GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוברט אילטוב:
כלומר, אלה שהם יותר חזקים ויותר טובים, יש להם ידע יותר טוב והם יכולים למצוא משקיעים, והם בכלל לא בתוכנית.
רוברט אילטוב:
לכן הידע כאן הוא חופשי ואף אחד לא עוצר אותו.
רוברט אילטוב:
למדינה אין יכולת לעצור את הידע.
רוברט אילטוב:
החברות שיש להן בעיות לגייס את הכסף, והידע שלהן הוא פחות טוב, הוא בעצם הידע שנשמר.
רוברט אילטוב:
לכן אני רוצה לשים כאן את הפרופורציה הנכונה.
משה גפני:
אבל יש שיפור במה שהם עשו?
רוברט אילטוב:
יש שיפור.
רוברט אילטוב:
לא הגענו לסוף אבל יש שיפור.
משה גפני:
בוא נמתין עם ההקראה.
משה גפני:
אנחנו צריכים לקבל החלטה עד כמה אנחנו הולכים נגד חבר הכנסת אילטוב.
יונתן רגב:
חס וחלילה.
משה גפני:
הגיעה אלינו נוסחה ממש לפני הישיבה.
משה גפני:
אני לא מאשים את האוצר בעניין הזה ואני לא מאשים איש מכיוון שאנחנו ביקשנו להגיע להסכמה עם חבר הכנסת אילטוב.
משה גפני:
אני מבקש שתגיעו להסכמה ואז או שנקיים עוד דיון או שלפני ההצבעה תבואו ותאמרו שזה הסתדר או לא הסתדר ואז נצטרך לקבל החלטה אם אנחנו נצביע בניגוד לדעתו של חבר הכנסת אילטוב או שנצביע על דבר שהוא מוסכם.
יונתן רגב:
מקובל.
עמוס אפרתי:
יש עוד נושא.
עמוס אפרתי:
אנחנו ביקשנו תיקון קל בסעיף שבו הוועדה כבר קיבלה החלטה.
עמוס אפרתי:
הוועדה קיבלה החלטה לאשר הבהרה לגבי נושא הפחת.
עמוס אפרתי:
בניסוח שלנו המיקום של ההגדרה הזאת יוצא כך שבעצם מפחיתים גם תמלוגים במסגרת ההחלטה.
עמוס אפרתי:
עשינו טעות במיקום של ההגדרה ואנחנו פשוט רוצים לתקן את זה.
עמוס אפרתי:
לא חל כל שינוי בנושא שביקשנו לתקן אותו אלא יצא כך בניסוח שצריכים להוסיף את התמלוגים שכבר שילמו לסכום שמחזיקים אותו.
משה גפני:
אפשר להקריא.
רוברט אילטוב:
גם בסעיף הזה, הייתי רוצה ללמוד אותו לעומק.
שגית אפיק:
זה בדיוק אותו סעיף?
עמוס אפרתי:
זה אותו סעיף.
שגית אפיק:
מהתיקון זה לא נראה אותו סעיף.
רוברט אילטוב:
לדעתי זה לא אותו סעיף.
שגית אפיק:
אתם פשוט ממקמים את זה במקום הנכון.
עמוס אפרתי:
כן.
שגית אפיק:
זה אותו הדבר.
רוברט אילטוב:
זה לא בדיוק אותו הדבר.
עמוס אפרתי:
זה אותו הדבר בדיוק.
משה גפני:
נמתין עם זה.
שלי יחימוביץ':
גפני, מה יש לנו עוד על סדר היום?
משה גפני:
החוק של תעשייה עתירת ידע.
משה גפני:
אחרי ההפסקה אנחנו דנים בזה, אבל אני רוצה לדון בסעיף 46.
משה גפני:
אישור מוסדות ציבור לעניין סעיף 46 לפקודת מס הכנסה, מספר 7509110.
משה גפני:
יש בעיות עם המוסדות האלה?
משה גפני:
כולם עברו את ההליך והכל בסדר?
קריאה:
כולן בסדר.
שי חרמש:
יש העדפה למוסדות דת בפריפריה או שזה רק למרכז הארץ?
קריאה:
יש העדפה.
שי חרמש:
אני לא רואה את זה.
משה גפני:
הבעיה המרכזית במחלקה הזאת היא שחסר כוח אדם אנשים מחכים.
משה גפני:
אני שלחתי מכתב לנסרדישי ואני רוצה לקיים אתו דיון על העניין הזה.
משה גפני:
ה צ ב ע ה     אושר פה אחד     	האישור ניתן.
משה גפני:
בעוד חמש דקות תתחדש הישיבה על תעשיות עתירות ידע.
משה גפני:
אני מבקש מחבר הכנסת ציון פיניאן לנהל את הישיבה.
משה גפני:
אני עובר לנושא של מצב בית החולים 'ביקור חולים'.
משה גפני:
אנחנו נמצאים במצב מתמשך, הרבה שנים כבר, שבית החולים 'ביקור חולים' נמצא בסכנת סגירה ועובדיו נמצאים בסכנת פיטורין, ומעל לכל, אני לא מדבר על הצוות הרפואי, על העובדים המסורים של בית החולים, בית חולים שנמצא במרכז ירושלים כל כך הרבה שנים עומד בסכנת סגירה.
משה גפני:
אני לא חושב שאנחנו יכולים לעבור על כך לסדר היום ולתת לעניין להתמוטט בצורה הזאת.
משה גפני:
מתברר שככל הנראה בית חולים פרטי, היות ומדובר בבית חולים פרטי, איננו יכול להחזיק מעמד אלא אם כן הוא בנוי על תרומות רבות מחוץ לארץ, אלא אם כן הוא בנוי על תכנית הבראה כשהממשלה נמצאת בעניין.
משה גפני:
אין יכולת, ככל הנראה, להחזיק בית חולים.
משה גפני:
זאת המציאות.
משה גפני:
'הדסה' נכנס לתכנית הבראה, 'לניאדו' נכנס לתכנית הבראה, בתי החולים נכנסו לתכנית הבראה.
משה גפני:
אסור שבית החולים 'ביקור חולים' ייסגר ולהערכתי, אני אומר את הערכתי הלא מקצועית, ממה שלמדתי כאן מניסיון שהיה לי, גם מדיונים שהייתי עם הרב ליצמן, כשהוא היה יושב ראש ועדת הכספים, דיונים רבים שהיו על 'ביקור חולים' וגם על בתי חולים אחרים, מתברר שבתי חולים פרטיים אינם יכולים להחזיק מעמד מבלי שיהיה סיוע, או סיוע חיצוני, דהיינו מתרומות, או סיוע של תכניות הבראה שהממשלה כן נכנסת לעניין.
משה גפני:
לכן הדיון הזה, לפני סכנת הסגירה שבית החולים נמצא בה.
משה גפני:
אני מודה לסגן השר שהואיל להשתתף בדיון הזה.
משה גפני:
אדוני סגן השר, בבקשה.
יעקב ליצמן:
בוקר טוב.
יעקב ליצמן:
תודה ליושב ראש שקיים דיון על הנושא הזה.
יעקב ליצמן:
בדרך כלל כשיש משפט, אז השופט, אם הנאשם יוצא זכאי, אומר מיד בתחילת הדיון זכאי או לא זכאי.
יעקב ליצמן:
אני אגיד מיד את הסיכום, אחר כך אני אחזור להיסטוריה.
יעקב ליצמן:
בית החולים במרכז העיר חייב להיות, נקודה, זו העמדה המקצועית של משרד הבריאות, בית חולים 'ביקור חולים' משרת את מרכז העיר, מהרבה סיבות; סיבות ביטחוניות, סיבות חברתיות, מאין סוף סיבות זה חייב להיות.
יעקב ליצמן:
עכשיו אני רוצה לפרט איך הגענו לזה ומה המצב.
יעקב ליצמן:
בינתיים לא ראיתי נציג אוצר, אני אשמח לראות---
משה גפני:
מר משה ברסימנטוב בדרך לפה.
יעקב ליצמן:
בינתיים את היסטוריה גם הוא יודע, הוא לא צריך לשמוע את זה עוד פעם.
יעקב ליצמן:
כידוע לכם לפני שנים עברו, היו בעיות שבית חולים 'ביקור חולים' היה בית חולים ציבורי ובית החולים היה בדיונים, כל פעם היו בעיות עם הפנסיה, חסר כך וכך כסף, כל חודש, חודשיים, שלושה, אני חושב שוועדי העובדים זוכרים את זה, וכל פעם מילאנו את הסאה וחזרנו, ופה ושם, קריעת ים סוף.
יעקב ליצמן:
אחר כך היה קונה, מר גאידמק, הוא קנה את בית החולים.
יעקב ליצמן:
כשהוא קנה את בית החולים פחות או יותר הסתדרו הדברים, הוא הבטיח לעובדים גם הסכם קיבוצי, כרגע זה בבעיה קצת, נדבר על זה, לא מבחינתי, כי אני לא מנהל בית חולים אבל מכיר את העובדות, בכל אופן עשו כל מיני דברים שם כדי שבית החולים יתחיל לפעול.
יעקב ליצמן:
בינתיים בית החולים נכנס לחובות, חובות גדולים.
יעקב ליצמן:
אני יכול להגיד שזה בערך 24 מיליון שקלים כרגע.
יעקב ליצמן:
אבל אני רוצה להגיד שמעבר לנושא של חובות, יש גם תסבוכת משפטית לא פשוטה, שגם את זה ניתן לפתור, אבל קודם כל צריך לדעת.
יעקב ליצמן:
התסבוכת אומרת ככה; בעל הבית של בית החולים 'ביקור חולים' הוא מר גאידמק, הוא קנה את זה ב-32 מיליון דולר, אם אני לא טועה, והיה לו הסכם, הוא התחייב להפעיל את בית החולים חמש שנים.
יעקב ליצמן:
הוא מינה עמותה שתנהל את בית החולים, העמותה וגאידמק זה שני דברים,  אין קשר בין אחד לשני, אפילו היה ריב, ומה עוד שיש חובות, ומה עוד שהיה סיפור של בעיה של ניהול תקין.
יעקב ליצמן:
בשורה התחתונה זה לא נראה תקין, אין בעל בית, והעמותה, שהיא מנהלת, החליפה יושב ראש, מינו את דר' יורם בלשר, שאני חושב שהוא מינוי חשוב והגון, והתחילו לנסות להחזיר את בית החולים.
יעקב ליצמן:
עכשיו יש כמה בעיות.
יעקב ליצמן:
אל"ף, אין ניהול תקין לבית החולים.
יעקב ליצמן:
עד היום.
יעקב ליצמן:
מה עשינו?
יעקב ליצמן:
עשיתי עם ראשי העמותות, ניתן להם זמנית, בינתיים, שהם יכולים לחזור לדברים, אבל דה פקטו אין.
יעקב ליצמן:
בי"ת, דר' בלשר הציג תכנית הבראה.
יעקב ליצמן:
המשרד שלי עבר, עם הרבה תיקונים, והוא קיבל את זה בסוף.
יעקב ליצמן:
לא קל, צריך סיעתא דשמיא לא קטן לבצע את זה, אבל אפשר.
יעקב ליצמן:
הניהול התקין גם יסתיים בקרוב, אם לא יעשו משהו.
יעקב ליצמן:
אנחנו זקוקים כאן ל-30 מיליון שקלים, לפי הגורמים המקצועיים.
יעקב ליצמן:
משרד הבריאות מחייב את זה, כמובן עם תכנית הבראה, אני אוסיף גם עם חשב מלווה, זה יהיה מצדנו, אני אומר את זה, אבל אפשר וצריך.
יעקב ליצמן:
כסף זה הדוד, זה לא אני.
יעקב ליצמן:
דבר נוסף, צריך לדעת שמר גאידמק תובע שכר דירה שלוש שנים אחורה וגם קדימה, מהיום והלאה.
יעקב ליצמן:
משפטית, אני מבין שעורכי הדין של בית החולים חושבים שהוא לא צודק, אני לא מבין במשפטים, אני לא יודע אם---
נסים זאב:
מה הסכומים שהוא מבקש?
יעקב ליצמן:
הרבה כסף.
יעקב ליצמן:
בית החולים כרגע לא יוכל לעמוד בזה.
יעקב ליצמן:
אבל זה הם יגידו, זה שייך לבית החולים.
יעקב ליצמן:
אני רוצה שתשמעו את העמותה.
יעקב ליצמן:
יש עוד נושא אחד.
יעקב ליצמן:
מר גאידמק, מעבר לכל הדברים, יכול לצאת מבית החולים חוקית, לפי ההסכם.
יעקב ליצמן:
הוא התחייב לחמש שנים, שלוש שנים עברו, נשארו שנתיים, בשנתיים האלה הקנס שלו זה 500,000 דולר לשנה, אם הוא קונה את זה במיליון דולר, הוא יכול גם להגיד, 'טוב, די, לא רוצה בית חולים, אל תבלבלו לי את הראש'.
יעקב ליצמן:
הוא לא אומר את זה, הוא אומר מה שהוא אמר לי כשנפגשתי איתו, 'אני רוצה שכר דירה', גם על העבר וגם על העתיד.
יעקב ליצמן:
יושבת כאן עורכת דין רוזנבוים, שאמרה לי במשרד אצלי, שעל העבר זה דין אחד ועל העתיד זה...
יעקב ליצמן:
אני לא יודע, לא ברור לי מיליון אחוז.
יעקב ליצמן:
כפי שאמרתי, דר' בלשר מוכן להיכנס לעבודה לא קלה, לשקם את זה, אני חושב שצריך לתת לו את האפשרות, צריך לעזור לו בזה, כפי שאמרתי, בגלל מרכז העיר, אבל אם אני לא אשמע מהאוצר שהוא הולך לתת לי כסף להחזיק את זה, אני לא רוצה לבוא...
יעקב ליצמן:
אני שמח מאוד, אדוני, על אף שהפוליטיקאים יגידו שלא בא לי לבוא לוועדת כספים, אני אשמח מאוד לבוא כל שבוע למשהו אחר, על 'ביקור חולים' לא.
יעקב ליצמן:
לא בא לי  לבוא כל שבוע לוועדת כספים על 'ביקור חולים', או שגומרים את העניין, או ש...
יעקב ליצמן:
לדעתי זו שעת האפס.
יעקב ליצמן:
שמחתי לראות את המודעות הגדולות היום בעיתון, זה מאוד מחמיא לי שאני ביחד עם גפני, זה בסדר, חזרנו לסיעת ג"ל, אבל מה שאני רוצה להגיד, שכחתם את משה ברסימנטוב---      היו"ר משה גפני:   אתה יכול לחזור על המשפט הזה שוב?
יעקב ליצמן:
שכחתם את משה ברסימנטוב.
יעקב ליצמן:
כשיש מודעות בעיתון 'המודיע' ו'יתד' על הנושא הזה, הייתם צריכים לכתוב גם מודעה---
משה ברסימנטוב:
ב'הארץ'.
יעקב ליצמן:
ב'הארץ' לא ראיתי.
יעקב ליצמן:
אני לא מאמין שאתה לא קורא 'המודיע'.
משה גפני:
משה, אתה הפסדת שסגן השר ליצמן הכריז על חזרתה של סיעת ג"ל, גפני-ליצמן, עכשיו תיכנסו לכוננות ספיגה.
יעקב ליצמן:
זה לא בזמנך.
משה גפני:
עכשיו תיכנסו לכוננות ספיגה.
יעקב ליצמן:
היום יש מודעות בעיתון 'המודיע' ובעיתון 'יתד נאמן', שקוראים לגפני וליצמן, וליצמן וגפני, להציל את 'ביקור חולים', אז אמרתי ששכחו להגיד משה ברסימנטוב, שגם קוראים לו שיצטרף ל...
יעקב ליצמן:
זה מה שיש לי להגיד.
משה גפני:
מי מציג בשם 'ביקור חולים'?
משה גפני:
בבקשה, דר' בלשר.
יורם בלשר:
תודה רבה על הדיון.
יורם בלשר:
אני נכנסתי לתפקיד של יושב ראש הוועד המנהל לפני כשלושה חודשים מתוך אמונה וידיעה שבית החולים הזה, ראשית יש לו מקום, והשאלה מי צריך בכלל את בית חולים 'ביקור חולים', אין לה מקום, מהרבה סיבות.
יורם בלשר:
כמו שאמר סגן השר, אפילו מהבחינה הביטחונית, בית חולים במרכז העיר, אני רק רוצה להזכיר את הפיגוע במסעדת סבארו, שהצוות של בית החולים יצא למקום והביא את הפצועים בידיים לבית החולים.
יורם בלשר:
אז אני לא חושב שאפשר לוותר על בית חולים במרכז ירושלים, כאשר העתיד לא ברור, אם כן או לא יתחדשו הפיגועים בירושלים.
יורם בלשר:
אפשר למנוע את ועדת החקירה הבאה, למה סגרו את בית החולים אחרי הפיגוע שיגבה כל כך הרבה קרבנות.
יורם בלשר:
מיד כשנכנסתי לתפקיד התגבשה תכנית הבראה.
יורם בלשר:
תכנית ההבראה מבוססת על כל המדדים הרגילים של דחיית תשלומים, החלפת ספקים, פיטורים, צמצומים ובעיקר על מלווה מהעובדים.
יורם בלשר:
המלווה הזה מתנהל כבר שלושה חודשים.
יורם בלשר:
אי אפשר להמשיך אותו משום שאני לא מכיר עובד במדינת ישראל שיהיה מוכן לראות בתלוש השכר שלו שרבע עד שליש מהשכר נעלם למלווה לטובת המעסיק.
יורם בלשר:
אין דבר כזה.
יורם בלשר:
העובדים, שהם למודי ניסיון, ובעצם צריך להוריד את הכובע בפני העובדים, שהם ממשיכים לעשות עבודתם, היו מוכנים להסכים בשתיקה לשלושה חודשי מלווה, אבל יותר מזה לא.
יורם בלשר:
זאת אומרת שבמידה והמלווה הזה ייפסק, בית החולים לא יוכל לשאת בשכר של העובדים והם פשוט יצביעו ברגליים.
יורם בלשר:
שום דבר הם לא צריכים לעשות, הם צריכים פשוט ללכת ובעיקר אחיות טיפול נמרץ, פגייה, קרדיולוגיה, חדרי ניתוח, יעזבו לבתי חולים אחרים, רופאים שימצאו את מקומם בבתי חולים אחרים, ואולי זה החלום הרטוב של האוצר שבית החולים ייסגר מעצמו, לא צריך לעשות כלום, הוא יגווע מעצמו.
יורם בלשר:
אני חושב שזו תהיה טעות, בכייה לדורות, כי האוכלוסייה שנהנית מבית החולים היא במרחק הליכה ברובה, והם מקבלים שירות לעילא ולעילא בבית החולים הזה.
משה גפני:
מה הבקשה שלכם?
יורם בלשר:
הבקשה שלנו, למלא את המקום של המלווה שאנחנו לוקחים מהעובדים בפריסה עד סוף 2011, כאשר מדובר ב-30 מיליון שקלים עד אז.
יורם בלשר:
הגיעו כל מיני רעיונות, ממחזרים רעיונות, לתת חסות לבית החולים, או לאחד אותו עם 'הדסה', או עם 'שערי צדק'.
יורם בלשר:
במלים אחרות זה אומר לסגור את בית החולים, כי אין שום אינטרס, לא ל'שערי צדק' ולא ל'הדסה' להתאחד עם בית החולים.
יורם בלשר:
מה שהם כן ירצו זה לקחת את הדובדבן שבקצפת, 6,000 לידות בשנה שיש בבית החולים הזה, יותר אולי מבתי חולים אחרים בירושלים---
יעקב ליצמן:
לא, 'שערי צדק'.
יורם בלשר:
אבל לקחת את זה ואת השאר פשוט לפזר ברוח וזה לא בא בחשבון, פשוט לא בא בחשבון.
יורם בלשר:
אני חושב שהרעיון הזה עלה בעבר, בגלגולים הקודמים הרעיון הזה עלה ונפל.
יורם בלשר:
לכן ההחלטה צריכה להיות אם סוגרים את בית החולים, או לא סוגרים.
יורם בלשר:
אם סוגרים, תסגרו היום, חבל למשוך את זה.
יורם בלשר:
אם לא סוגרים, ואני סבור שזו תהיה בכייה לדורות לסגור את בית החולים הזה.
יורם בלשר:
צריך למצוא את 30 מיליוני השקלים האלה, מענק חד פעמי, ועל פי תכנית ההבראה אנחנו יכולים להגיע לאיזון תזרימי בסוף שנת 2011 ולהפוך את בית החולים הזה לרווחי, בדומה לבית חולים אחר.
יורם בלשר:
אתה, חבר הכנסת גפני, אמרת בפתיח שבית חולים לא יכול לא להסתמך על מקורות חיצוניים.
יורם בלשר:
בית חולים 'מעייני הישועה' מאוד דומה למבנה ולהרכב של בית חולים 'ביקור חולים' ושם מרוויחים כסף כל שנה, לא מעט כסף.
יעקב ליצמן:
אבל יש הבדל, יש שם יותר מיטות.
יורם בלשר:
אין יותר, זה דומה מאוד.
רחל אדטו:
כי הוא מבוסס בעיקר על לידות ולכן בית החולים שם מחזיק---
יורם בלשר:
אז להפוך את בית החולים לבית יולדות, זה דבר שאין לו מקום במציאות המודרנית.
משה גפני:
תודה רבה, דר' בלשר.
משה גפני:
חברת הכנסת רחל אדטו.
רחל אדטו:
דבר ראשון, אני רוצה להתייחס למה שאמרת, שאין זכות קיום לבית חולים ציבורי או לבית חולים פרטי, אני לא מקבלת את מה שאתה אומר.
רחל אדטו:
כל בתי החולים במדינת ישראל, אלמלא היה להם את הנושא של התרומות, שמגייסים תרומות, לא היתה להם יכולת בכלל להצטייד, לבנות, להתפתח, וזה מרכיב מאוד משמעותי בבתי חולים, גם של קופות החולים, גם בתי חולים ממשלתיים וגם בתי חולים פרטיים.
רחל אדטו:
בהתייחסות לביקור חולים; דבר ראשון, אני מסכימה למה שנאמר פה, שלא ניתן לסגור את בית החולים הזה היום.
רחל אדטו:
במצב האשפוז של ירושלים היום לא ניתן לסגור בית חולים שיש בו מיטות אשפוז פנימי, ולא ניתן לסגור בית חולים בירושלים שיש לו מחלקת ילדים צמודה למקום שיש בו כל כך הרבה ילדים, כמו השכונות החרדיות בצפון העיר, ולא ניתן לסגור בית חולים, כי אין מקום לקלוט היום את 6,000 לידות בירושלים.
רחל אדטו:
כלומר יש מבנה של בית חולים שצריך להיות, וזה פנימית, ילדים ומחלקת יולדות.
רחל אדטו:
יש שאלה מאוד גדולה אם בית החולים הזה צריך, במסגרת תכנית ההתייעלות, את כל המחלקות הנוספות, אורטופדיה, אורולוגיה, לא את מה שיש שם, וזה אחד השינויים שאני לא יודעת אם דר' בלשר, במסגרת תכנית ההבראה, שָֹם, כן או לא, אבל בהחלט זה שינוי מבני שבית החולים בהחלט יכול לשנות.
רחל אדטו:
אני חד משמעית חושבת שבית החולים צריך להישאר איפה שהוא נמצא וצריך להתקיים, לדעתי האישית, במתכונת שונה ממה שהוא קיים היום, אבל יש מחלקות אֵם שלא ניתן להעביר אותן ולכן חשוב שזה יהיה שם.
רחל אדטו:
אני חושבת שבית חולים 'ביקור חולים' הגיע לאן שהוא הגיע בגלל ניהול כושל במשך הרבה מאוד שנים, זה דבר שהיה ברור לגמרי, עשו הסכמים מתחת לשולחן, מעל לשולחן, עם קופות חולים, במחירים מבישים---
יעקב ליצמן:
זה לא מתחת ולא מעל, פשוט אין אפילו שולחן.
רחל אדטו:
היו הסכמים מבישים שמכרו באפס כסף והיתה תקופה מאוד שחורה.
רחל אדטו:
הם חשבו שכך הם יצילו את בית החולים מול הקופות.
רחל אדטו:
אני חושבת שזה מה שדרדר את בית החולים, הניהול הכושל של העבר.
רחל אדטו:
במשך השנים נאמר על העובדים מה שהם עשו כאן, ואני מכירה את הסיפור של העובדים, רופאים, אחיות, כל העובדים, פנסיונרים ששנים כבר לא מקבלים את כל הפנסיה שלהם, הערצה אמיתית לכל מה שהעובדים האלה עוברים במשך השנים, גם כדי לשמר את מקום העבודה וגם לשמר את בית החולים.
רחל אדטו:
מכל הדברים האלה שאמרתי כרגע, לדעתי דבר ראשון, נכנס יושב ראש חדש, הוא אדם מקצועי, בניגוד למנהלים קודמים שלא היו אנשים מקצועיים.
רחל אדטו:
אני בעד לתת לדר' בלשר את כל הקרדיט, לתת לו את ההזדמנות לקחת את בית החולים הזה ולנהל אותו.
רחל אדטו:
לטעמי, כמו שאמרתי, טעמי האישי, צריך להיות שינוי מבני של מחלקות בית החולים, יכול להיות שגם סגירת מחלקות יקרות תועיל עם תזרים המזומנים בשלב הזה, בוודאי צריך לשמר את העובדים, זה הלב של בית החולים, צריך לשמר אותם, לא הייתי נותנת יד לסגירת בית החולים, אני בהחלט תומכת בלתת לדר' בלשר ולעובדים צ'אנס להעביר את בית החולים את התקופה הקשה הזאת.
רחל אדטו:
גאידמק זה סיפור משפטי שאני לא נכנסת אליו עכשיו.
משה גפני:
יושבת ראש ועד העובדים, רוני עמרם.
רוני עמרם:
27 שנים אני עובדת בבית החולים, התחלתי את עבודתי ב-84' במחלקת הרנטגן.
רוני עמרם:
עם כל כך הרבה מלות עידוד ותמיכה, גם מיושב ראש הוועדה, גם מסגן השר וגם הדברים הנפלאים שאמרה חברת הכנסת אדטו, יכולתי לכאורה ללכת רגועה ולשבת על זרי הדפנה, לחזור לעובדים ולהגיד להם 'חברים, הם איתנו'.
רוני עמרם:
אבל אנחנו דואגים, 700 עובדים מתפרנסים מהבית הזה, 700 משפחות מתפרנסות מהבית הזה, 1,472 ילדים אוכלים את הלחם שאנחנו מביאים ועובדים קשה בבית החולים הזה.
רוני עמרם:
סליחה אם אני מרימה את הקול.
רוני עמרם:
אני מאוד מוטרדת, אני חרדה לגורל עבודתי, לגורל העבודה של כל חבריי שעובדים בבית החולים.
רוני עמרם:
אני אומרת שנים, אנחנו עובדים במסירות, אנחנו, צחוק הגורל, כמה עצוב, אנחנו, שעוסקים בהצלת חיי אדם, צריכים היום מישהו שיציל אותנו, מי שיעזור לנו.
רוני עמרם:
אנחנו לא עובדים יום יום, אנחנו עובדים יום ולילה, 24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה, כדי לתת הצלת חיים ולהביא חיים לעולם הזה, ואנחנו זקוקים היום נואשות לתמיכה שלכם, לא במלים, ואני מלאת הערכה ותודה לכל המלים החמות שנאמרות כאן, אבל עם מלים אנחנו לא נצא ולא נביא את הלחם לילדים שלנו בבית.
רוני עמרם:
אני זועקת פה את זעקת 700 עובדים, 700 משפחות, ואני אומרת לכם, הנהלת בית החולים מודיעה שבעוד שבועיים בית החולים נסגר, לאן נלך ב-1 לחודש?
רוני עמרם:
מי בדיוק יפרנס?
רוני עמרם:
יש לנו בבית החולים הרבה מאוד אמהות חד הוריות, יש לנו גם בבית החולים ברוך ה' הרבה מאוד אמהות חרדיות, מפרנסות יחידות.
רוני עמרם:
ממה בדיוק נתפרנס?
רוני עמרם:
את הלחם אנחנו רוצים להביא.
רוני עמרם:
אנחנו עובדים מסורים, עובדים מקצועיים, עובדים מיומנים, אוהבים לבוא לעבודה, למרות כל מה שעברנו ולמרות כל מה שאנחנו עוברים.
רוני עמרם:
תנו לנו תקווה ותאפשרו לנו בבקשה לבוא לעבודה, להמשיך לעבוד בבית החולים שאנחנו כל כך אוהבים ולהתפרנס בכבוד.
משה גפני:
חבר הכנסת מוזס.
אליעזר מנחם מוזס:
אדוני היושב ראש, אדוני סגן השר.
אליעזר מנחם מוזס:
אני חושב שמה ששמענו עד עכשיו זה ההצדקה הגדולה ביותר להמשך קיום בית החולים, אבל אני רוצה לומר,  שאני לבד מטפל עכשיו ביולדת שהסתבכה בבית חולים מסוים וצריכים להעביר אותה לבית חולים אחר, לטיפול.
אליעזר מנחם מוזס:
כאשר המגמה של האוצר היא להשאיר את בית היולדות, כי זה רווחי, ואת שאר המחלקות להעביר לבתי חולים אחרים, מה יקרה עם יולדת שתסתבך חס וחלילה, ב-6,000 לידות?
אליעזר מנחם מוזס:
אני יודע על מקרים חמורים ביותר שקרו.
אליעזר מנחם מוזס:
לא יכול להיות היום בית יולדות מודרני שלא יהיו לו את המחלקות הנוספות על ידו.
אליעזר מנחם מוזס:
אבל חוץ מזה, זעקת העובדים, זעקת 1,500 ילדים ו-700 עובדים, אני חושב שאם אנחנו היום נסגור את בית החולים הזה, שהוא גם ביטחוני, אם חלילה יהיו פיגועים במרכז העיר, חברתי, הוא רק מגזרי, כל האזור שם, שלא לדבר מבחינה דתית, שבת ומועד, שזה המקום שאתה יכול להגיע, כי ללכת היום עד 'הדסה' או עד 'שערי צדק' מאזור צפון ירושלים, זה לא פשוט.
אליעזר מנחם מוזס:
ומעל הכל, איפה אתם חושבים לסדר את כל היולדות האלה?
אליעזר מנחם מוזס:
היום כבר שוכבים בפרוזדורים, יולדות שוכבות בפרוזדורים.
רחל אדטו:
אפשר לחלק את זה בין 'הדסה' ל'שערי צדק', אבל לא צריך לעשות את זה.
אליעזר מנחם מוזס:
גם שם אין מקום.
אליעזר מנחם מוזס:
אם שוכבות היום יולדות בבתי יולדות בזמנים מסוימים, אז איך את רוצה לחלק את זה?
אליעזר מנחם מוזס:
עוד לא שמענו את מה שהאוצר חושב לעשות, אבל מה שלא יהיה אני חושב שאנחנו לא צריכים להגיע למצב שאחר כך יצטרכו להקים ועדת חקירה למה סגרו את זה, אחרי שחלילה יקרה משהו, שוב פעם פיגועים או משהו אחר ולא יצילו את מה שיכלו להציל.
אליעזר מנחם מוזס:
היום זה טרנד של ועדות חקירה ושל מבקר המדינה, אני מקווה שלא נצטרך להגיע לזה וצריכים לעזור לדר' בלשר, שהוא ממש מומחה בתחום הזה, וה-30 מיליון האלה, אני חושב שימצאו את זה מהכספים שהיום צריכים לממן את השרפה בכרמל, כמה מיליארדים, או מיליארד---
משה גפני:
לא, אין מיליארדים בכרמל.
משה גפני:
לא, מדובר על סכום קטן באופן יחסי ו-70% מזה זה חברות הביטוח, עוד בסוף האוצר יגבה שם כספים.
אליעזר מנחם מוזס:
הייתי בוועדה לביקורת המדינה ושמעתי את שר האוצר אומר שתפקידם של הרפרנטים לדאוג שההוצאה תהיה הכנסה מיטבית.
אליעזר מנחם מוזס:
אתה מבין?
אליעזר מנחם מוזס:
שההוצאה שהמשרדים מוציאים תביא הכנסה מיטבית.
אליעזר מנחם מוזס:
אני חושב שבפיקוח נפש, בדברים כאלה, ההכנסה המיטבית זה להציל את המיטות האלה, להציל את כל המחלקות האלה ולהשאיר את בית החולים על תלו ובאמת למצוא את ה-30 מיליון, עם תכנית הבראה כמובן.
משה גפני:
היועצת המשפטית, מה שהעלה סגן השר לגבי הבעיה המשפטית.
מיכל רוזנבוים:
אני אתן סקירה על העניין הזה ואני אחדד.
מיכל רוזנבוים:
למעשה נוצר מצב אבסורדי לבית החולים.
מיכל רוזנבוים:
במסגרת הסכם הרכישה, כשמר גאידמק רכש את בית החולים, בפיקוח הכנ"ר (כונס הנכסים הרשמי) ובאישור בית המשפט, נגרעו מבית החולים כל הנכסים.
מיכל רוזנבוים:
כל נכסי הנדל"ן הלכו לחברה פרטית של גאידמק, כשגאידמק בהסכם הרכישה התחייב, לפחות לטעמנו באופן ברור, לחמש שנים לתפעל את בית החולים, לטעמנו ודאי שאין לו זכות לקבל דמי שכירות.
יעקב ליצמן:
בכתב הוא התחייב לממן?
מיכל רוזנבוים:
יש בכתב, ודאי, יש הסכם ויש תוספת להסכם.
מיכל רוזנבוים:
אנחנו סבורים שאין מחלוקת על כך שדמי שכירות אין למר גאידמק זכות לגבות מבית החולים וככל שנידרש לעניין להגיע לערכאות משפטיות, אנחנו לא נהסס להגיע לערכאות משפטיות.
מיכל רוזנבוים:
בנוסף לכך אנחנו אפילו סבורים שמר גאידמק התחייב בהסכם לתפעל את בית החולים, אבל זה יכול לייצר עילת תביעה, וכמו שכל הנוכחים פה בחדר יודעים, הערכאות המשפטיות במדינת ישראל לא עובדות מהר, לכן כתוצאה מהמצב האבסורדי שנוצר, שבו מצד אחד אין לנו נכסים, מצד שני ההתחייבויות ממשיכות לפעול, בית החולים זקוק בדחיפות לזריקת הצלה.
מיכל רוזנבוים:
אנחנו נגבש עילת תביעה נגד מר גאידמק, ניפגש עם כונס הנכסים הרשמי והכל יהיה במעורבות כמובן של המדינה ושל משרד המשפטים.
מיכל רוזנבוים:
קיבלנו מכתב מעורך הדין של גאידמק לגבי השכירות---
חיים אורון:
מה מעמדו של כונס הנכסים הרשמי עכשיו בעסק?
מיכל רוזנבוים:
תיק הפירוק נשאר פתוח, כונס הנכסים למעשה משמש כמפקח על כל תשלומי הפנסיה.
רוני עמרם:
כספי הפנסיה שלא עברו לקופה.
רוני עמרם:
אנחנו, העובדים הפעילים, נבוא לבכות פה על הפנסיה שלנו.
רוני עמרם:
אין לנו פנסיה, אנחנו לא יודעים איפה היא.
רוני עמרם:
הכסף נשאר אצל כונס הנכסים במקום לצאת למכרז ולשבת בקרן פנסיה.
יעקב ליצמן:
חבר הכנסת אורון, התסבוכת טיפה יותר חמורה ממה שמציירים כאן.
יעקב ליצמן:
אני רוצה להבהיר את זה.
יעקב ליצמן:
על אף שאני בעד, מה שאמרתי בתחילת דבריי.
יעקב ליצמן:
מה שיקרה, אם העמותה לא לפי מר גאידמק, אז העמותה עושה את החובות וגאידמק צריך לשלם וזה לא סביר וזה גם לא פשוט בבית משפט.
יעקב ליצמן:
אני לא יודע, אני לא עורך דין ואני אומר את זה כעובדה.
יעקב ליצמן:
מה שכן צריך לעשות זה לעשות סוף לכל הדרמה הזאת.
מיכל רוזנבוים:
בהחלט.
מיכל רוזנבוים:
מה שלמעשה אנחנו מבקשים זה לא התחייבות שוטפת לתקצב באופן שוטף את בית החולים.
מיכל רוזנבוים:
אנחנו לא מבקשים את זה מהמדינה, אנחנו מבקשים זריקת הצלה, עד שהדברים יתבהרו ועד שנוכל להשתקם למעשה כדי שהנטל לא ייפול באופן חד צדדי וגם לא הוגן על כתפי העובדים.
מיכל רוזנבוים:
זהו, אדוני.
משה גפני:
חבר הכנסת נסים זאב.
נסים זאב:
אדוני היושב ראש, אני העליתי את הנושא בכנסת לפני כחודשיים, אני שמח שמתקיים דיון.
נסים זאב:
יכול לומר סגן השר ליצמן שאני בכל הזדמנות מדבר איתו, והדבר כאוב ונוגע באמת ללב שלו.
נסים זאב:
אני שמח שסוף סוף היום, אני בטוח שגם בעזרת יושב ראש ועדת הכספים, אנחנו לא נצא מפה בלי צ'ק, שיהיה לכם ברור.
נסים זאב:
אני מבקש מכם לא לעזוב את המקום.
אליעזר מנחם מוזס:
היושב ראש, יש לך פנקס צ'קים?
נסים זאב:
על יוסף נאמר, 'וישליכו אותו הבורה והבור ריק, אין בו מים'.
נסים זאב:
בעצם 'ביקור חולים' נזרק לבור ואני אומר לכם, בסופו של דבר האחים אמרו 'אבל אשמים אנחנו', אחרי הזריקה.
נסים זאב:
אנחנו לא יכולים להתעלם מדבר שלדעתי צריך להיות פרויקט לאומי.
נסים זאב:
'ביקור חולים' עם ההיסטוריה שלו, הייתי בטוח שראש הממשלה, במסגרת של כל הנושא של המורשת, היה מכניס גם את 'ביקור חולים', בכל זאת למעלה מ-180 שנה יש למקום הזה, להכניס פרויקט כזה, חשוב כל כך---
יעקב ליצמן:
אני צריך שיכניסו לי כסף, לא את הבניין.
נסים זאב:
זה בא ביחד, זה לא בא בנפרד.
נסים זאב:
מה אומרים בעצם?
נסים זאב:
מלת הקסם היא התייעלות.
נסים זאב:
אני שואל אתכם מה קורה אם אדם נמצא על סף רעב ואומרים לו 'תשמע, אתה עדיין שמן ואתה צריך לעשות דיאטה', אז מה רוצים?
נסים זאב:
שהוא ימות כרגע?
נסים זאב:
זה בדיוק.
נסים זאב:
אני שואל כדי להמחיש.
נסים זאב:
המלה התייעלות, יש לה גם את המגבלות שלה.
נסים זאב:
במצב ש'ביקור חולים' נמצא בו  כיום, חייבים לשנות, אבל לא יהיה מצב שבגלל ההתייעלות יהיה פירוק וסגירה של בית החולים וילאימו את בית החולים.
נסים זאב:
א     ני חושב שלבית החולים הזה יש זכות לעמוד בפני עצמו ואסור לשייך אותו לבית חולים כזה או אחר, כי כל מי שייגע בזה מבחינה נדל"נית ועסקית ורווחית, אני אומר לכם, לא יהיה מבית החולים כהוא זה, לא יישאר ממנו, יפרקו אותו בסופו של דבר, כי כל אחד יסתכל עליו דרך האינטרס הצר שלו, הפיננסי שלו, משתלם או לא משתלם לי.
נסים זאב:
לכן, אדוני היושב ראש, אנחנו לא נחכה לדוד שיבוא ויגאל אותנו.
נסים זאב:
אנחנו צריכים להיות הדודים, ועדת הכספים, משרד הבריאות שצריך לדפוק על השולחן ואנחנו נעזור לך, סגן השר, בעניין הזה, ללחוץ על ראש הממשלה וכן להביא את הכספים האלה.
נסים זאב:
כמובן, אני שם לב שנכנס אדם מיומן ומקצועי, דר' בלשר, שבאמת יעשה את המהפכה בצורה מקצועית ויראה לעין כל שבאמת זו הפעם האחרונה שנותנים הזדמנות וצ'אנס לבית החולים.
נסים זאב:
אבל אסור לסגור שום דבר, כמו שנשמע פה וידוע, מאות עובדים ומאות משפחות מתפרנסים ויש פה נחיצות רבה לבית חולים שנמצא במרכז העיר ואסור לנו להתעלם מזה.
נסים זאב:
בזמן חירום אנחנו כולנו נזדקק לבית החולים הזה.
משה גפני:
עורכת הדין ופנר מההסתדרות הרפואית.
לאה ופנר:
אני רוצה להגיד שני דברים.
לאה ופנר:
אחד זה שדרך מאוד ארוכה עשו העובדים, הרופאים, ההסתדרות הרפואית, ועדת הכספים, סגן השר, על מנת להשאיר את בית החולים חי, נושם, פועל, ואני חושבת שעשו דבר טוב וחיובי.
לאה ופנר:
לא יכול להיות שאחרי כל המאמץ, אחרי כל הדרך שעשינו כולנו, וכולם תרמו רבות עכשיו, כשדבר קטן, כפסע בינינו לבין פתרון שיחזיק מים הרבה זמן, אנחנו נמנעים בגלל שהאוצר פתאום נזכר להגיד שזה בית חולים כמו בית חולים פרטי.
לאה ופנר:
את מערכת הבריאות אני מכירה יותר מיום אחד, אין, כמו שנאמר מקודם, בית חולים אחד, קופת חולים אחת, שלא נדרשה בשעה זו או אחרת לסיוע מהאוצר.
לאה ופנר:
האוצר אף פעם לא התנהג מול כולם כמו שהוא מתנהג מול 'ביקור חולים'.