על שיתוף פעולה מאוד פורה בנושא הזה.
יוג'ין קנדל: זה נושא מאוד אסטרטגי.
יוג'ין קנדל: זה לא בוער בעצמותיו של מישהו, וסליחה שאני אומר כאן, אבל אף אחד לא נבחר בגין הנושא הזה ולכן אני מוריד את הכובע בפני שניכם.
יוג'ין קנדל: מצד שני, זה נושא שהוא מאוד חשוב בכך שאם לא עושים אותו, מתי שהוא מתעוררים וזה מאוחר מדי.
יוג'ין קנדל: אנחנו בעצם ממליצים על סדרה  של דברים.
יוג'ין קנדל: אני רוצה להסביר שזאת התחלה של התהליך.
יוג'ין קנדל: אנחנו לא באנו לסיום של התהליך אבל זאת התחלה של התהליך ממנו אפשר לעשות דברים ולא למפות דברים.
יוג'ין קנדל: מיפינו את הבעיות, יש דוח שממפה את הבעיות, מזהה את נקודות החולשה ואומר כיוונים ומתווה כיוונים איך אפשר לטפל בזה, אבל כרגע מדובר על הקמת פורום בין-משרדי לבחינת היערכות פיננסית וביטוחית של מדינת ישראל להתמודדות – כאן כתוב לנו אסונות טבע – עם אירועים עם נזק משמעותי גדול מאוד ברמת המדינה.
יוג'ין קנדל: בואו נגיד, מעל 10 אחוזים מתוצר המדינה.
יוג'ין קנדל: אלה סדרי גודל.
יוג'ין קנדל: זאת אומרת, איך אנחנו מתמודדים עם זה.
שמואל מלכיס: תוצר או רכוש?
יוג'ין קנדל: תוצר.
יוג'ין קנדל: סדרי גודל מאוד מאוד גדולים.
יוג'ין קנדל: בסופו של דבר הטיפול הוא מתוך התוצר, מתוך תשלומי המסים ולכן זה מחובר דווקא לתוצר.
יוג'ין קנדל: הפורום הזה יצטרך לעשות כמה פעולות מיידיות ובשיתוף עם הפורום של אבי.
יוג'ין קנדל: האחד, ביצוע והערכה של אומדן נזק צפוי למדינת ישראל.
יוג'ין קנדל: למה זה צריך להיות יחד עם אבי אבל זה לא מבטל אחד את השני?
יוג'ין קנדל: כי מה שמעניין את אבי זה לדעת מה הבניינים שמהווים סיכון לאנשים במדינת ישראל.
יוג'ין קנדל: אותנו מעניין, מעבר לזה, מה הבניינים שהם ניזוקו ואפילו אם  הם עמידים לנזק בנפש, מה יהיה הנזק ברכוש.
יוג'ין קנדל: זה ממש מקביל כי אלה אותם בניינים ובסופו של דבר אנחנו צריכים לעשות את אותם מודלים, אבל התוצאה שמעניינת אותנו היא קצת שונה מהתוצאה שמעניינת את אבי ושניהם צריכים להיות.
יוג'ין קנדל: אנחנו צריכים לעשות את אותו סקר של כיסויים ביטוחיים וכיסויים פיננסיים של המערכת שמתמודדת.
יוג'ין קנדל: לאחר מכן הפורום הזה צריך לקבוע סטנדרטים לביטוח ברמה מערכתית וסטנדרטים לביטוח ברמות פרטניות של גופים ממשלתיים ובתוך זה צריך להעלות את המודעות של האוכלוסייה בצורך לא רק בהתגוננות.
יוג'ין קנדל: ראיתם כולכם את הפרסומות שהיו בטלוויזיה בזמן האחרון שהן קצת מצמררות, ואני חושב שזה נכון, אבל אם אנחנו מסתכלים על אותה אימא שתופסת את הילד וברגע האחרון, לפני שהמיטה שלו נמחצת על ידי משהו שנופל עליה, היא רצה החוצה  וניצלת, צריך להיות טוויסט נוסף, שאותה אימא תצטרך להקים חזרה את אותו חדר ואת אותה מיטה והיא תצטרך כסף לכך והכסף הזה לא ייפול מהשמים.
יוג'ין קנדל: היא צריכה להיות מוכנה לא רק לאותו רגע אלא גם לרגע אחרי כן.
יוג'ין קנדל: לכן אנחנו נרצה להביא לתודעת הציבור גם את הנקודה הזאת שהיום לא קיימת.