GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלי יחימוביץ': אתה עובד אצל נוחי דקנר כרגע.
שלי יחימוביץ': קורה משהו טוב, אבל שים לב שזה המשהו טוב היחיד מתוך שלושים דברים טובים שיכולנו לעשות.
שי חרמש: אורי, אתה עובד אצל הקבלנים בהתנחלויות.
דוד רותם: יוצא מן הכלל, כי צריך להוריד את מחיר הדירות.
חיים אורון: תציע מצ'ינג.
חיים אורון: 33 מיליון לבתי החולים.
חיים אורון: יהיה מצ'ינג.
פניה קירשנבאום: עד שדנים בנושא, יש לי הצעה לאוצר.
פניה קירשנבאום: במקום לעשות את כל הצווים, בכל זאת לקיים את מדרגת המס הנוספת לשכר הגבוה ומשם לגבות את הכסף הזה.
פניה קירשנבאום: אני כל הזמן מדברת על זה.
קובי בוזו: מה שאנחנו יכולים לעשות זה שתתנו אישור לצווים ואנחנו מתחייבים שנוציא צו כהוראת שעה לשלוש שנים שמשאיר את המס על הפטקוק אותו הדבר כפי שהוא היום.
משה גפני: מתי תוציאו את הצו הזה?
קובי בוזו: נוציא אותו.
קובי בוזו: בכל מקרה תאריך התחילה שלו יהיה ל-1 בינואר.
משה גפני: מתי תוציאו אותו?
משה גפני: אתם יכולים להוציא אותו היום ולהביא אותו מחר?
משה גפני: שיוציאו את הצו היום.
שגית אפיק: ההפחתה תהיה מה-1 בינואר.
חיים אורון: הם לא צריכים להביא אותו לכאן.
משה גפני: לא משנה, אבל אני רוצה צו.
שלי יחימוביץ': אני רוצה למשוך את הרביזיה שלי משלשום על כימיקלים לישראל.
משה גפני: אני שואל האם אתם מוציאים צו היום לגבי הפטקוק.
אייל אפשטיין: מחר בבוקר.
משה גפני: מחר בבוקר יוצא צו.
אייל אפשטיין: אני יכול להתחייב שהצו מועבר לחתימת הצו.
שגית אפיק: בכל מקרה התחילה שלו תהיה ב-1 בינואר.
משה גפני: מחר בבוקר.
משה גפני: רבותיי, צו הבלו על הדלק (הטלת בלו) (תיקון והוראת שעה מס' 2), התשע"א-2010 (פחם, קוקס וקוקס למחצה).
פניה קירשנבאום: אני רוצה לדעת מה קורה בסוף.
משה גפני: הם מוציאים צווים.
שלי יחימוביץ': מחריגים את הפטקוק.
משה גפני: הם מוציאים צו.
משה גפני: הם התחייבו להוציא צו.
פניה קירשנבאום: מה קורה בעוד שלוש שניםן?
משה גפני: בעוד שלוש שנים זה ייכנס לתוקף.
פניה קירשנבאום: בלי דיון בוועדת כספים.
משה גפני: בלי דיון.
משה גפני: ה צ ב ע ה צו הבלו על הדלק (הטלת בלו) (תיקון והוראת שעה מס' 2), התשע"א-2010 (פחם, קוקס וקוקס למחצה) – אושר חמישה נגד.
משה גפני: אנחנו מצביעים על אישור צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"א-2010 (בנזין, סולר, קרוסין, ביודיזל ותערובת דלק) ה צ ב ע ה צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 5 והוראת שעה), התשע"א-2010 (בנזין, סולר, קרוסין, ביודיזל ותערובת דלק) – אושר לצערי הרב שני הצווים התקבלו.
משה גפני: יש התחייבות שיוצא צו על הפטקוק.
משה גפני: על סדר היום קצובת ביגוד לשרים ולסגני שרים.
אריה זוהר: אני מייצג כאן את מזכיר הממשלה שפנה לוועדה בבקשה  להסדיר עניין של קצובת ביגוד לשרים ולסגני שרים, קצובת ביגוד אחת לשנה כפי שהיא משתלמת לחברי הכנסת.
אריה זוהר: זה אמור להחליף הסדר שהסתבר שהוא לא היה כדין ונמשך שנים רבות, משנת 1967, כאשר השרים קיבלו החזרים עבור ביגוד תמורת קבלות, כמו מורנינג קוט, פראק וטוקסידו, כאשר כך החליטו בזמנו בממשלה.
אריה זוהר: הדבר הזה נשאר בחוברת זכויות השרים.
אריה זוהר: היועץ המשפטי של הכנסת הודיע שזה לא תקין ואנחנו הפסקנו את זה מיד ומשנת 2009 לא משלמים שום דבר לשרים בהקשר לביגוד.
משה גפני: בשעה שחברי כנסת כן מקבלים.
אריה זוהר: ההצעה היא להשוות כמו לחברי הכנסת וכמו במשק הציבורי.
משה גפני: טובי, אתם לא משלמים לשרים ולסגני שרים קצובת ביגוד.
טובי חכמיאן: לא משלמים להם ביגוד.
טובי חכמיאן: כל הנושא עלה מאחר שאנחנו לא משלמים את הביגוד.
ציון פיניאן: הם כבר שנתיים לא מקבלים, מ-2009.
שלי יחימוביץ': מה שעושים עכשיו, משווים אותם לחברי הכנסת?
משה גפני: זאת אפליה.
טובי חכמיאן: משכורות של סגני השרים נעשות בחשבות הכנסת ואנחנו לא שילמנו לאף סגן שר ביגוד.
משה גפני: ויש שרים שכן קיבלו.
טובי חכמיאן: המשכורות לשרים לא נעשות בחשבות הכנסת.
שגית אפיק: סגני השרים, זאת חשבות הכנסת.
שגית אפיק: השרים, אלה משרדי הממשלה.
אריה זוהר: מאוקטובר 2009, כפי שאני יודע, הם לא קיבלו.
משה גפני: מה שאתה יודע, זה בסדר.
משה גפני: צריך לאשר את זה החל מ-2009?
ציון פיניאן: מ-2009 הם לא קיבלו.
שגית אפיק: למעשה, גם כשהם קיבלו, הם קיבלו בחוסר סמכות ולכן התאריך של 2009 הוא תאריך שאין לו משמעות.
חיים אורון: זה משפט מאוד אמביוולנטי בעניין הזה.
חיים אורון: אם קודם זה היה לא טוב, אז תמשיכו לא טוב גם עוד שנתיים.
משה גפני: לא. אם אנחנו מקבלים החלטה, ההחלטה היא על השולחן.
חיים אורון: הבעיה מאוד פשוטה.
חיים אורון: כרגע זאת החלטה רטרואקטיבית מובהקת בעוד שקודם זה היה מצב שהיה אפור.
משה גפני: מישהו מתנגד להחלטה הזאת?
חיים אורון: אחורנית זאת בעיה.
משה גפני: הם לא קיבלו והיה מגיע להם.
חיים אורון: אני באמת לא רוצה לריב עם השרים, אבל יש כאן בעיה שהרבה מאוד פעמים הרטרואקטיביות הופכת להיות נושא מרכזי בדיון על דברים יותר מהותיים.
חיים אורון: אתה מחליט כאן רטרואקטיבי כי אנחנו בתוך המשפחה.
שלי יחימוביץ': רטרואקטיביות היא בבחינת חילול קודש בדרך כלל.
ציון פיניאן: ב-2009 הם לא קיבלו.
אריה זוהר: הממשלה כוננה במרץ 2009 ומאז הם לא קיבלו.
משה גפני: הטענה היא שאנחנו צריכים לקבל החלטה רטרואקטיבית שהיא החלטה בעייתית.
משה גפני: אי אפשר רטרואקטיבית.
משה גפני: אנחנו מאשרים את תשלום הביגוד לשרים ולסגני השרים מעכשיו.
שגית אפיק: מ-2011?
משה גפני: מ-2010.
משה גפני: אני הורדתי את זה מסדר היום כי התרגזתי על ראש הממשלה וזה לא היה קשור לסגני השרים.
שגית אפיק: גם לגבי העניין הזה צריך לומר שככל שישנן היום הטבות בחוברת זכויות השרים שלא מוסדרות בהחלטת ועדת הכספים, צריך להביא אותן לכאן ולקבל החלטה מסודרת.
שגית אפיק: אי אפשר להמשיך לתת הטבות כאלה ואחרות.
שגית אפיק: אני מבינה שיש שוני בין סגני שרים לשרים בנוגע לכל מיני עניינים וצריך לבוא לשולחן הזה והוועדה חייבת לקבל החלטה.
שגית אפיק: אנחנו נעמוד בקשר.
יעקב אדרי: הצבעתם?
יעקב אדרי: רציתי לתקוף את זה.
משה גפני: למה זה שונה מחברי הכנסת?
יעקב אדרי: כדרכי בקודש, אני מציע כל דבר לכלול גם את חברי הכנסת.
יעקב אדרי: הנושא של הביגוד, למעשה אם לא מביאים קבלות – ואני אומר את זה ברור – למעשה זאת הטבה בשכר.
משה גפני: אני תומך בעמדתך אבל אני מציע לעשות את זה בהסדר כולל.
יעקב אדרי: זה מה שאני אומר.
משה גפני: מה שביקשתי מהממשלה ומה שביקשתי מהשופטים.
יעקב אדרי: הייתה כבר הצבעה.
משה גפני: לא בגלל שהייתה הצבעה אלא בגלל שאתה לא יכול עכשיו להפלות אותם לרעה בגלל אי קבלת החלטה.
משה גפני: על סדר היום מצב בית החולים ביקור חולים.
משה גפני: ראשית, אני מודיע שהתקבל מכתב משר האוצר ומשר הבינוי והשיכון לגבי הנושא של חוק פינוי פולשים.
שי חרמש: אתה יכול להקריא אותו לפרוטוקול ולנו?
משה גפני: "בהתאם לסיכום שהושג בינינו בדיון שהתקיים בוועדת הכספים בנושא שבנדון, חוק פינוי פולשים, אנו מודיעים בזאת כי לא נפעל במהלך השנתיים הקרובות להרעת תנאי הפיצוי כפי שנקבעו בהחלטת מועצת מקרקעי ישראל התקפה בעניין פיצויים בפדיון קרקע חקלאית".
שי חרמש: ואחרי השנתיים?
יעקב ליצמן: אני  מקווה שבסילוק פולשים אתה לא מתכוון לביקור חולים.
שי חרמש: גפני, יש אי הבנה.
שי חרמש: זה לא כתוב במכתב.
משה גפני: על זה היה מדובר.
משה גפני: על זה היה מדובר והמכתב נמצא.
משה גפני: אני עובר לדיון המשך על בית החולים ביקור חולים.
יעקב אדרי: מה עם הצווים?
משה גפני: אני רוצה התייעצות.
משה גפני: אתה חושב שקל לי להצביע בעד הצווים האלה?
משה גפני: לפני למעלה משבועיים קיימנו ישיבה על סכנת הסגירה של בית החולים ביקור חולים.
משה גפני: במהלך התקופה הזאת שוחחתי עם סגן שר הבריאות ותכף נשמע את עמדתו.
משה גפני: עמדתי היא שבית החולים ביקור חולים צריך להמשיך לפעול וזאת עקב שלוש סיבות עיקריות: הסיבה הראשונה, מצוקת האשפוז בכלל ובירושלים בפרט לא מאפשרת בשום פנים ואופן לסגור את בית החולים ביקור חולים.
משה גפני: הסיבה השנייה, בית החולים נמצא במרכז ירושלים על כל המשתמע מכך ואני חושב שזה יהיה חוסר אחריות לסגור אותו.
משה גפני: הסיבה השלישית, אני לא רוצה לפתוח את הדיון מחדש אבל אלה הם העובדים.
משה גפני: אנחנו לא יכולים להסכים למצב בו העובדים, קרוב ל-700 עובדים, בעצם יישארו ללא בית חולים, ללא מקום עבודה וזה כאשר הם מסרו את נפשם במשך כל השנים לקיום בית החולים, לסייע לציבור שהגיע לטיפולים בבית החולים, ואני לא מדבר על הפיגועים ועל כל מה שקרה במרכז ירושלים שאנחנו מקווים שלא יקרה יותר.
משה גפני: זה יהיה חוסר אחריות לא להשאיר את בית החולים, וכפי שאמרתי, יש את נושא העובדים.
משה גפני: אדוני סגן השר, אני מבקש ממך לומר את עמדתך.
משה גפני: הדיון הזה נועד כדי לשמוע את תשובת הממשלה, במקרה הזה משה בר סימן-טוב, סגן הממונה על התקציבים במשרד האוצר.
יעקב אדרי: הרב גפני, אני מבין שאין הצבעות.
משה גפני: יכול להיות, אבל לא תהיה מחלוקת בהצבעה.
משה גפני: זה לא כמו הצווים.
משה גפני: בסוף הדיון נרצה להגיע לכך שוועדת הכספים יחד עם הממשלה, במקרה הזה משרד האוצר, תאפשר את המשך תפקודו של בית החולים.
משה גפני: הרב ליצמן, בבקשה.
יעקב ליצמן: תודה רבה אדוני היושב ראש.
יעקב ליצמן: חבר הכנסת אדרי, אני בטוח שבנושא ביקור חולים אין חולקים שהאוצר צריך לשלם אבל השאלה כמה, למי ואיפה.
יעקב אדרי: אם כן, אפשר ישר להצביע.
יעקב ליצמן: לכן לא יהיה ויכוח על ההצבעה.
יעקב ליצמן: אני נכנס לתוכן העניינים.
יעקב ליצמן: כפי שאמרתי בישיבה הקודמת, ואני אחזור בראשי פרקים על הדברים, בית החולים נקנה על ידי מר גאידאמק שבמקרה נמצא כאן היום.
יעקב ליצמן: בהסכם של מר גאידמק יש לו התחייבות לבית החולים למשך חמש שנים.
יעקב ליצמן: ההתחייבות לחמש השנים שהוא התחייב, עברו כבר שלוש שנים וכמה חודשים ולפי ההסכם נשארה עוד  שנה ותשעה או עשרה חודשים.
יעקב ליצמן: בית החולים מנוהל על ידי עמותה ובין העמותה למר גאידמק אין קשר.
יעקב ליצמן: זאת בעיה שאולי צריך לבדוק אותה, אבל כרגע היא לא שייכת לדברים.
יעקב אדרי: מי הבעלים?
יעקב ליצמן: מר גאידמק.
יעקב ליצמן: הוא בעל הנכסים והעמותה מנהלת את בית החולים.
יעקב ליצמן: העמותה התמנתה על ידי מר גאידמק אבל אין בין העמותה לבינו יחסים.
יעקב ליצמן: הם נושאים בחובות.
יעקב ליצמן: אני לא יודע מי ישלם, אבל זה אחד הדיונים כאן.
יעקב ליצמן: כרגע לא זה הנושא.
יעקב ליצמן: אני רוצה לומר שני דברים אליהם מנסה להגיע משרד הבריאות ואני חייב להקדים ולומר שאין תמימות דעים בינינו לבין משרד האוצר.
יעקב ליצמן: הדבר הראשון הוא חייבים לקיים את ההסכם כרוחו  וכלשונו.
יעקב ליצמן: דהיינו, עד חמש שנים חייב בית החולים להיות במקום, באותו מקום בו הוא נמצא היום.
יעקב ליצמן: הדבר השני הוא מי בינתיים ינהל את בית החולים והדבר השלישי הוא מי ישלם.
יעקב ליצמן: לגבי מי ינהל את זה בינתיים, אני חושב שהוועד המנהל והעמותה מינו את דוקטור יורם בלשר, אדם מבחוץ שעד עכשיו לא היה מצוי בעניינים וצריך לתת לו את האפשרות לנהל את המקום.
יעקב ליצמן: הוא הגיש תוכנית הבראה וצריך לראות אם אפשר לבוא לקראתו.
יעקב ליצמן: דוקטור בלשר טוען שלנהל את בית החולים צריך שלושים, ואני מוכן להתפשר אתו אפילו על עשרים, אבל צריך כסף וברור שצריך להביא כסף מבחוץ.
יעקב ליצמן: בא משרד האוצר ואומר שאין טעם להחזיק את בית החולים כי כל הזמן הוא בחובות.
יעקב ליצמן: האוצר אומר שהוא לא מוכן כרגע להשקיע כסף ובית החולים צריך לעבור או לשערי צדק או להדסה, בהנחה שרוצים אותו שם ובזה אני לגמרי לא בטוח.
זבולון אורלב: מה פירוש לעבור?
זבולון אורלב: לסגור את בית החולים?
זבולון אורלב: הם ינהלו אותו.
יעקב ליצמן: גם בקטע הזה יש שני נושאים.
יעקב ליצמן: קודם כל, אני עומד על כך שגם אם בית החולים יהיה שם, הוא חייב לפעול במקום ולא שם.
יעקב ליצמן: זה כרגע.
יעקב ליצמן: אחרי חמש שנים יחול דין אחר.
יעקב ליצמן: שנית, לא פחות חשוב, אני רוצה להיות רגוע לגבי כל העובדים.
יעקב ליצמן: כל העובדים, כולם, מי שעובד היום, אני רוצה שיהיה לו פתרון.
יעקב ליצמן: לא יכול להיות שיעשו בית חולים ויאמרו שייקחו חמישים או מאה עובדים ואת כל העובדים האחרים ישלחו הביתה.
יעקב ליצמן: זה הוויכוח עם האוצר וזה דין הדברים.
יעקב ליצמן: עד לרגע זה לא הגענו לסיכומים.
יעקב ליצמן: אני אומר ואני חוזר ואומר שזה עקרוני אצלי שבית החולים יהיה במרכז ויישאר במקומו לפחות עוד שנה ותשעה חודשים, התקופה שנשארה לפי ההסכם.
רוני עמרם: שנתיים.
יעקב ליצמן: שנתיים.
יעקב ליצמן: לפי התאריך שנקבע.
יעקב ליצמן: אם אלה שנתיים, שנתיים.
יעקב ליצמן: מה שכתוב ואני אפילו לא רוצה לראות.
יעקב ליצמן: מה שכתוב.
יעקב ליצמן: בנוסף לכך אני רוצה לדאוג לעובדים.
יעקב ליצמן: אלה שני אבני היסוד.
יעקב ליצמן: אם יאמרו לי שהאוצר  רוצה להעביר את המקום להדסה או לשערי צדק, ואני עדיין לא רואה שזה קורה, שיאמרו לי שהם מוכנים לקבל את כל העובדים אליהם.
נסים זאב: שערי צדק לא הביע עמדה חיובית.
נסים זאב: זאת לא אופציה.
יעקב ליצמן: חבר הכנסת נסים זאב, אני לא יודע ואני לא נכנס לזה.
יעקב ליצמן: אני לא בעד זה.
יעקב ליצמן: בימים האחרונים ישבו אבל בתנאים שאני אומר עכשיו, אני לא בטוח שזה יקרה.
משה גפני: משה  בר סימן טוב, גם סגן השר ליצמן וגם אני שוחחנו, כל אחד בנפרד, עם ראש הממשלה ודיברנו עם שר האוצר.
משה גפני: באופן עקרוני העמדה, וגם העמדה שלכם, היא שאסור למדינה לעמוד מהצד בעניין הזה אלא צריך להיכנס לזה.
משה גפני: תכף נשמע מה אתה אומר לגבי הפתרונות.
משה גפני: דע לך שראיתי בחוץ, לפני הישיבה כאן, שהיו נשים עובדות בית החוליםש אמרו תהילים כמו שאומרים על חולה וחזקה על תפילה של נשים שלא חוזרת ריקם.
סימן טוב: אנחנו כאן בדיון המשך בעקבות הדיון הקודם וסיכום יושב הראש והוועדה היה שצריך להסתכל על צורכי מערכת הבריאות.
סימן טוב: אני גם אמרתי שמבחינתנו זה השיקול המנחה העיקרי, מה הם צורכי מערכת הבריאות בירושלים ומה נכון למבוטחים.
סימן טוב: מעבר לזה, אנחנו בהחלט מתייחסים בכובד ראש לשאלת הביטחון התעסוקתי של העובדים בבית החולים.
סימן טוב: המתווה הנכון, כמו שאנחנו רואים אותו, ליישם את שתי המטרות האלה,  הוא שחזור ההבנות שהיו בשנת 2007.
רוני עמרם: אתה טועה ומטעה.
רוני עמרם: טועה ומטעה.
משה גפני: לא. לא יצא מזה שום דבר עכשיו.
משה גפני: יהיו רק צעקות ולא נרוויח כלום.
משה גפני: הוא לא צריך לעשות שום דבר אלא אנחנו צריכים לעשות.
רוני עמרם: אי אפשר לאפשר לו לומר דברים לא נכונים.
משה גפני: אני מאפשר לו לומר את כל מה שהוא אומר, אבל בסופו של דבר מה שהוא אומר יותר חשוב מהדברים שלנו.
סימן טוב: בשנת 2007 היינו קרובים מאוד להבנות ולעניות דעתי גם ההבנות האלה היו מגיעות לכדי מימוש, אלמלא מר גאידמק לא היה רוכש את בית החולים בסופו של דבר.
סימן טוב: היה מתווה של הבנות לגבי חלוקת הפעילות, העברת הפעילות לבתי החולים הדסה ושערי צדק, תוך שמירה של היקף הפעילות ומתן המשך ביטחון תעסוקתי לעובדים.
זבולון אורלב: העברת הפעילות, פירושו גם להעביר מהמקום או להישאר במקום?
סימן טוב: גם להעביר את המקום.
רוני עמרם: לאייד אותו, לפוגג אותו.
משה גפני: אתה מדבר על 2007.
סימן טוב: אני מדבר על 2007.
משה גפני: עכשיו תקפוץ מהר ל-2010.
סימן טוב: המאמץ המרכזי שלנו כעת, בשנת 2010.
יעקב ליצמן: מי היה שר הבריאות אז?
יעקב אדרי: אני הייתי אבל אחרי כן החליף אותי בן-יזרי.
מנחם אליעזר מוזס: בן-יזרי מהגמלאים.
יעקב אדרי: לא אני הייתי אז.
סימן טוב: אני חושב שהייתה הסכמה.
משה גפני: הסכמה עם שר הבריאות דאז.
אמנון כהן: איזו הסכמה?
סימן טוב: למה שר הבריאות אז?
סימן טוב: המאמץ המרכזי שלנו עכשיו בשנת 2010 הוא לשחזר את ההבנות האלה ולהתאים אותן למציאות הנוכחית שהשתנתה מאז.
סימן טוב: שוב, לעניות דעתי אני חושב שכל הדיבורים על זה שהממשלה תעביר כסף לבית החולים, מצד אחד גורמים לניצול לא יעיל של הזמן.
משה גפני: משה, אתה מעמיד את הרב ליצמן, אותי ואת חברי הכנסת במצב לא נעים.
משה גפני: תגיד מה כן.
סימן טוב: אמרתי מה כן.
משה גפני: תגיד מה הולך לקרות.
אמנון כהן: לא הבנת?
אמנון כהן: הוא רוצה את השחזור של 2007.
משה גפני: אני כבר שומע את זה שבועיים וחצי.
משה גפני: עכשיו, תסתיים ישיבת הוועדה, מה עושים?
סימן טוב: עוד לפני הישיבה הקודמת ובטווח הזמן שבין שתי הישיבות האלה ולאחר הישיבה הזאת, אנחנו רוצים לשחזר את ההבנות של 2007.
סימן טוב: זה לא פשוט, זה לא מובן מאליו, זה דורש הרבה מאמץ של כל הצדדים.
סימן טוב: כשאני אומר אנחנו, אני מרשה לעצמי לומר שזה כולל גם את הנהלת משרד הבריאות.
סימן טוב: צריך לשבת עם כל הגורמים ולהביא ליישום הדבר הזה.
יעקב ליצמן: יכול להיות הנהלת משרד הבריאות אבל זה לא כולל את סגן שר הבריאות.
יעקב ליצמן: זה לא כולל את משרד הבריאות.
סימן טוב: ההבנות שהיו אז דיברו על חלוקת הפעילות ושמירה של היקף הפעילות בירושלים בגדול, בין הדסה ובין שערי צדק.
אנט שחר: שאני אהיה בחוץ אדוני?
אנט שחר: שאני בגילי אחרי עשרים שנות עבודה אלך החוצה?
אנט שחר: מה אני אעשה?
אנט שחר: ממה אני אתפרנס בגילי?
אנט שחר: אחרי כל הפיגועים והאנשים שקיבלתי, קיבלתי סוכרת בביקורת חולים.
אנט שחר: לאן אני אלך בגיל 60?
משה גפני: כמה זמן את עובדת בביקור חולים?
אנט שחר: עשרים שנים.
סימן טוב: בשנת 2007 ההתייחסות נתנה מענה גם להמשך העסקה של חלק נכבד מהעובדים.
סימן טוב: לא היה אז פתרון לכל העובדים ואני גם לא מאמין שיהיה פתרון לכולם היום.
משה גפני: משה, מה הולך לקרות?
סימן טוב: אמרתי.
סימן טוב: ננסה לשחזר את המתווה של 2007 בהתאמות הנדרשות להיום.
משה גפני: אני לא יודע מה זה 2007.
סימן טוב: יש שלושה ממדים.
סימן טוב: דבר ראשון, לראות איך בטווח הארוך אנחנו קובעים את חלוקת הפעילות בין בתי החולים, איך אנחנו קובעים את חלוקת האחריות על עובדים.
סימן טוב: שוב אני אומר, השאיפה שלנו היא בהחלט לדאוג לכמה שיותר עובדים אבל שום דבר לא תלוי רק בנו אלא זה תלוי בכל הגורמים.
שלמה מולה: מה שאתה אומר לנו בקיצור זה שאתם בעד פירוק בית החולים.
שלמה מולה: למה אתה לא אומר לנו במפורש שאתם רוצים לפרק את בית החולים?
שלמה מולה: למה המלים היפות האלה?
שלמה מולה: אתה מסבן אותנו.
שלמה מולה: תגיד לנו שאתם רוצים לסגור את בית החולים.
שלמה מולה: שיגיד לי אם הוא מתכוון לסגור את בית החולים.
משה גפני: תן לו להשלים את הדברים.
סימן טוב: מה שאני אומר לא מקביל לסגירה.
סימן טוב: אנחנו מדברים כאן גם על שמירה של היקף הפעילות, שאלה הצרכים של מערכת הבריאות, גם על דאגה להמשך העסקה של העובדים ומבחינתנו אנחנו נעשה מאמץ שזה יהיה לכמה שיותר מהעובדים.
אנט שחר: אני יוצאת מביקור חולים בלי כלום.
אנט שחר: תסתכל לי בעיניים ותגיד לי לאן ילכו העובדים.
אנט שחר: דמי אבטלה לא יעלה לך יותר יקר?
סימן טוב: האלטרנטיבה כמו שאני רואה אותה היא סגירה של בית החולים באופן מוחלט כי לשם בסוף המציאות תוביל.
אנט שחר: אי אפשר לסגור את בית החולים.
אנט שחר: המיטות האלה דרושות לעיר הזאת.
אנט שחר: למה אתה כאיש אוצר אומר שצריך לסגור?
סימן טוב: דבריי לא סותרים את דברי משרד הבריאות.
סימן טוב: אנחנו לא נצמצם את היקף הפעילות.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יכול להיות שבתי החולים ירצו לקחת רק את המחלקות הרווחיות.
אורלי לוי אבקסיס: זה אומר שהמחלקות השניות ייסגרו והעובדים היותר ותיקים ילכו הביתה.
רוני עמרם: בדיוק.
רוני עמרם: הנה, מי שלא בקיא בתמונה, למד אותה מהר מאוד.
סימן טוב: חברת הכנסת לוי, אנחנו יושבים עם בתי החולים ואנחנו נמשיך לשבת אתם.
סימן טוב: אני מקווה שנצליח להביא לזה, ואני גם מאמין שנצליח להביא לזה, שלא תהיה ירידה משמעותית בהיקף.
מנחם אליעזר מוזס: העובדים האלה יהיו סו ב' בבית חולים הדסה.
מנחם אליעזר מוזס: הם לא יהיו עובדים אלא עבדים כי אין להם פנסיה.
מנחם אליעזר מוזס: לעובדי הדסה ושערי צדק יש פנסיה, אבל לאלה אין פנסיה.
ציפי לוי: איך אתה יכול לתת חמישים מיליון להדסה עין כרם כדי שתסגור את ביקור חולים?
ציפי לוי: למה?
משה גפני: בדרך הזאת לא יהיה פתרון.
ציפי לוי: אנחנו לא רואים את הפתרון ולכן אנחנו כואבים.
אנט שחר: גם ככה הוא רוצה לסגור אותנו.
אנט שחר: הפתרון בידך אדון גפני.
אנט שחר: הפתרון בידי ליצמן.
משה גפני: אני רוצה לקבל תשובה לשתי השאלות שעלו.
משה גפני: מה שאמר סגן השר לגבי הנושא של השנה ותשעה חודשים או שנתיים, לא חשוב כמה זמן, האם אנחנו יכולים להבטיח את ההסכם הזה שבמשך כל התקופה הזאת בית החולים ימשיך במקום, והאם אנחנו יכולים להבטיח את הזכויות של כל העובדים.
סימן טוב: אנחנו נעשה את מירב המאמצים בשלושת הנושאים האלה: ראשית, היקף הפעילות.
סימן טוב: שנית, שמירה על ביטחון תעסוקתי של כמה שיותר מהעובדים.
סימן טוב: שלישית, שתקופת הביניים תהיה כמה שיותר קרובה לתקופת הביניים עליה דיבר סגן השר.
סימן טוב: הדברים לא תלויים רק בי אלא צריך לדבר גם עם בתי החולים ולראות שאנחנו עושים את הדבר הנכון.
משה גפני: מה זה בתי החולים?
משה גפני: עם בתי החולים אתה יודע לדבר.
משה גפני: מה זאת אומרת בתי החולים?
סימן טוב: צריך לראות שאנחנו עושים את הדבר הנכון ואת הדבר האפשרי גם מבחינתם.
רוני עמרם: לא יישאר כלום.
רוני עמרם: רוצים לסגור.
סימן טוב: משרד הבריאות ומשרד האוצר ישבו עם בתי החולים כדי להצליח להגיע כמה שיותר קרוב בכיוון הזה.
מנחם אליעזר מוזס: מה יהיה עם הפנסיה של העובדים?
סימן טוב: הפנסיה של העובדים הוסדרה.
רוני עמרם: הפנסיה הוסדרה?
רוני עמרם: איזה פנסיה?
רוני עמרם: אין לנו פנסיה.
משה גפני: כך אני לא אמשיך את הישיבה.
משה גפני: כך לא נגיע לשום מקום ובסוף אני אהיה אשם בזה שבית החולים נסגר.
מגלי והבה: יש שלושה חברים שהולכים לנשיאות, כך שהוא ידבר בשם כולם.
אחמד טיבי: אני מדבר ויוצא לנשיאות.
משה גפני: לכן נתתי לך את רשות הדיבור.
אחמד טיבי: אדוני היושב ראש, אין כאן חבר כנסת אחד שלא רוצה לעזור לביקור חולים, אבל יש רושם שיש שתי אסכולות.
אחמד טיבי: יש אסכולה של משרד הבריאות שרוצה להמשיך לקיים את בית החולים ויש אסכולה של משרד האוצר שהאופציה העדיפה עליו היא סגירת בית החולים אבל אם יהיה לחץ, הם יאפשרו לבית החולים בצורה זו או אחרת להמשיך לפעול עם מספר מסוים של עובדים.
אחמד טיבי: כלומר, לפגוע במספר רב ככל האפשר, בניגוד לתזה שמר סימן טוב אמר, של העובדים כדי לשקם את בית החולים.
אחמד טיבי: אדוני, צריך להיות אטום ומתנכר לצרכים של האוכלוסייה.
אחמד טיבי: מדובר בבית החולים באזור מרכזי שמספק שירותים לכולם.
אחמד טיבי: אני מכיר חלק גדול מהאחיות, מהרופאים ומעובדי המשק.
אחמד טיבי: אני עבדתי בבית החולים הזה.
אחמד טיבי: אני אומר לך שמדובר בבית חולים שהעובדים שלו הם אנשים מסורים והם משרתי ציבור באופן הנאמן ביותר.
אחמד טיבי: אני לא רוצה להביך אותך היושב ראש ולא את סגן שר הבריאות.
אחמד טיבי: כמו שאתם פוליטיקאים, גם אני פוליטיקאי.
אחמד טיבי: על פחות מזה חברי יהדות התורה גרמתם למשבר קואליציוני.
אחמד טיבי: אני מבקש מכם, כמו שאתה יודע, לדפוק על השולחן ותאמר לאנשים שכאשר יפתרו את הנושא, יחזרו אליך.
אחמד טיבי: כך אתה צריך לעשות, גפני.
אחמד טיבי: זה מה שאתה צריך לעשות.
אחמד טיבי: לאיים.
אחמד טיבי: אתה יכול, יש בידיך כוח, אתה מפלגה קואליציונית חשובה ביותר ואתה יושב ראש ועדת הכספים.
אחמד טיבי: משרד האוצר הוא בידיכם.
אחמד טיבי: משרד האוצר היום זוחל על ארבע כדי לרצות אותך בימים של תקציב וחוק ההסדרים, אז נצל את זה שהם זוחלים על ארבע כדי לבקש שאתה תתמוך בהם בצו איקס, בהעברה ממשרד השיכון למשרד הביטחון וכולי.
אחמד טיבי: שני מיליארד שקלים העברתם עכשיו מהשיכון לביטחון.
אחמד טיבי: אז תעשה אותו הדבר למען העובדים האלה.
משה גפני: אתה מוכן לעבור ליהדות התורה וללמד אותנו איך מאיימים?
אחמד טיבי: כולם מוזמנים לרע"ם-תע"ל.
משה גפני: אחמד, היות שאנחנו חברים, אני רוצה לומר לך שאתה אמרת דברים של טעם.
משה גפני: אני רוצה לומר לך שאנחנו ביהדות התורה לא איימנו.
משה גפני: היה לנו ויש לנו כל יום, אני קם בבוקר ואני יודע על אלף בעיות.
משה גפני: אתה יכול לשאול את משה בר סימן טוב מה אני עושה כל היום.
משה גפני: בסדר, אני יכול לאיים על ביקור חולים והוא יכול להצטרף בפינה שלו ולומר שהוא לא בעסק ומה רוצים ממנו.
משה גפני: אין אפשרות חוקית להעביר כסף מהמדינה לביקור חולים.
משה גפני: אני אאיים, אני אהיה גיבור, בטלוויזיה תהיה תמונה שלי ויאמרו שגפני נלחם בשביל ביקור חולים.
משה גפני: דיברתי עם ראש הממשלה במוצאי שבת, אמרתי לו שאני לא יכול להביא תקציב אם אין פתרון לביקור חולים.
משה גפני: ישבתי עם שר האוצר ארבע פעמים על הנושא הזה.
משה גפני: ליצמן כל הזמן עוסק בעניין הזה.
משה גפני: תשאל את משה כמה פעמים ישבתי עם הפקידות.
זבולון אורלב: הבעיה היא כסף?
משה גפני: זאת לא הבעיה של כסף.
משה גפני: שלושים מיליון שקלים אני נותן מהכסף הקואליציוני של יהדות התורה.
משה גפני: זאת לא בעיה של כסף.
משה גפני: יש בעיה של תפיסת עולם.
רוני עמרם: תפיסת עולם שאותה ישלמו 700 עובדים.
משה גפני: לנו ביהדות התורה יש 120 מיליון שקלים של הסכם קואליציוני שאנחנו נותנים אותם לסעיפי התקציב.
משה גפני: אני אומר לך עוד לפני שדיברתי עם הרב מוזס ולפני שדיברתי עם הרב ליצמן, אני מודיע למשה בר סימן טוב שאנחנו מהתקציב שלנו נותנים שלושים מיליון שקלים.
חיים אורון: היום לקחנו שבעים מיליון שקלים.
משה גפני: אנחנו נותנים.
משה גפני: אנחנו ביהדות התורה נותנים אבל זאת הבעיה?
יעקב ליצמן: זה לא עולה שלושים.
משה גפני: נותנים שלושים.
משה גפני: הנה, אני מודיע.
משה גפני: אנחנו רוב חברי הסיעה כאן.
משה גפני: זה הנושא?
סימן טוב: הרב גפני, התכוונת לתרומה פרטית?
משה גפני: לא תרומה פרטית.
משה גפני: מהכסף הקואליציוני שלנו אנחנו נותנים שלושים מיליון שקלים.
משה גפני: לפי דעתי יש כאן סיעות שגם הן היו נותנות.
משה גפני: גם לא צריך שלושים מיליון.
משה גפני: גברת, את ביקשת את רשות הדיבור ואני נותן לך.
ציון פיניאן: חברת הכנסת אדטו שאלה מה מונע.
רחל אדטו: משרד האוצר.
סימן טוב: לא. בית החולים הוא בית חולים פרטי.
ציון פיניאן: ליצור מקום עבודה אחד עולה למדינה 150 אלף שקלים.
משה גפני: אנחנו אמרנו שאנחנו מוכנים את הכסף לתת מהתקציב שלנו של יהדות התורה.
משה גפני: עכשיו אני רוצה לדעת למה זה לא פתרון.
סימן טוב: המדינה לא מסבסדת פעילות שוטפת של בתי חולים בכלל והיא בטח לא יכולה לעשות את זה לבית חולים שהוא בית חולים פרטי.
שלמה מולה: לכן היא מוכנה להפקיר את העובדים.
סימן טוב: גם אני לא הסתפקתי באמירות האלה ואמרתי שאנחנו נבדוק את זה ואנחנו נדאג גם לחולים ולעובדים.
משה גפני: משה, רגע.
משה גפני: כך אנחנו לא נתקדם.
משה גפני: בסדר, אתם תצעקו, אבל לא נתקדם.
מנחם אליעזר מוזס: הרב ליצמן אמר בישיבה הקודמת שכבר היו מקרים שהאוצר כן מימן בתי חולים פרטיים ואני יודע את השמות.
מנחם אליעזר מוזס: כולם קיבלו כסף, כל בתי החולים הפרטיים.
מנחם אליעזר מוזס: נמצא כאן שר הבריאות לשעבר ותשמע אותו.
יעקב אדרי: הרב גפני, אני לא ראיתי שום סימן טוב מכבודו.
משה גפני: הוא עונה.
משה גפני: הוא באמצע התשובה.
יעקב אדרי: אני רוצה לומר לך שהיו כבר פתרונות כאלה.
סימן טוב: לא, לא פתרונות כאלה.
סימן טוב: שוב אני אומר שאני לא מכיר קונסטרוקציה שבה המדינה יכולה להעביר כסף בנסיבות כאלה, אבל לא הסתפקתי בזה ואמרתי שאנחנו כן נדאג גם לחולים, למבוטחים, ואנחנו גם נדאג לעובדים ואנחנו נעשה את זה תוך ראיית צורכי מערכת הבריאות.
ג'מאל זחאלקה: כמה תעלה הדאגה הזאת?
ג'מאל זחאלקה: יותר ממה שאתה צריך להשקיע.
משה גפני: הבעיה היא לא כסף.
משה גפני: הבעיה של הכסף נפתרה.
סימן טוב: אנחנו נעשה את הדבר הנכון למערכת הבריאות ואנחנו נדאג תוך כדי זה גם לעובדים.
סימן טוב: יהיו עובדים שיעברו לעבוד בהדסה ובשערי צדק.
מנחם אליעזר מוזס: מה עם בית חולים במרכז ירושלים?
מנחם אליעזר מוזס: לא צריך בית חולים במרכז?
ציון פיניאן: שום מעבר של עובדים למקום אחר לא הצליח.
אנט שחר: מי ייתן מענה לכל החולים במרכז?
סימן טוב: גם בתוך המדינה עוברים עובדים.
ציון פיניאן: פתרון של חכמי חלם.
סימן טוב: חבר הכנסת פיניאן, בסקטור הפרטי, ובית החולים הוא בית חולים פרטי, אנשים עוברים כל הזמן ממקום עבודה אחד למקום עבודה אחר.
משה גפני: רשות הדיבור לגבירתי.
מלכה זקס: אני מלכה זקס, עובדת בבית החולים ביקור חולים.
מלכה זקס: בעבר עבדתי בניהול לשכת משאבי אנוש וכעת אני ממונה על כל פרוייקט מערך ושימור הלידות.
מלכה זקס: חברי כנסת נכבדים, אני מסתכלת אליך בעיניים היושב ראש גפני והרב ליצמן, אכן יש כאן בעיה של כסף והיא עומדת בעינה.
מלכה זקס: יש כאן בעיה של כסף.
מלכה זקס: תבינו שאפשרות של סגירת בית החולים תיצור פערים חברתיים קשים שגם כך כבר קיימים בחברה הישראלית כולה ובפרט בירושלים, העיר הענייה ביותר בארץ למרות היותה באמת בת ארצנו.
מלכה זקס: מדובר כאן על שלושה נושאים מרכזיים.
מלכה זקס: מעגל האבטלה הולך לצמוח בכ-700 עובדים.