GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: לא, לא לעניין, נו בסדר, המציאות הזאת, היא לפי דעתי מהלך נכון שאנחנו יכולים לעשות אותו.
משה גפני: אנחנו שמענו גם את נציגת משרד השיכון שבינתיים היא כנראה הוגלתה או שאני לא יודע.
זבולון אורלב: יושב-ראש, אני אגיד לך מה מפריע לי.
משה גפני: שנייה, היתה פה נציגת משרד השיכון.
אמנון כהן: היא אמרה דברים מקצועיים.
משה גפני: היא אמרה דברים מקצועיים ואנחנו  כתוצאה מהדברים האלה, באמת, היא השכילה אותנו בדברים מקצועיים ואחרי שהיא סיימה אני לא מוצא אותה פה יותר.
זבולון אורלב: היושב-ראש, אני רגיל בחקיקה, אני אגיד לך מה מפריע לי מאוד בכל הסיפור הזה.
זבולון אורלב: שאנחנו מחוקקים באפלה.
משה גפני: באפלה?
זבולון אורלב: באפלה מוחלטת.
זבולון אורלב: אין לנו שום נתונים, אנחנו לא מבינים האם באמת המהלך הזה יביא מוטיבציה לאנשים למכור, האם המהלך הזה יעודד לקנות.
זבולון אורלב: הרי בינינו, מה עשינו?
זבולון אורלב: עודדנו את הזוג בעוד 30,000 שקל או ב- 50,000 שקל, על דירה של מיליון וחצי?
זבולון אורלב: הרי לא זה המכריע אם הוא ייקנה או לא.
קריאה: אנחנו נותנים פטור ממס שבח.
זבולון אורלב: רק דקה, רק דקה.
זבולון אורלב: כלומר, אנחנו לא יודעים מה זה יעשה לשוק ההשכרה, אין לנו.
זבולון אורלב: 100,000 דירות פתאום אומרים שזה ככה, זה מה שמאוד מפריע לי, שאנחנו מחוקקים על-סמך השערות, שהן סברות קרס, שהיפוכן הוא בדיוק טוב כמו התזה הבסיסית.
זבולון אורלב: לכן זה מאוד מפריע לי ולכן אני לא בעד זעזועים מאוד יסודיים בעניין הזה.
זבולון אורלב: מה עוד, שהולכים כאן לעשות גם, אני מצדיק אותך מאוד בעניין הרטרואקטיבי, דירה שלישית – סביר בעיני, אגב, מה שהערת הוא סביר בעיני, מאוד סביר בעיני.
זבולון אורלב: מאוד סביר בעיני.
זבולון אורלב: אני מאוד מפחד מה זה עושה לשוק ההשכרה שידוע, ועל זה אין מחלוקת, שהשוכרים זה החלק החלש ביותר בשוק.
זבולון אורלב: עליו אנחנו עומדים להטיל גזירה, להעלות לו את שכר הדירה, שזה ודאי.
משה גפני: סעיף 3.
מיכל דויטש: 3. (א) על אף האמור בסעיף קטן (ב1).
זבולון אורלב: רשמת הסתייגות שלי, כן?
משה גפני: שמותר לעשות את זה מבחינה משפטית.
זבולון אורלב: הסתייגות שלי שזה יהיה על דירה שלישית.
אמנון כהן: שנייה, אנחנו לא אישרנו את סעיף 2.
משה גפני: עוד לא אישרנו.
משה גפני: אנחנו עוד לא אישרנו כלום.
משה גפני: אנחנו, אבל, הולכים על המתווה הזה.
משה גפני: כרגע, עם הסתייגות שלו על הדירה השלישית ואנחנו עוד ננהל דיאלוג על זה.
משה גפני: רבותיי, בחוק יהיה כתוב מיום הפרסום ברשומות.
זבולון אורלב: רגע, יש שינוי בנתונים?
רחל הולנדר: אני לא יודעת.
משה גפני: לא, בגלל שאנחנו כנראה נבקש ממך נתונים, אם תוכלי להביא אותם בכתב, מה שביקש חבר הכנסת אורלב, אבל נראה.
משה גפני: אולי נאשר.
זבולון אורלב: אני לא מכיר הליך חקיקה שמאשרים.
משה גפני: אני עוד לא מצביע, חכה, בוא נראה לאן אנחנו מתקדמים, מה אתה כזה איש רציני?
משה גפני: 3.
מיכל דויטש: 3. (א) על אף האמור בסעיף קטן (ב1) שסעיף 48א' לחוק מיסוי מקרקעין, במכירת זכות במקרקעין, בידי יחיד, שמתקיימים לגביה התנאים המפורטים להלן, יהיה היחיד חייב במס על השבח הריאלי בהתאם להוראות סעיף קטן (ב) של הסעיף האמור:
זבולון אורלב: רגע, תסבירי את הפסקה.
זבולון אורלב: מה זה על אף האמור?
זבולון אורלב: מה אומרים?
מיכל דויטש: בסעיף 100 זה ה- 7 בנובמבר, כפי שהקדים ראובן בתחילת ההצגה של הנושא, ב- 7 בנובמבר 2001 נערכה רפורמה בחוק מיסוי מקרקעין.
מיכל דויטש: בעצם, אז ירד שיעור מס השבח משיעור מס השולי הגבוה, מה שהיום הוא 44%, ל- 25% ואחר-כך ל- 20%.
מיכל דויטש: אבל בעצם, הנפילה לא היתה נפילה מיידית, אלא היתה נפילה מה שנקרא ירידה ליניארית.
מיכל דויטש: אם החזקת נכס שרכשת לפני אותו מועד, שיעור מס השבח שאתה משלם כשאתה מוכר את אותו הנכס, הוא בעצם מיצוע של התקופה של לפני 7 בנובמבר ולאחר 7 בנובמבר ונכס חדש, נכס שרכשת אחרי 7 בנובמבר 2001, שיעור מס השבח לגביו הוא 20%, עד 20% לגבי כל השבח.
מיכל דויטש: בעצם, מה הסעיף הזה בא, למה הוא בא על אף האמור ב- ב'1?
מיכל דויטש: כי ב'1 אומר, ב' אומר – 20%, ב'1 אומר, אם מכירת נכס שנרכש לפני, ליניארי.
מיכל דויטש: אנחנו אומרים – למרות הליניארי ולמרות שזה נכס שנרכש לפני 7 בנובמבר, במכירתו יהיה 20% Flat, אם מתקיימים כל התנאים שמנויים ב- 1 עד 4.
זבולון אורלב: בואו נקרא את 1 עד 4.
שגית אפיק: כשאתם כותבים יחיד, אתם מתכוונים גם לחברה משפחתית שבפקודה אתם מתייחסים אותו הדבר?
מיכל דויטש: לא, זה לא.
מיכל דויטש: חברה משפחתית היא חבר בני אדם.
שגית אפיק: אבל ב- 64(א) יש.
מיכל דויטש: הוא לא רלוונטי להלכות מיסוי מקרקעין.
מיכל דויטש: אין בחוק מיסוי מקרקעין.
שגית אפיק: זאת אומרת פה זה יחול אך ורק על יחיד.
זבולון אורלב: אם זה שניים?
מיכל דויטש: יחיד זה אדם שאיננו אישיות משפטית כמו חבר בני אדם, כמו חברה, כמו תאגיד.
זבולון אורלב: כלומר, אם עשרה אנשים לא נרשמו כתאגיד, זה נקרא יחיד?
מיכל דויטש: כל אחד הוא יחיד לעצמו, כן.
משה גפני: מה נקרא חברה?
מיכל דויטש: חבר בני-אדם.
שגית אפיק: חברה משפחתית.
מיכל דויטש: כל תאגיד.
משה גפני: אני, כיחיד, אני משלם מס גבוה יותר.
משה גפני: חברה משלמת פחות?
מיכל דויטש: לא. יש את ההוראות של חבר בני-אדם, המחויב בתשלום שיעור מס החברות לפי סעיף 126א' לפקודת מס הכנסה.
משה גפני: זה עכשיו נתן לי תשובה.
משה גפני: לא לא, אני כבר הבנתי את התשובה שלה, זה לפי פקודת 126א', לפקודת מס הכנסה.
משה גפני: אני יודע על מה המדובר.
מיכל דויטש: מה שרצית, רצית לא להתחיל את ה- 24%, שלא ירד ה- 25, זה השיעור.
מיכל דויטש: שיעור מס החברות.
מיכל דויטש: 24%.
שגית אפיק: למה אבל באמת בפקודה אתם כן מתייחסים לחברה משפחתית כמו אל יחיד וכאן אתם עושים את זה אחרת?
משה גפני: חברה משפחתית משלמת 40%?
מיכל דויטש: חברה משפחתית, חבר בני-אדם?
מיכל דויטש: יש מכירה על-ידי חבר בני אדם ויש את אישור מס החברות.
שגית אפיק: למה בפקודה אתם מתייחסים לחברה משפחתית כאל יחיד, לעניין הכנסה חייבת, וכאן במיסוי מקרקעין, אתם לא מצליחים להחיל את הפרשנות הזאת?
מיכל דויטש: חברה משפחתית, הם לא מתייחסים אליה ככה אלא רק אם היא בחרה.
שגית אפיק: גם כאן היא בחרה, באותם תנאים.
מיכל דויטש: למה זה רלוונטי לחוק מיסוי מקרקעין?
מיכל דויטש: למה צריך לשנות היום את כל הדין שחל מחברה משפחתית, בגלל שמשליכים את ה- 44%?
משה גפני: טוב, נלבן את העניין הזה, בסדר.
משה גפני: מיכל, זה לא דבר עקרוני.
משה גפני: אנשים פנו אלינו, נלבן את זה, אנחנו עוד לא ליבנו אותו מספיק, אנחנו נדבר אתכם גם.
משה גפני: אם הטענה שלהם היא נכונה, אז לנו יש טענה, אנחנו לא יודעים עדיין להסביר אותה כמו שצריך.
שגית אפיק: אבל פה יש גם 121 שמפנה גם לפקודת מס הכנסה.
מיכל דויטש: ברור, כי זה עד 20%.
שגית אפיק: אז בגלל זה אני שואלת.
מיכל דויטש: שגית, בוא נסביר.
מיכל דויטש: כשאנחנו מדברים על מס שבח, כשאנחנו מדברים על שיעור של עד 20%, זה אומר שזה לא שיעור Flat של 20%, אלא שזה שיעור של עד 20%, משמע, שאם מדובר ביחיד, מעל גיל 60, שנמצא במדרגה של 10%, הוא זכאי ל- 10%.
מיכל דויטש: מה הקשר בין סעיף 121 לחברה משפחתית?
מיכל דויטש: החברה המשפחתית שלכם, נכון להיום, היא נורא מרוצה, כי היא משלמת 24% Flat.
מיכל דויטש: אבל עכשיו כשהופך להיות 20% Flat, אז היא אומרת – רגע, אני רוצה נורא להפוך להיות יחיד.
מיכל דויטש: ולכן זה לא רלוונטי לחוק הזה.
מיכל דויטש: היום זה 24% Flat.
משה גפני: גב' הולנדר, אני רוצה להגיד לך משהו, לפרוטוקול.
משה גפני: זה בסדר גמור, את מה שכתבת לי פה, אמרת את זה ואני אומר את זה גם לפרוטוקול.
משה גפני: עמדת המשרד.
זבולון אורלב: עמדה מקצועית.
משה גפני: עמדת המשרד היא העמדה כפי שהביאה ואת גם אמרת את זה בדברייך ואנחנו מכבדים את זה.
משה גפני: רק מה, אני רוצה אבל להגיד לך למה חשוב לנו הדברים שלך.
משה גפני: את אשת מקצוע, אנחנו, חסרים לנו נתונים.
משה גפני: המחוקק קבע או יותר נכון בשיטת המשטר שאנחנו חיים בו, הממשלה מביאה הצעה.
משה גפני: אנחנו מכוח החוק, אנחנו לא חותמת גומי.
משה גפני: זאת אומרת, אחרת היתה סמכות לממשלה את מה שמאשרים, לאשר בחקיקה.
משה גפני: לא היה צריך לעבור את מסע היסורים הזה, שצריך לבוא לפה גם כשאתה מצונן וגם כשאתה לא מרגיש טוב וגם כשאין לך מצב רוח עם היושב ראש, אתה לא יכול להסתכל עליו, אין לך ברירה, אתה צריך לעבור את מסע המכשולים הזה.
משה גפני: זה צורת המשטר.
משה גפני: עכשיו, אנחנו צריכים לעשות את עבודתנו.
משה גפני: בניגוד לעמדת הממשלה, אנחנו צריכים לדעת את דעתך המקצועית.
משה גפני: אם את לא אומרת לנו את דעתך המקצועית, יש לנו בעיה.
רחל הולנדר: זו גם עמדת המשרד, זה שאני רוצה להגיד.
רחל הולנדר: אני אומרת את דעתי האישית.
משה גפני: אבל חשוב לנו העמדה האישית שלך, את עוסקת בעניין הזה, כשאת מדגישה גם לפני וגם אחרי שעמדת המשרד על כל חלקיו, תומכת בעמדת הממשלה.
משה גפני: ועמדתך, כמייצגת המשרד, לתמוך בזה.
משה גפני: מבחינה מקצועית, אני רוצה את הנתונים, זה הכל.
משה גפני: את עושה את מלאכתך נאמנה.
משה גפני: הלאה, בסדר, להמשיך הלאה.
מיכל דויטש: (1) יום הרכישה של הזכות במקרקעין חל בתקופה שמיום ט"ו בניסן התשכ"א (1 באפריל 1961) עד יום כ' בחשוון התשס"ב (6 בנובמבר 2001); 	(2) יום המכירה של הזכות במקרקעין חל בתקופה שמיום ח' בכסלו התשע"א (15 בנובמבר 2010) עד יום ה' בטבת התשע"ב (31 בדצמבר 2011);
משה גפני: למה שנה?
קריאה: כדי למשוך את העסק הזה.
קריאה: כהוראת שעה, כל השנתיים?
משה גפני: למה שעה?
מיכל דויטש: שיזרקו את הקרקעות עכשיו.
שגית אפיק: למה במס רכישה שנתיים?
משה גפני: ולמה מס רכישה שנתיים?
מיכל דויטש: בגלל זה גם דירות מגורים נתנו שנתיים.
מיכל דויטש: פה, אל תשכחו, שאנחנו מחכים לבנייה, פה זה משהו לא גמור.
ראובן קוגן: לא, מה שמעניין אותך זה לא שהקרקעות יימכרו.
משה גפני: הלאה, הלאה, הלאה.
ראובן קוגן: בסדר, יש היגיון.
זבולון אורלב: זה רק על קרקעות.
משה גפני: הלאה, הבנתי.
ראובן קוגן: יש היגיון רב.
מיכל דויטש: וגם עשינו את זה רטרואקטיבי מיום החלטת הממשלה, 10 בנובמבר 2010.
מיכל דויטש: (3) המכירה היא של זכות במקרקעין שהם קרקע שקיימת לגביה תכנית כמשמעותה בחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה-1965 (בסעיף קטן זה – תכנית בנייה), המתירה בנייה על הקרקע של 10 דירות לפחות המיועדות לשמש למגורים; 	 	(4) לא יאוחר מתום 30 חודשים מיום המכירה, הסתיימה בנייתן על הקרקע של 80% לפחות מהדירות המיועדות לשמש למגורים המותרות לבנייה לפי תכנית הבנייה החלה על הקרקע במועד סיום הבנייה או של 10 דירות המיועדות לשמש למגורים, לפי הגבוה מביניהם; לעניין פסקה זו יראו בקבלת אישור לאספקת חשמל, מים או חיבור של טלפון לבניין, לפי סעיף 265 לחוק התכנון והבנייה, התשכ"ה-1965, כסיום הבנייה.
מיכל דויטש: (ב) הוראות סעיף קטן (א) לא יחולו על מכירה שנעשתה בלא תמורה או בין קרובים, על מכירה שחל לגביה פטור מהמס, כולו או חלקו, או שיעור מס מופחת, לפי חוק מיסוי מקרקעין או לפי פקודת מס הכנסה, או על מכירה שחלות לגביה הוראות סעיף 5(ב) לחוק מיסוי מקרקעין.
מיכל דויטש: (ג) (1) המוכר זכות במקרקעין שמתקיימים לגביה התנאים המפורטים בסעיף קטן (א)(1) עד (3), חייב בתשלום מס השבח לפי הוראות סעיף 48א(ב1) לחוק מיסוי מקרקעין, כל עוד לא מתקיים האמור בסעיף קטן (א)(4).
מיכל דויטש: (2) התקיים האמור בסעיף קטן (א)(4), זכאי המוכר להחזר המס ששילם ויחולו לעניין זה הוראות סעיף 103א לחוק מיסוי מקרקעין.
מיכל דויטש: זה הסעיף מאתמול, עם ההחזר מס.
מיכל דויטש: (3) המנהל רשאי לדחות את תשלום המס לפי הוראות פסקה (1), כולו או חלקו, אם המוכר המציא ערובה בדרך ובתנאים שקבע המנהל להבטחת התשלום האמור.
משה גפני: זה מדי הרבה תנאים, זה אף אחד לא יעמוד בזה.
משה גפני: בואו נתחיל לצמצם קצת.
אמנון כהן: שנייה, אני רק רוצה, סעיף (ג)(2), מיכל, אני לא רוצה שייתנו לו החזר.
משה גפני: מה זה (ג)(2)?
שגית אפיק: הוא קודם משלם.
אמנון כהן: אני לא רוצה את זה.
אמנון כהן: אני רוצה שמלכתחילה הוא ישלם רק את האחוזים שקבענו, ה- 20%, ואם הוא לא עמד ביעדים, ישלים.
אמנון כהן: לא רוצה החזרים.
אמנון כהן: אני לא רוצה שישלם עכשיו.
אמנון כהן: תמריץ אתה רוצה.
ראובן קוגן: זה לא יעבוד ככה, בכל מקרה.
אמנון כהן: חייב לעבוד ככה, אם לא, אין לו תמריץ.
אמנון כהן: אתה אומר עד שנה מסוימת, 2001, זה 44%.
אמנון כהן: ואחר-כך אתה אומר לי – מפה זה 20%.
אמנון כהן: אני אומר – חכה, אתה רוצה תמריץ?
אמנון כהן: תן לו כרגע 20% על הכל, כי אתה אומר – אם תעמוד בתנאים אני אחזיר לך.
אמנון כהן: אל תחזיר לו אחר-כך.
אמנון כהן: אם הוא עומד בתנאי של עשר דירות, אם הוא עומד בתנאי של לוח זמנים שקבעתם כך וכך חודשים.
מיכל דויטש: 30 חודשים.
אמנון כהן: 30 חודשים.
אמנון כהן: אם הוא עמד בזה, קודם הוא שילם את ה- 20%, אם הוא עמד ביעד, בזה נגמר.
אמנון כהן: אם לא עמד ביעד, ישלם.
מיכל דויטש: אז תלך תחפש אותו.
אמנון כהן: למה תחפש אותו?
אמנון כהן: בעיה דרך מס הכנסה לחפש אותו?
אמנון כהן: אתם יודעים איך לחפש אותו, איך לקחת לו, הכל אתם יודעים.
אמנון כהן: לכן בשביל תמריץ – הוא ישלם.
מיכל דויטש: ולכן נתנו.
אמנון כהן: אתה לא נותן את האישור בסוף.
ראובן קוגן: אין בעיה עם זה.
ראובן קוגן: זה נפתר שם.
כרמל שאמה-הכהן: לכן נתנו את ההסמכה בפסקה (3) שהוא לא צריך לשלם מראש, כלומר הכלל הוא שהוא קודם כל משלם, עד שמתקיימים התנאים.
כרמל שאמה-הכהן: זה התנאי שעובר בפקודה, שקיים בחוק מיסוי מקרקעין, בכל ההוראות המקלות שמותנות בתנאים עתידיים.
אמנון כהן: ישלם 20%.
מיכל דויטש: עם זאת, יש סמכות למנהל להגיד – אל תשלם לי עכשיו.
מיכל דויטש: תן לי ערובה להבטחת תשלום המס אם לא יתקיימו התנאים ואל תשלם לי עכשיו.
מיכל דויטש: וזה מה שכתוב בפסקה (3).
שגית אפיק: אז אולי לא כסמכות לעשות את זה, אולי לעשות באמת את הערובה, זה התנאי.
אמנון כהן: הוא לא יירצה.
שגית אפיק: לא כסמכות במקרים מסוימים שהוא ייתן את זה או לא ייתן את זה.
משה גפני: ייתן ערובה.
אמנון כהן: לא רוצה ערובה, כלום.
משה גפני: מאיר, אתה רצית להגיד.
אמנון כהן: לא רוצה שיקול דעת לתת לו.
אמנון כהן: הוא יירצה – ייתן, לא יירצה – לא ייתן.
שגית אפיק: שנדע מה גובה הערובה מראש, נקבע את הכל עכשיו.
שגית אפיק: לא נשאיר את זה לשיקול דעת.
שגית אפיק: נקבע את גובה הערובה, נקבע הכל.
מאיר אסולין: אני אומר שזה לא משנה.
זבולון אורלב: אדוני, אני יכול לשאול שאלות?
משה גפני: זה באותו עניין?
זבולון אורלב: באותו סעיף.
משה גפני: הוא רוצה להתייחס להערה שלו.
מאיר אסולין: כן, ההערה שלו.
מאיר אסולין: אני אומר הכלל הוא שהחייב, המוכר חייב את המס במועדים שנקבעו בחוק ואם הוא לא משלם את המס, אז יש עליו כל מיני הטלות של הפרשי הצמדה, ריבית וקנסות.
מאיר אסולין: במקרה הזה, אנחנו מאפשרים לו לבקש לא לשלם.
מאיר אסולין: קודם כל הוא חייב ואתה מרשה לו לבקש לא לשלם את אותו הפרש.
מאיר אסולין: הבעיה היא פה בהפקדות האלה שהוא גם רוצה אישור לטאבו, ולכן הוא חייב לשלם את הכל בכל מקרה.
מאיר אסולין: זה בעצם ההסדר הזה.
אמנון כהן: אז אני מבקש, אדוני היושב-ראש.
אמנון כהן: אני מבקש שהוא ישלם את ה- 20%, יקבל את האישור בטאבו, והוא ייתן ערובה.
מאיר אסולין: זה מה שכתוב.
אמנון כהן: לא, לא כתוב ככה.
מיכל דויטש: נרשום לפנינו, נרשום לפנינו את ההערה ואפשר להמשיך.
מיכל דויטש: רשמנו, לא הסכמנו.
שגית אפיק: איזה ערובה?
שגית אפיק: על איזה סכום?
ראובן קוגן: ערבות אוטונומית על כל גובה המס.
מיכל דויטש: ההצעה שלנו זה מה שכתוב.
משה גפני: מאה אחוז, בסדר גמור, סיימנו.
שגית אפיק: אתה רוצה את האופציה של הערובה או שאתה רוצה את האופציה של לקבל את הפטור קודם?
אמנון כהן: לא לא.
אמנון כהן: אני אומר שישלם את ה- 20%, ה- 20% שהוא משלם, במקום 44% על כל המכלול.
אמנון כהן: ואז אני אומר שייתנו לו את האישורים של הטאבו, הוא יתחיל לבנות, יתחיל לעשות, לא לעשות לו קשיים.
אמנון כהן: אבל אני רוצה שהוא לא יברח, היא אמרה שלא יברח, ייתן איזה שהיא ערובה, אם במידה ולא יעמוד ביעדים, בלוח-הזמנים וזה, אז הם יכולים לקחת את הערובה.
משה גפני: זבולון.
משה גפני: אנחנו נכריע בעניין הזה.
משה גפני: אני מקווה שהם ייתנו תשובה חיובית.
משה גפני: אם הם לא ייתנו תשובה חיובית, לפעמים, אתה יודע, מקבלים הוראה להגיד.
אמנון כהן: יש היגיון, הם רוצים לזרז.
משה גפני: לא לא, בסדר.
משה גפני: יכול להיות שמבחינה מקצועית הם יגידו שהם לא מסכימים, אז נכריע בהצבעה.
זבולון אורלב: הואיל והשנה היא גם שנת השפה העברית, בסעיף 1 כתוב שיום הרכישה במקרקעין חל בתקופה שמיום ט"ו בניסן.
זבולון אורלב: ט"ו בניסן זה חג הפסח.
זבולון אורלב: הרי לא עושים עסקאות בחג הפסח.
זבולון אורלב: מי עושה עסקאות?
זבולון אורלב: אני מבין שמי שמשלם את מס השבח זה בעל הקרקע, נכון?
מיכל דויטש: ומי שרוצה לקנות, זה הקונה.
זבולון אורלב: ומי שצריך לעמוד בלוח הזמנים?
מיכל דויטש: זה הקונה.
זבולון אורלב: מה המוטיבציה של הקונה לסיים בזמן, מה זה מעניין אותו אם המוכר ישלם מס שבח או לא ישלם?
מיכל דויטש: החוזה ביניהם.
ראובן קוגן: מה שיקרה, אם אני היום בעל הקרקע, והקרקע שלי שווה 100, ובא אלי קונה והוא אומר – אני רוצה לקנות ממך את הקרקע ואני יודע שאם אני מוכר היום, ב- 2011, אני אקבל על ה- 100 האלה, 20% החזר מס.
ראובן קוגן: אז אני יכול למכור את זה במקום ב- 100, ב- 90, למה?
ראובן קוגן: כי אחר-כך אני אקבל 100, הוא ישלם 90 ועל העשר ירוויחו כולם.
ראובן קוגן: אבל אני לא אעשה את זה, אני בהסכם מול הקונה, אני אגיד לו שה- 90 שלי הם מותנים.
ראובן קוגן: כמו שאתם אומרים, אני עכשיו אעשה ערובה.
זבולון אורלב: אתה שוב מניח הנחה.
ראובן קוגן: זו הנחה סבירה.
ראובן קוגן: הרי כל העסק הזה, הוא, אנחנו כבר ניסינו את זה על קרקעות מדינה.
ראובן קוגן: פה המהלך הזה הוא השלמה למה שנעשה כבר על קרקעות מדינה, מתוקף החלטת מועצת מינהל מקרקעי ישראל, מדצמבר.
ראובן קוגן: מה אמרה החלטת מועצת מינהל מקרקעי ישראל?
ראובן קוגן: אמרו – מי שקונה את הקרקע במכרז במדינה ובונה תוך 30 חודשים, יקבל החזר.
ראובן קוגן: לכן באה המדינה ואמרה, מי שיבוא וייבנה תוך 30 חודש מהקרקע שהמדינה מכרה לו, יקבל 15% החזר.
ראובן קוגן: גם שם באו ואמרו – אנחנו ניתן את ההחזר הזה, רק אחרי שהדבר הזה יושלם, כלומר המנגנון של לעשות מה שנקרא ערבות מותנית של היזם, עבור בעל הקרקע.
זבולון אורלב: מי אמר לך שהמוכר יעביר את ההנחה הזאת לקונה?
ראובן קוגן: לא, הפוך.
ראובן קוגן: למה שהוא יעביר?
ראובן קוגן: כי אחרת איך העסקה תתבצע?
זבולון אורלב: יישאר באותו מחיר והוא ייקח לעצמו.
זבולון אורלב: הוא יחסוך לעצמו את מס השבח.
ראובן קוגן: אבל לא תהיה עסקה.
ראובן קוגן: אז הוא ילך לבא שכן ייתן.
ראובן קוגן: כי אתה שואל, אם אני נותן עכשיו הטבה.
זבולון אורלב: מי אומר לך שההטבה שאתה נותן למוכר, היא עוברת לקונה?
ראובן קוגן: כי הקונה יודע עליה.
ראובן קוגן: הקונה יבוא ויגיד – תשמע, ב- 2011 אני יודע שיש לך הנחת מס.
זבולון אורלב: זה בסוף שאלה של היצע וביקוש.
ראובן קוגן: אתה צודק.
ראובן קוגן: אבל גם ההיצע וביקוש, אבל מה שעושה מס, מס מעוות את שיווי המשקל.
זבולון אורלב: למה הלכתם על עשר דירות.
זבולון אורלב: הרי אם יש לאדם דונם בעיר, והתב"ע היא על שמונה דירות.
ראובן קוגן: לא יזכה.
זבולון אורלב: ושינוי תב"ע הוא לא יעמוד בלוח הזמנים.
זבולון אורלב: פה אתם הולכים על קרקעות זמינות, שיש תב"ע מאושרת.
זבולון אורלב: מישהו בדק על איזה היקף אנחנו מדברים?
זבולון אורלב: ואם כבר הולכים על המהלך הזה, למה לא הולכים על מקומות?
זבולון אורלב: הרי שינויי תב"ע לתוספת דירות, למשל פה בירושלים, עכשיו כשהתפרסמה, זה דבר שהוא בשגרה.
זבולון אורלב: רק התב"ע לוקחת, שינוי התב"ע לוקח זמן.
ראובן קוגן: זה לא מעניין את החקיקה הזאת.
משה גפני: ראובן, אתה לא תענה בלי רשות ממני, אני חוזר עכשיו.
ראובן קוגן: לא, אני חושב שנתת לי אז רשות, כאילו גורף.
משה גפני: לא, האמת היא שנתתי גורף, עכשיו אני עוצר.
משה גפני: זבולון, אני רוצה לסיים את החוק.
משה גפני: אני לא הולך להצביע.
משה גפני: לא נפלתי על השכל.
משה גפני: אני רוצה שבישיבה הבאה שנעשה, ששם כבר יהיו הצבעות, אני רוצה, בעזרת השם, אני רוצה שיהיו פה גם אנשי המקצוע בעניין הזה, שאני לא רואה אותם עכשיו.
זבולון אורלב: ארגון הקבלנים צריך לראות את התהליך.
זבולון אורלב: זה ריאלי?
משה גפני: זה לא ריאלי, לא ריאלי, צריך לשנות את זה.
משה גפני: לכן אני מציע, זבולון, לכן אני מציע, ראובן.
זבולון אורלב: אתה אפילו לשאול לא נותן לי?
משה גפני: זבולון, בוא, אני רוצה שהוועדה תסיים את הישיבה הזאת בראייה כוללת של החוק.
זבולון אורלב: אבל יש לי שאלות רציניות.
זבולון אורלב: אני מתייחס הרי, תראה, כשאומרים 30 חודש, המוכר עשה ביושר את כל מה שהוא עשה, הקונה עשה ביושר את כל מה שהוא עשה, ויש תב"ע ופתאום מישהו עכשיו הגיש ערר לוועדה מחוזית על התב"ע.
זבולון אורלב: הוא נתקע באמצע.
זבולון אורלב: הוא אשם?
משה גפני: זבולון, נראה לי לא סביר.
ראובן קוגן: לא, אין כבר.
משה גפני: אין לך אישור גורף עכשיו.
משה גפני: זה נראה לא סביר ומה שאתה טוען היא טענה נכונה.
משה גפני: את החלק הזה אנחנו נמשיך, יש פה כמה סעיפים מצטברים, שאם אנחנו משאירים אותם כמות שהם, נראה, לא כאיש מקצוע, אבל כהיגיון, נראה שאף אחד לא יזכה לזה.
משה גפני: לעמוד גם ב- 30 חודשים, לא קרובים, לבנות עשר דירות.
משה גפני: נראה, בסדר, אנחנו ניכנס לפרטים האלה.
משה גפני: אני רוצה רק לגבי סעיף 4, אם אתם יכולים להקריא ולהסביר, ובזה אנחנו מסיימים את הדיון.
מיכל דויטש: סעיף 4 זה הסעיף של הפטור לשתי דירות נוספות.
מיכל דויטש: פטור למכירת דירת מגורים מזכה.
מיכל דויטש: 4. (א) בלי לגרוע מהוראות פרק חמישי 1 לחוק מיסוי מקרקעין, מוכר המוכר בתקופה שמיום כ"ה בטבת התשע"ה (1 בינואר 2011) עד יום י"ח בטבת התשע"ג (31 בדצמבר 2012)(בסעיף זה – התקופה הקובעת), את כל הזכויות במקרקעין שיש לו בדירת מגורים מזכה, יהיה זכאי על פי בקשתו שתוגש במועד הגשת ההצהרה לפי סעיף 73 לחוק מיסוי מקרקעין, לפטור ממס, מלא או חלקי, במכירתה, בהתאם להוראות אלה:     דרך אגב, פה צריך להתאים את זה לתיקונים שעשינו ב- 73 אתמול.
מיכל דויטש: היה שווי המכירה עד לסכום של שלושה מיליון שקלים חדשים (בסעיף זה – סכום התקרה), תהיה המכירה פטורה ממס;     עלה שווי המכירה על סכום התקרה, יחויב המוכר במס בסכום המתקבל מהכפלת סכום המס שהיה על המוכר לשלם במכירת הדירה.
זבולון אורלב: סליחה רק שנייה אחת, מה זה דירת מגורים מזכה?
מיכל דויטש: דירת מגורים מזכה יש לה הגדרה בחוק מיסוי מקרקעין.
זבולון אורלב: בעברית פשוטה.
משה גפני: דירה ראשונה.
ראובן קוגן: דירת מגורים בארבע שנים.
מאיר אסולין: דירה שמשמשת למגורים.
מאיר אסולין: לא למשרדים.
שגית אפיק: שאתה יכול למכור אותה.
זבולון אורלב: לא חשוב אם זה דירה ראשונה, שנייה, שלישית?
מאיר אסולין: לא.
שגית אפיק: זה אחת לארבע שנים.
שגית אפיק: אתה זכאי.
משה גפני: הוא שואל מה פירוש המילה מזכה.
מיכל דויטש: שהיא משמשת למגורים.
ראובן קוגן: שהיא לא משרד, לצורך העניין.
זבולון אורלב: מזכה בפטור.
ראובן קוגן: משרד או מרפאה או לא יודע מה.
שגית אפיק: דירת מגורים שמזכה בפטור.
ראובן קוגן: שמזכה למגורים ארבע שנים לפני.
מיכל דויטש: עלה שווי המכירה על סכום התקרה, יחויב המוכר במס בסכום המתקבל מהכפלת סכום המס שהיה על המוכר לשלם במכירת הדירה, אלמלא חלו לגביו הוראות סעיף זה, בהפרש שבין שווי המכירה לבין סכום התקרה, כשהוא מחולק בשווי המכירה;
ראובן קוגן: זה רק מתמטיקה.
מיכל דויטש: זה מתמטיקה.
אמנון כהן: מספרים, כמה אחוז?
משה גפני: למה אתם לא כותבים, למה הם לא כותבים – עלה על שלושה מיליון, אז הוא ישלם מה שהוא משלם.
ראובן קוגן: לא, את החלק היחסי, לא משלם מה שהוא משלם, זה לא חד וחלק.
משה גפני: אבל מה החוק היום?
משה גפני: אם אני מוכר דירה של מעל שלושה מיליון שקל-?
מיכל דויטש: אם אתה מוכר בתנאי הפטור.
משה גפני: לא, לא בתנאי הפטור.
זבולון אורלב: על-פי החוק היום.
משה גפני: מס שבח, אני חייב מס שבח?
אמנון כהן: איך היום ואיך יהיה מחר?
מיכל דויטש: רגע, רגע.
מיכל דויטש: היום, נכון להיום, יש פטור אחת, פעם בשנה וחצי, למי שיש דירה אחת.
מיכל דויטש: בין אם שוויה מיליון ובין אם שוויה מאה מיליון.
מיכל דויטש: למי שיש יותר מדירה אחת, הוא זכאי למכור דירה כל ארבע שנים, בפטור ממס, בלי כל קשר מה שוויה.
מיכל דויטש: עכשיו אנחנו באים עם פטור, איזה דירות אנחנו רוצים שייזרקו, איזה דירות אנחנו רוצים שיגדל ההיצע שלהן.
זבולון אורלב: זה מבטל את הפטור אחרי ארבע שנים?
מיכל דויטש: לא. זה מה שאמרנו, זה בנוסף.
ראובן קוגן: היתה סוגיה שהיא סוגיה יותר, שהיתה צריכה לעלות מהשולחן הזה.
משה גפני: אפשר לפשט את ההליכים, אחרי זה תסבירו לאחרים שהם משכילים, תסבירו למי שלא מבין, כמוני.
משה גפני: מה היום, אם עלה שווי המכירה, במקרה הזה, על סכום התקרה של שלושה מיליון.
מיכל דויטש: היום הפטורים במכירת דירת מגורים מזכה, אינם מתייחסים לשווי המכירה.
ראובן קוגן: אין תקרה היום.
מיכל דויטש: אין תקרה היום.
ראובן קוגן: היום אין תקרה.
ראובן קוגן: אבל אז היתה סוגיה.
משה גפני: ואז, כמה אני חייב, אם אני חייב?
ראובן קוגן: את ה- 20% על השבח, אם אתה חייב.
ראובן קוגן: לא, רגע, רגע, מה הסוגיה כאן?
ראובן קוגן: כאן אתה בא ואומר – תשמע, זה לא כבר הפטור הרגיל.
ראובן קוגן: פה אתה נותן לבן-אדם שיש לו עכשיו שתיים או שלוש או ארבע דירות, אתה נותן לו בכל-זאת למכור את כולן.
ראובן קוגן: ואז אמרת, האם זה נכון גם את הדירות האלה לא להגביל בכלל בתקרה?
משה גפני: מה לעשות, הקדוש ברוך הוא לא חנן אותי בזה שאני אשאל את זה נורמאלי.
משה גפני: מה קורה אם אין את החוק שלכם היום.
משה גפני: אני מוכר את הדירה הרביעית שלי.
ראובן קוגן: אז אתה משלם מס מלא מהשקל הראשון.
משה גפני: אני משלם, אני מוכר את הדירה הרביעית שלי, שהיא למעלה משלושה מיליון שקלים.
מיכל דויטש: ורק אותה מכרת בארבע השנים האחרונות?
מיכל דויטש: אתה פטור ממס.
משה גפני: פטור.
משה גפני: עכשיו, לפי ההצעה שלכם.
משה גפני: אני מתנצל שאתם צריכים להסביר יותר באריכות.
משה גפני: לפי ההצעה שלכם, גם היום אני פטור, גם לפי ההצעה שלכם?
מיכל דויטש: לא מכוח זה, מכוח החוק הרגיל.
משה גפני: אחרי שאתם מתקנים את החוק.
שגית אפיק: לא פוגע.
משה גפני: לא פוגע בי?
ראובן קוגן: לא פוגע.
משה גפני: מה קורה אם אין לי היום פטור, על דירה שנייה שהיא למעלה משלושה מיליון שקלים.
מיכל דויטש: מכרת אתמול.
משה גפני: היום, החוק לא יאושר היום.
מיכל דויטש: הוא מתחיל מ- 1 בינואר 2011.
מיכל דויטש: מכרת.
משה גפני: מכרתי ב- 31 דצמבר, אם זה לא שבת ולא פסח.
מיכל דויטש: ב- 2010, ב- 31 לדצמבר 2010 מכרת דירה.
משה גפני: כן, שנייה.
מיכל דויטש: מכרת דירה בפטור ממס, הדירה היתה שווה עשרה מיליון שקל, יש לך עוד דירה ששווה עשרה מיליון שקלים, אתה מבקש למכור אותה היום, ה- 25 בינואר 2011.
מיכל דויטש: זה מה שיש לך.
מיכל דויטש: אילולא החוק הזה, אם היית מוכר אותה, היית חייב בכל השבח במס.
מיכל דויטש: סביר להניח שלא היית מוכר אותה, כדי, החוק הזה בא ואומר – בוא תמכור.
משה גפני: גם אז.
מיכל דויטש: אבל, אבל אנחנו רוצים לעודד מכירה של דירות ששוויין לא מאוד מאוד גבוה.
מיכל דויטש: אבל כדי לא להפוך את זה לחוק של 0.1, אם מכרת בשווי של שלושה מיליון, אתה פטור ושלושה מיליון ושקל אתה כבר חייב על הכל, אנחנו עושים סוג של מדרג.
מיכל דויטש: אנחנו אומרים – השווי עד שלושה מיליון – פטור, מעל – חייב.
משה גפני: את המשפט הזה היית יכולה להגיד בהתחלה.
מנחם אליעזר מוזס: אדוני היושב-ראש, אילו היית קורא את הצעת החוק שלי.
זבולון אורלב: לא קראת בעיון.
משה גפני: אני לא חותם על חוק לפני שאני קורא אותו בעיון.
שגית אפיק: יש לך אחר-כך, פטור ממס פעמיים את כותבת.
זבולון אורלב: אפשר לעשות תיקון עקיף לחוק הזה.
שגית אפיק: לפי סעיף קטן (א) ואז איך תספרי לו?
שגית אפיק: אני רק רוצה שהיא תסביר איך אין פגיעה, אתם אומרים שאפשר למכור שתי דירות לפי הפטור הזה, את הדירה השלישית אני אוכל לקחת בנוסף לפי הפטור של ארבע שנים.
שגית אפיק: תסבירי לי רק ממתי תספרו את ארבע השנים, איך זה יעבוד בתקופות.
משה גפני: נסיים.
משה גפני: רק את תמונת המצב.
זבולון אורלב: יש המון שאלות.
מיכל דויטש: להמשיך לקרוא או לענות?
שגית אפיק: תקריאי.
זבולון אורלב: שגית, שאלה מאוד חשובה.
מיכל דויטש: אני אסביר.