GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל הנר דויטש: הממשלה ממנה רשות ציבור.
מיכל הנר דויטש: אנחנו מסדרים את החוק כך.
מיכל הנר דויטש: אם היינו באים בלי נציג ציבור בלי ניגוד עניינים, הייתם שואלים אותנו איך אנחנו ממנים נציג ציבור ולא קובעים מה קורה עם ניגוד ענייניו.
יהודה נסרדישי: אני אומר לכם שאתם מענישים את התלמידים הטובים.
משה גפני: לא. אנחנו שואלים.
משה גפני: אנחנו לומדים.
משה גפני: אנחנו ממש לא קובעים עמדות.
משה גפני: זאת שאלה טובה והתשובה גם היא טובה.
עופר מנירב: רק נציגי ציבור יכולים להיות בניגוד עניינים ואף אחד אחר לא יכול להיות?
עופר מנירב: לא יכולים להיות אחרים במינהלה שיש להם ניגוד עניינים?
שגית אפיק: סעיף קטן (ד) חל על כל חבר מינהלה.
שגית אפיק: לא?
עופר מנירב: זה בדיוק הסעיף שהיה קודם ולא היה.
שגית אפיק: אבל עכשיו מוסיפים אותו.
עופר מנירב: עד היום התנהלנו בלעדיו.
משה גפני: עד היום, אני לא יודע.
משה גפני: לא הייתי יושב ראש ועדת הכספים.
משה גפני: עכשיו זה בסדר, עופר?
משה גפני: תאמין לי, לראות אצלך חיוך, חבל על הזמן.
שגית אפיק: (9)	סעיפים 12 עד 15 – בטלים.
שגית אפיק: הסעיפים האלה עוסקים במועצת מרכז השקעות ולכן הם בטלים.
שגית אפיק: סעיף 15 מדבר על הוצאות לנציג הציבור במועצת מרכז ההשקעות.
שגית אפיק: במינהלת לנציג הציבור יהיו הוצאות?
מיכל הנר דויטש: פסקה (13).
שגית אפיק: טוב, נראה את זה בהמשך.
שגית אפיק: (א)	במקום "דיוניהן" יבוא "דיוניה".
שגית אפיק: (ב)	המלים "או של מועצת מרכז ההשקעות" – יימחקו.
שגית אפיק: (ג)	במקום "להן" יבוא "לה".
שגית אפיק: (11)	במקום סעיף 16ה יבוא: 	 		16ה	תפקידי מינהלת השקעות בתיירות     תפקידי מינהלת השקעות בתיירות בעניינים הנוגעים למפעלים תיירותיים יהיו -     			(1)	התפקידים המנויים בסעיף 10(1) עד (4).
שגית אפיק: (2)	לייעץ לממשלה בכל דבר הנוגע להגשמתה של מטרת חוק זה, ובמיוחד בדבר קווי היסוד לעידוד השקעות הון, דרכים לביצועם ותחיקה לעידוד השקעות הון".
משה גפני: מה זה המינהלת בתיירות?
ערן פולק: זה תיקון לחוק שעבר בשנה שעברה.
ערן פולק: הופרד הרכיב של תיירות ממינהלת מרכז ההשקעות שיושבת במשרד התעשייה והוקמה מינהלת ספציפית לנושא התיירות במשרד התיירות.
שגית אפיק: למינהלת התיירות יהיו אותם תפקידים כמו למינהלת מרכז ההשקעות, למעט לעניין המסלולים הנוספים.
שגית אפיק: (12)	בסעיף 16ו, במקום "11, 15 ו-16" יבוא "11 ו-16".
שגית אפיק: זה לאור השמטת המועצה.
שגית אפיק: (13)	אחרי סעיף 16ו יבוא:     		"16ז	תשלומים לחבר מקרב הציבור     חבר מינהלת השקעות בתיירות מקרב הציבור זסכאי לקבל מאוצר המדינה את הוצאותיו שהוציא עקב השתתפותו בישיבות מינהלת השקעות בתיירות, לרבות הפסד שכר עבודה".
שגית אפיק: זה על מינהלת השקעות בתיירות.
שגית אפיק: מה עם נציג הציבור של המינהלת שלנו?
מיכל הנר דויטש: אף הוא פעם לא היה זכאי.
שגית אפיק: הוא לא יהיה זכאי?
תמים עבדאלחלים: אנחנו משמרים את המצב הקיים.
שגית אפיק: כלומר, תהיה הבחנה בין נציג ציבור שהתמנה למינהלת התיירות לבין הנציג האחר?
פניה קירשנבאום: נציג ציבור שהוא נציג ציבור לא יקבל שום דבר והעובדים יקבלו כסף.
שגית אפיק: למה ההבחנה הזאת?
תמים עבדאלחלים: זה המצב הקיים.
שגית אפיק: אז מה אם זה המצב הקיים?
שגית אפיק: עכשיו אנחנו מתקנים.
שגית אפיק: במינהלת התיירות הוא זכאי, ומה ההבדל?
שגית אפיק: הוא עושה עבודה יותר טובה?
שגית אפיק: תבדקו את זה.
חיים שני: בתעשייה כל גורמי הציבור עובדים בחינם ולא מקבלים הוצאות.
חיים שני: זה חלק מהמשכורת.
שגית אפיק: (14)	בסעיף 18(א) -     		הסעיף מדבר על אישור תוכנית.
שגית אפיק: (א)	בפסקה (1), במקום "ובהתאם לסכומים שתוקצבו למטרה זו בתקציב המדינה, לאשר את התכנית שהוגשה לה או חלק ממנה" יבוא "במסגרת התקציב שאושר לכך בחוק התקציב לאותה שנת תקציב, לאשר תכנית או חלק ממנה שהוגשה באותה שנת תקציב או בשנת התקציב שלפניה".
שגית אפיק: אני לא בטוחה שהבנתי את התיקון הזה.
שגית אפיק: היום היא רשאית לאשר תוכנית לפי סכומים שתוקצבו למטרה הזאת.
שגית אפיק: עכשיו אתם משנים ואומרים שזה יהיה במסגרת התקציב.
שגית אפיק: מה ההבדל?
ערן פולק: יש היום אי בהירות שהתיקון הזה מציע לסדר.
ערן פולק: לפי מתי ניתן להגיש בקשה וכמה זמן בקשה כזאת יכולה לשבת במרכז השקעות ולחכות לדיון.
ערן פולק: במצב הקיים היום, לצורך העניין עד לפני שנה, בקשות כאלה יכלו להמתין במרכז ההשקעות מספר שנים.
ערן פולק: בעצם הייתה אי בהירות לגבי מה המשמעות של הסעיף כפי שהוא מנוסח היום והבקשות המתינו מספר שנים עד שהן בכלל הגיעו לשולחן.
ערן פולק: אנחנו מציעים לתקן את זה ולהבהיר כך שבקשה יכולה להמתין במרכז ההשקעות עד שנתיים אחרי שנת התקציב בה היא הוגשה שזה עד עוד שנה נוספת ובכך גם להגביר את הוודאות וגם להגביר את היעילות של עבודת המינהלת מבחינת סדר הבקשות להשקעה שמונחות אצלה.
יעקב אדרי: האם אתה אומר שבכל מקרה המינהלת תדון על אותה בקשה?
יעקב אדרי: כי המינהלת לפעמים, בגלל העומס או בגלל כל מיני סיבות, היא לא דנה בכלל.
יעקב אדרי: אתה אומר שאתה מעניש אותו פעמיים.
יעקב אדרי: היזם הגיש אבל לא דנים ומעיפים אותו אחרי שנתיים.
חזי צייג: לא, דנים.
חזי צייג: עד שנתיים חייבים לדון בבקשה.
שגית אפיק: מה ההבדל בין במסגרת התקציב לפי סכומים שתוקצבו?
חיים שני: הוא לא יכול לאשר יותר מהכסף שיש לו.
ערן פולק: בעצם השווינו את זה – עם החריגה הזאת של עוד שנה – למצב שקיים בחוק המו"פ שמגדיר את עבודת המדען הראשי ושם זה ברור שכל שנה צריכה להיות החלטה לגבי כל בקשה.
ערן פולק: לכן לקחנו בדיוק את אותו ניסוח כדי שלא תהיה אי בהירות.
שגית אפיק: עכשיו זה יהיה באותה שנה או בשנה שאחריה או לפניה.
מיכל הנר דויטש: שנתיים.
שגית אפיק: (ב)	פסקה (2) – תימחק.
שגית אפיק: פסקה (2) מדברת על כך שהמינהלה רשאית לאשר תוכנית עד יום 31 בדצמבר 2010 ואתם מורידים עכשיו את הוראת השעה הזאת.
ערן פולק: הוראת השעה קבעה שלמעשה החוק בטל בסוף השנה ואנחנו מוחקים אותה ומשאירים את החוק כקבוע.
שגית אפיק: (15)	בסעיף 18א -     		(א)	בסעיף קטן (א) -		     (1)	ההגדרות "הפקודה", "חוק לעידו מחקר ופיתוח" "מפעל מוטב" ו"תקופת הטבות" – יימחקו.
שגית אפיק: (2)	במקום ההגדרה "מפעל תעשייתי" יבוא:     				"מפעל מועדף", "מפעל תעשייתי" -  כהגדרתם בסעיף 51".
שגית אפיק: (ב)	בסעיף קטן (ג) -     (1)	בפסקת משנה (1), ברישה, במקום "בתקופת ההטבות" יבוא "לגבי מפעל שקיבל כתב אישור לפי סעיף 18 – בתקופה שנקבעה בכתב האישור, ובלבד שלא תפחת משבע שנים מהשנה הקובעת,  ולגבי מפעל  שקיבל כתב אישור לפי סעיף 18ג – בתקופה שנקבעה בכללים לפי הסעיף האמור".
שגית אפיק: (2)	בפסקת משנה (2), במקום "מפעל מוטב או מפעל מאושר" יבוא "מפעל מוטב, מפעל מועדף, מפעל תעשייתי שבבעלות חברה בבעלות ממשלתית מלאה שמתקיימות בו הוראות סעיף 18א(ב) ו-(ג) לעניין היותו  בר תחרות התורם לתוצר המקומי הגולמי או מפעל מאושר".
שגית אפיק: (ג)	בסעיף קטן (ד) -     			(1)	בפסקה (1) אחרי פסקת משנה (ד) יבוא:     "(ה)	הכנסה ממחקר ופיתוח תעשייתי בעבור תושב חוץ ובלבד שניתן לגביהם אישור מאת ראש המינהל למחקר ופיתוח תעשייתי".
שגית אפיק: (2)	בפסקה (2), במקום "בשוק המסוים על פי" יבוא "בשוק המסוים לצורך הוראות פרק שלישי זה בלבד, על פי".
שגית אפיק: (3)	בפסקה (3), אחרי "בסעיף קטן (ג)(1)(ב) ו-(ג)" יבוא "לצורך הוראות פרק שלישי זה בלבד".
שגית אפיק: כאן צריך להסביר כל פסקה ופסקה.
שגית אפיק: מחיקת ההגדרות, זה שינוי טכני.
שגית אפיק: אתם יכולים להסביר את שינוי ההגדרה של מפעל תעשייתי?
מיכל הנר דויטש: השינוי של ההגדרה של מפעל תעשייתי הוא לא כאן.
שגית אפיק: אני בעמוד 113, פסקה (15)(א)(2).
שגית אפיק: מחליפים את ההגדרה לגבי מפעל תעשייתי שקיימת היום בסעיף 18א ומפנים לסעיף 51 שזה יהיה סעיף חדש.
מיכל הנר דויטש: זה יהיה הסעיף.
מיכל הנר דויטש: השאלה אם אנחנו רוצים אולי לקפוץ לשם ולקרוא את ההגדרה של מפעל תעשייתי.
שגית אפיק: כן, ואז נמשיך.
מיכל הנר דויטש: אז נמשיך גם עם היצואן העקיף של כל אלה שהוחרגו.
שגית אפיק: אני מקריאה את ההגדרה של סעיף 51, מפעל תעשייתי, בעמוד 120, סעיף (יג).
אמנון כהן: מחריגים את זה.
מיכל הנר דויטש: כל אלה מוחרגים מהגדרת מפעל תעשייתי.
שגית אפיק: היום מפעל תעשייתי הוא מפעל שעיקר פעילותו בשנת המס היא פעילות ייצורית למעט מפעל חקלאי.
שגית אפיק: כאן למעשה מוסיפים לחריגים מכרה, מפעל אחר להפקת מחצבים, מפעל לחיפוש או להפקה של נפט ומפעל חקלאי שגם היום הוא מוחרג.
מיכל הנר דויטש: כמו שהוצג בתחילת הדיון, לפי עבודת הוועדה ולפי המטרות שעומדות בבסיס התיקון הזה, המטרה היא להחריג את אותם מפעלים שעידוד התחרותיות לגביהם היא כזו שאין להם אופציה אחרת אלא להיות כאן.
מיכל הנר דויטש: לכן מההגדרה של מפעל תעשייתי הוחרגו מפעלים לכריית מחצבים, מפעלים להפקה ולחיפוש של נפט באשר כפי שנאמר בתחילת הדיון מדובר בהתעסקות אשר מחויבת להיות כאן.
מיכל הנר דויטש: לכן בחלוקת ההטבות מחליטה ממשלת ישראל שלא לקדם את אותם אלה שאין להם לאן ללכת אלא להיות כאן.
ציון פיניאן: מה שנקרא אסירי ציון.
מיכל הנר דויטש: מה שנקרא סל הטבות שצריך לדעת לאן למשוך את השמיכה.
תמים עבדאלחלים: ההחרגה של נפט ובתוך זה גז קיימת כבר היום וזה לא משהו חדש.
שגית אפיק: זה לפי החוק הקיים.
שגית אפיק: אנחנו עכשיו מאחדים את ההגדרות לשלושת הסימנים.
רותי לירז שפירא: בנוסף למה שאמרה מיכל, בלי לגרוע, החקיקה כאן מאחדת.
רותי לירז שפירא: היו בחוק שתי הגדרות של מפעל תעשייתי והיא מאחדת, דבר שיש לו משמעויות לגבי הרולינג.
גרינבאום: אני המשנה למנכ"ל כימיקלים לישראל.
גרינבאום: החוק הזה שמבחינתנו הוא כמובן חוק מאוד בעייתי, אני חושב שהאבסורד המרכזי שהוא יוצר, ואני רוצה לומר את זה כבר בהתחלה, שלמעשה ייווצר מצב אחרי קבלת החוק, במידה שהוא יתקבל, ואני מקווה שלא, שכל מפעל בתל אביב, ברמת גן – ולא שיש לי משהו נגד המקומות האלה – למעשה אחוז המס שישלם, כאשר הוא יצואן 25 אחוזים, יהיה פחות מס מאשר כימיקלים ישראל שהבסיס שלה בנגב, שהיא מעסיקה 5,000 עובדים ומהווה את המעסיק הגדול ביותר בנגב.
גרינבאום: חלק גדול מהכלכלה בנגב, הכל נמצא סביב הפעילות שלנו.
גרינבאום: לא רק שאנחנו עונים על כל מטרת החוק אלא בכל אחד מהפרמטרים אנחנו למעשה הפעילות שלנו היא מעל ומעבר.
גרינבאום: היצוא שלנו הוא לא 25 אחוזים אלא 95 אחוזים ויותר.
גרינבאום: אנחנו קולטים לאורך השנים כוח אדם.
גרינבאום: אנחנו למעשה החברה היחידה – אני אומר את זה לצערי הרב כתושב הנגב, כמי שהצטרף לכי"ל ב-1973 ועליתי בכל מסלול התפקידים עד שהגעתי לתפקיד משנה למנכ"ל – כי בנגב אין תעשייה.
גרינבאום: התעשייה לא מגיעה לנגב.
גרינבאום: לוקחים את החברה שהיא מנוע הצמיחה, חברה שקולטת עובדים, ומחריגים אותה.
גרינבאום: אני חושב שיש כאן אבסורד בלתי רגיל.
גרינבאום: אני רוצה להגיב על דבריו של מנכ"ל האוצר שאמר שביקרו בחברות תעשייתיות וכולי.
גרינבאום: אני רוצה לומר כאן לפרוטוקול שאצלנו לא רק שלא ביקרו, אף אחד לא התייעץ אתנו ובדיעבד מסתבר שאנחנו אמורים לממן את כל החוק הזה, לפחות לפי מה שפורסם בתקשורת.
גרינבאום: אף אחד לא דיבר אתנו.
גרינבאום: אנחנו קראנו בעיתון שאנחנו מוחרגים.
גרינבאום: בהתחלה חשבנו שזאת בדיחה.
גרינבאום: במשך כל השנים לא קיבלנו יותר ממה שקיבלה כל חברה אחרת, אותם מסלולים שהראו כאן הם בדיוק המסלולים שלנו, וחשבנו שזאת בדיחה וזאת איזושהי עז שהאוצר מכניס לחוק ההסדרים.
גרינבאום: לקח לנו כמה ימים להתאושש ונזעקנו לפגישות באוצר והסתבר שזה נכון.
גרינבאום: כשניסינו להבין למה אנחנו מוחרגים, נאמר לנו שלנו אין ברירה, שאנחנו מרוויחים הרבה כסף, שאנחנו נמשיך להשקיע ולא חשוב מה תהיינה ההחלטות וכולי.
גרינבאום: כבר בתחילת הדרך שאלנו אותם מה זה הדבר הזה, כרייה, הפקת מינרלים, פעילות תעשייתית וכולי.
גרינבאום: צריך להבין שהחוק הזה לא מחריג את כל הפעילויות שלנו כי לנו יש גם פעילות תעשייתית אבל אף אחד לא יודע להסביר לנו.
גרינבאום: אני רוצה לומר לכם שמאז היינו כמה פעמים אצל כל הגורמים באוצר וגם במשרד התעשייה ואף אחד לא יודע להסביר מהי כרייה ומהי הפקת מינרלים.
גרינבאום: יש כאן נושאים שקשורים למס שאף אחד לא יודע להסביר לנו והם מעבר לזה.
גרינבאום: לוקחים את כי"ל, חותכים אותה לגזרים ולמגזרים ואף אחד לא יודע להסביר לנו, ואני מניח שלא ידע גם להסביר כאן, מה זה הנושא הזה של הכרייה והחציבה ואיך הדבר הזה ייקבע.
גרינבאום: כמו שאמרתי, אנחנו מייצאים 95 אחוזים מהתוצרת שלנו וכפי שאמרתי, אנחנו תומכים בפעילות הזאת בנגב.
גרינבאום: כשבאנו לאוצר ושאלנו האם הבעיה היא החרגה או האם הבעיה היא כסף, אמרו לנו כסף.
גרינבאום: כנראה שזה כסף
חיים שני: אני מציע שהוא לא ידבר בשם האוצר אלא יאמר מה שהוא חושב.
חיים שני: את תשובת האוצר אנחנו ניתן.
קריאה: הוא אומר מה אמרו לו.
גרינבאום: אני לא פוגע באף אחד.
גרינבאום: אני אומר את מה שיש לי לומר.
יהודה נסרדישי: אנשי האוצר יושבים כאן.
יהודה נסרדישי: אף אחד לא אמר לו כסף.
גרינבאום: חברים, אמרו שהתאחדות התעשיינים שותפה לנושא הזה.
גרינבאום: נפגשנו עם ההתאחדות והנושא הזה עלה.
גרינבאום: על מנת לא להחריג את התעשייה הגדולה ביותר בארץ, צריך לזכור שאנחנו כאן מתמודדים בשווקים הגלובליים, מייצאים למאתיים מדינות, ואנחנו מתמודדים בתחרות.
גרינבאום: כל פגיעה ברווח אומרת הקטנה של כושר התחרות שלנו.
גרינבאום: הייתה הצעת פשרה והצעת הפשרה הייתה שבמקום ללכת, להחריג ולקחת את הכסף מאתנו, צריך לטפל בנושא של האחוזים בחוק הזה.
גרינבאום: זאת אומרת, במקום 8 אחוזים ו-12 אחוזים, באה ההתאחדות והציעה 9 אחוזים ו-13 אחוזים.
גרינבאום: זה צריך לכסות באופן מלא על המחסור הכספי, נקרא לו כך.
גרינבאום: התשובה הייתה לא.
גרינבאום: למעשה לכל אורך הדרך אנחנו מקבלים את התשובה השלילית, אבל בסופו של דבר אנחנו כיצואן של 95 אחוזים מרגישים שאנחנו מופלים לרעה.
גרינבאום: אמרנו לאוצר שלא יעשה את החלוקה הזאת עם כל ההשלכות שאף אחד לא יודע להעריך אותן.
גרינבאום: אתם מדברים על כסף, בבקשה, בואו תאמרו מה רע בזה שאנחנו מרוויחים כסף ויכול להיות שנוכל להגיע לפשרה אם זאת בעיה של כסף.
גרינבאום: בסופו של דבר, בשורה התחתונה, אנחנו לא מקבלים תשובות.
משה גפני: כמה הטבות מס יש לכם היום?
גרינבאום: הטבות המס שיש לנו, אין לי כאן את המספר, אבל כפי שתואר אנחנו נמצאים גם במסלול הירוק וגם במסלול אירלנד.
גרינבאום: אנחנו מקבלים הטבות מס על השקעות שביצענו.
גרינבאום: אין לי כאן את המספר.
גרינבאום: אני חושב שזה סדר גודל של כמה מאות מיליוני שקלים.
משה גפני: לא, לא זאת השאלה.
משה גפני: מה האחוזים של ההטבות במס?
משה גפני: כמה מס אתם משלמים?
גרינבאום: סך כל תשלום המס שלנו, אבל צריך לזכור שהוא כולל את הכל כי יש לנו גם מפעלים בחוץ לארץ, הוא סדר גודל של 17 אחוזים, אם אני זוכר נכון.
משה גפני: שאתם משלמים היום.
גרינבאום: שאנחנו משלמים היום.
גרינבאום: בארץ, כתוצאה מהמסלולים המוטבים, יש מסלולים שאנחנו משלמים למעשה לפי המסלול הירוק אפס אחוז מס ויש מסלולים כמו מסלול אירלנד והמסלולים האלה יימשכו עד שנת 2018, אבל החל מה-1 בינואר כל הפעילות שלנו, נשלם את מס החברות המלא.
גרינבאום: יש לנו תוכניות השקעה של 2 מיליארד דולר שהצגנו אותן.
גרינבאום: אנחנו לא מחכים שחברות ייקחו את הכסף הזה אלא אנחנו הגשנו ניירות מסודרים לאוצר בהם הראינו שעם אותם מסלולים שיש היום, מבלי לבקש שום מענק השקעה, אנחנו ניצור מאות מקומות עבודה חדשים ועוד אלפי מקומות עבודה באופן עקיף.
גרינבאום: גם כאן יש התעלמות מוחלטת והתשובה היא, כפי שמישהו הגדיר כאן, אתם אסירי ציון, אין לכם ברירה, אתם בכל מקרה תשקיעו.
גרינבאום: אני אומר שגם לגבי ההצהרה הזאת שבכל מקרה אנחנו נשקיע, אני רוצה להזכיר לכולם שלנו יש מפעלים בחוץ לארץ ואת האשלג אנחנו יכולים לייצר גם באנגליה ובספרד.
גרינבאום: אנחנו יכולים לעשות את ההרחבות שם.
גרינבאום: את הברום אנחנו יכולים לייצר בסין וכך הלאה.
גרינבאום: זאת אומרת, יש כאן איזושהי קביעה שאני לא יודע מהיכן היא נלקחה.
גרינבאום: אנחנו מנסים לשכנע אבל למעשה לא קיבלנו תשובות.
גרינבאום: אין ספק שפגיעה בהטבת המס תגיע גם לציבור המשקיעים.
גרינבאום: כאן אני רוצה לומר משהו שהוא מאוד חשוב.
גרינבאום: כאשר מדברים על כי"ל מיד מסתכלים על הבעלים ויש היום אופנה כזאת שצריך לפגוע בטייקונים וכולי, אבל כאשר נכנסים פנימה – וזה האוצר לא מספר – 70 אחוזים מבעלי המניות שלנו הם הציבור.
גרינבאום: אנחנו חברת בת של החברה לישראל וכשלוקחים את כל החברות הציבוריות, זה יוצא 70 אחוזים.
גרינבאום: כאשר אנחנו מחלקים דיבידנד – כולם נטפלים לנושא הזה – 70 אחוזים מהדיבידנד מחולקים למעשה לציבור והבעלים מקבלים רק סדר גודל של כ-30 אחוזים.
גרינבאום: מאחר שהרווחים שלנו קטנים, כמובן שיהיה פחות כסף להשקעות בנגב, ואני מדגיש את הנגב, יהיה פחות כסף לבונוסים ולמעשה אלה דברים שמשפיעים.
גרינבאום: לא יכול להיות מצב שבו אחוז המס שמשלמים במרכז הארץ יהיה אחוז מס נמוך יותר מאשר בפריפריה ובמיוחד לאור כל מה שאנחנו עושים בסדום.
גרינבאום: אנחנו פיתחנו את התעשייה הזאת במשך חמישים שנים ויותר, התעשייה הזאת התחילה למעשה בשנות ה-30 עוד בצפון ים המלח ולא בדרום, העובדים שלנו יוצאים כל בוקר לעבוד בשעה 5 בבוקר וחוזרים הביתה ב-5 אחר הצהרים ולמעשה רוב העובדים שלנו הם מדימונה, מערד, מירוחם, מבאר שבע ובכוח הקנייה שלהם הם מחזיקים את הנגב.
גרינבאום: אנחנו לא משלמים שכר מינימום אלא אנחנו משלמים הרבה מעל.
גרינבאום: השכר הממוצע של העובדים שלנו הוא פי שניים ויותר מהשכר הממוצע במשק, כך שכוח הקנייה של העובדים הוא דבר שהוא מאוד מאוד חשוב, במיוחד בנגב, מה עוד שאין תעשייה שמגיעה לנגב.
גרינבאום: להערכתי אותם 4 אחוזים שמפלים כיום את הנגב מאותו מס במרכז הארץ, אלה ארבעה אחוזים שלא יביאו כל תעשייה לנגב.
גרינבאום: כבר היו מענקי השקעה בנגב של 38 אחוזים אבל הם לא הביאו כלום.
גרינבאום: החברה היחידה שמפתחת את הנגב, קולטת עובדים, מניעה את הכלכלה, זאת חברת כימיקלים לישראל ואותה מחריגים.
גרינבאום: הנושא המרכזי מבחינתנו הוא לא הנושא הזה של כמה כסף אנחנו נפסיד.
גרינבאום: מי שנותן את היד לחוק הזה, אנחנו מעריכים שבסופו של דבר, במוקדם או במאוחר, גורם לכך שהנגב ייפגע.
גרינבאום: אכן, גם אנחנו ניפגע אבל בעיקר הנגב ייפגע ואני חושב שזה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת, לקחת את התעשייה המובילה ולהחריג אותה.
גרינבאום: על כך באנו לכאן לטעון כאן כי למעשה אנחנו יותר נעלבים מאשר הנושא של הפגיעה הכספית כי כמו שאמרתי, אף אחד היום לא יודע לומר לנו מה תהיה הפגיעה.
גרינבאום: בצורה מאוד בוטה בועטים אותנו החוצה, נותנים לנו את התחושה הזאת שבעצם אנחנו לא רצויים, אנחנו שפיתחנו את כל התעשייה בכל הנגב לא רצויים.
גרינבאום: אני אומר שלא תיקחו כדבר מובן מאליו שאין לנו אלטרנטיבות כי יש לנו אלטרנטיבות.
גרינבאום: אנחנו רוצים להישאר כאן, אנחנו רוצים ליהנות כמו כל התעשייה בפריפריה.
גרינבאום: יש לנו תוכניות השקעה, יש לנו תוכניות לקלוט ואני מבקש, אל תפלו אותנו.
שרגא ברוש: אני רוצה להתייחס רק לנקודה עליה דיבר אשר ולא לכל החוק, עליו אדבר לאחר מכן.
שרגא ברוש: להתאחדות התעשיינים קשה לקבל את העובדה שמחריגים תעשייה ותהא הסיבה ככל שתהא.
שרגא ברוש: היום יחריגו את כימיקלים, מחר יחריגו אלקטרוניקה, אחר כך יחריגו את המסורתית ואחר כך יחריגו את זאת.
שרגא ברוש: לכן ניסיתי לברר אם זאת בעיה כספית.
שרגא ברוש: לי נאמר שזאת לא בעיה כספית כי אם זאת הייתה בעיה כספית, הצענו לשבת ובמודל כזה או אחר לנסות לאזן כי ברור לחלוטין שזה משחק סכום אפס והכסף שנחסך במסלול המס הקיים היום, הוא זה שצריך לממן את מסלול המס החדש.
שרגא ברוש: חשבנו שאפשר לפתור את זה.
שרגא ברוש: זאת לא בעיית כסף, ואם זאת לא בעיית כסף, אני חושב שבעיית העיקרון, הייתי רוצה שלא תהיה בעיית עיקרון.
שרגא ברוש: דקה אחת אני מחבר את החברות הממשלתיות למרות שאלה חברות שהן בבעלות הממשלה והממשלה יכולה לומר שלחברות שלה כן יתנו או לא יתנו, אבל זה עניין של בין דיבידנדים מצד אחד לבין מס מצד שני.
שרגא ברוש: בשני המקרים זה מגיע לבעלים אבל חייבים לבדוק טוב טוב שהחברות לא נפגעות בכושר התחרות כי בכל מקרה מול חברות כאלה פועלים חברות פרטיות.
משה גפני: מה עמדתכם לגבי כי"ל?
שרגא ברוש: ככל שזה עוסק באפליה, אנחנו לא מסכימים לאפליה כזאת.
שרגא ברוש: ככל שזה עוסק באפליה והבעיה היא לא כספית.
אמנון כהן: הבנתי שמנכ"ל המפעל לא קיבל תשובות לשאלות שהוא שאל.
אמנון כהן: מדובר בפעילות ענפה שחלקה תעשייה וחלקה לא.
אמנון כהן: אם הוא היה יודע שמדובר בפגיעה מזערית כי זה רק בכרייה עצמה ולא בתעשייה, יכול להיות שהייתם מגיעים לעמק השווה.
אמנון כהן: תשובות צריך לתת כי הגוף צריך לדעת היכן הוא עומד.
אמנון כהן: יכול להיות שהייתה כאן אי הבנה שנוכל לפתור אותה.
משה גפני: אני אבקש התייחסות אבל לפני כן חבר הכנסת יעקב אדרי ואחריו חבר הכנסת זבולון אורלב.
יעקב אדרי: האוצר כאן אומר במלים פשוטות: אתם עולים לנו ביוקר.
יעקב אדרי: אני לא חושב כמו מר ברוש כי בכל זאת הכל עניין של כסף.
יעקב אדרי: האוצר אומר שהם עולים להם ביוקר והם לא מעונינים, ואז אומרים מינימום יצוא – זאת התוספת שלי – של 25 אחוזים ולכל היותר 90 אחוזים.
יעקב אדרי: מעל 90 אחוזים, אנחנו מחריגים אותו.
יעקב אדרי: אני הייתי שר הנגב והגליל וביקרתי במפעלים האלה.
יעקב אדרי: מפעל כי"ל, אפשר להתווכח על כל מיני מסלולים אבל המפעל הזה מחזיק כל כך הרבה אנשים מהנגב, מהמקומות שאנחנו כל כך רוצים לעודד, ולמעשה בחוק הזה עושים דבר הפוך.
יעקב אדרי: זה פשוט לא נכון.
יעקב אדרי: אני מאוד מקוה שנקבל את התשובות שהם לא קיבלו.
זבולון אורלב: אדוני היושב ראש, אני חוזר למטרות ואני מסתכל על סעיף (יג) ואני לא מבין איך שני הדברים האלה מסתדרים.
זבולון אורלב: למה ההחרגה הזאת?
זבולון אורלב: האם במפעלי המחצבים והכרייה בנגב אין פיתוח כושר היצור של המדינה?
זבולון אורלב: האם אין שם שיפור יכולתו של המגזר העסקי להתמודד בתנאי תחרות בשווקים בין לאומיים כי יש גם יצרנים אחרים?
זבולון אורלב: נכון שהם לכאורה שבויים כאן בארץ, אבל יש גם יצרנים אחרים במוצרים האלה.
זבולון אורלב: הם לא היצרנים הבלעדיים שקיימים בעולם.
זבולון אורלב: ככל שאנחנו נותנים להם מכה, אנחנו נותנים מכה ליצוא.
זבולון אורלב: גם היצוא יתייקר ואם היצוא יתייקר, הוא לא בר תחרות.
זבולון אורלב: מה עם הסעיף השלישי של יצירת תשתית למקומות עבודה חדשים ובני קיימא?
זבולון אורלב: לקחת מפעל שעונה ממש באופן מובהק אחד לאחד למטרות שהגנתם עליהן בחירוף נפש ולא הסכמתם להוסיף שום דבר, אבל כאשר מגיעה שעת המבחן, זורקים אותו לפח האשפה.
זבולון אורלב: צריך לומר שמה שהולך להיות כאן, אם אני מבין נכון את המספרים, זה שיעבור כסף מהפריפריה למרכז.
זבולון אורלב: חוסכים מאות מיליונים שלא יצטרכו לתת הטבות מס לנגב ועכשיו לוקחים את הכסף הזה לאיזה שהן מטרות עלומות שלא ברורות לי לחלוטין.
זבולון אורלב: זאת טעות אסטרטגית.
זבולון אורלב: נכון שהושמט כאן העניין של סיוע לפריפריה - שאני מבין שבכל זאת למרות שלא רוצים להצהיר עליו, על הקטנת העוני, על הסיוע לפריפריה, אני לא יודע למה לא יכולים לומר את זה בלשון ברורה, לדעתי זאת תהיה גאוות הממשלה אם יאמרו את הדברים האלה בצורה ברורה – אבל מה שעושים כאן, מפחיתים מאות מיליונים מהיכולת לפתח את כושר היצור של הנגב, לשפר את היכולת של המגזר העסקי בנגב להתמודד עם התנאים וליצור תשתית בנגב למקומות עבודה חדשים.
זבולון אורלב: לכן אני חושב שזאת תהיה טעות מאוד מאוד קשה ללכת למהלך הזה.
זבולון אורלב: כמו שנאמר כאן, אם הבעיה היא בעיה כספית – וציפור קטנה לחשה לי שזאת הבעיה – ש-400 מיליון שהצגתם כאן הם בעצם 400 המיליון שלוקחים מכי"ל, ואם זאת הבעיה, אני חושב שכדאי לשבת ולראות איך ניתן להגיע להבנות, איך כלל המדינה נושאת בעול הזה ולא העול הזה נופל על מגזר שהוא קריטי בנגב, שהוא המעסיק הגדול ביותר בנגב והוא מחזיק ישובים שלמים.
זבולון אורלב: אדוני, יש קשר לחינוך.
זבולון אורלב: כשמשק מפותח באזור, גם מערכת החינוך מתפתחת, גם ההשכלה הגבוהה מתפתחת וכל המערכות מתפתחות.
זבולון אורלב: אני לא צריך לומר לכם מה המשמעות של חוסן כלכלי.
זבולון אורלב: כאן יש פגיעה, אני חושש, מאוד קשה בחוסן הלאומי של הנגב שגם כך סובל מבעיות תעסוקה קשות, מממוצע שכר נמוך ומשיעורי אבטלה גבוהים.
זבולון אורלב: למה לנו להוסיף עוד צרה אחת על צרת הפריפריה?
משה גפני: מי משיב?
חיים שני: יש לנו הרבה להשיב, יש לנו התייחסות גם לכימיקלים לישראל וגם התייחסות לדברים שאמר אוריאל לין.
אוריאל לין: אני אמרתי רק חלקית ולא את הכל.
שרגא ברוש: מתי אפשר לקבל זמן להתייחסות כללית לשינוי בחוק?
חיים שני: לגבי הנושא של מגזר השירותים.
חיים שני: מגזר השירותים חשוב למדינה, אנחנו מעריכים אותו ואף אחד חלילה לא חושב שהמגזר הזה לא תורם.
חיים שני: החוק הזה בא לטפל במי שמתמודד בתחרות גלובלית.
חיים שני: מגזר השירותים שנמצא בתוך מדינת ישראל ופועל במדינת ישראל, עיקר החברות שם הן חברות סלולאר, חברות הבנקים, ואלה החברות שמשלמות את עיקר המסים.
חיים שני: הבעיה העיקרית, לפי עניות דעתנו, של מגזר השירותים הקטנים, אותן חברות קטנות ובינוניות, היא התמודדות עם הבירוקרטיה במדינת ישראל.
חיים שני: זה הדבר הכי משמעותי שיעשה את החיים שלהן קלים יותר או פחות ויצליחו יותר או פחות.
חיים שני: 300 אלף עסקים, אלה עסקים גדולים וקטנים אבל בעיקר עסקים קטנים ובינוניים.
חיים שני: בשבוע שעבר ישבו ארבע שעות במשרד האוצר בשותפות אתכם ועם התאחדות התעשיינים.
חיים שני: הבאתם לנו דוגמאות של עשרים חברות, מסעדות קטנות, מחרטות, יבואני ציוד רפואי, ועם כל אחד עברנו בפרוטרוט את הבעיות שלו כדי לפתח את העסק.
חיים שני: אף אחד לא העלה ולו לדקה אחת את נושא המס.
חיים שני: הדבר שמפריע להם זה שמשגעים אותם בתקנות שונות של משרדי ממשלה שונים עם הוראות סותרות, רשויות עם תקנות לא סטנדרטיות ואלה הדברים המרכזיים שאנחנו צריכים לטפל בהם ונטפל בהם בשנתיים הקרובות כחלק מנושא של עשיית העסקים בישראל.
חיים שני: בהמשך אתם גם תדונו בהצעת רשות המסים איך לרשום נכס במדינת ישראל ולעשות את זה הרבה יותר מהר.
חיים שני: אלה הדברים שאנחנו צריכים לעשות ואנחנו מאמינים שאם נעשה את זה, אנחנו נקדם בצורה משמעותית את הנושא של עסקים קטנים ובינוניים במדינת ישראל.
חיים שני: אותו מפעל שירצה לזוז במרכז לפריפריה ואין לו אלמנט של תחרות גלובלית, המפעל הזה, אם יהיה מדובר במאות עובדים, יקבל מחזי צייג מענקים ייעודיים לטובת תעסוקה.
חיים שני: זה קורה כבר היום ואנחנו נמשיך בזה.
חיים שני: זה חלק מהתקציב ותוכניות העבודה.
קריאה: לפי איזה חוק?
חיים שני: זה לפי תקנות של משרד התעשייה שמאפשר לו לעודד תעסוקה במעבר של מפעלים מהמרכז לפריפריה.
קריאה: יש מסלולים נוספים שהם לא במסגרת הזאת.
יעקב אדרי: זה לא מהחוק.
חיים שני: זה לא קשור לחוק עידוד השקעות הון.
חיים שני: אנחנו רוצים שאותו קיבוץ בגליל, ואנחנו כל הזמן מדברים כאן על הנגב, שהשקיע ופיתח את אותה חברה שמפתחת היום רצועות או כיסויי פלסטיק, והוא מקבל את האלטרנטיבה כיוון שהוא מייצא, לשים את המפעל הבא שלו בהונגריה או באנגליה קרוב לשווקי היצוא שלו, ויש לו אלטרנטיבה לעשות את זה בישראל או לעשות את זה באירופה, ויהיה לו יותר קל באירופה, אנחנו רוצים שמשטר המס – זה אומר רק אם הוא מרוויח – שלו יהיה יותר אטרקטיבי.
חיים שני: את מגבות ערד או את חברת לייקה רד בבאר שבע או בערד, אנחנו רוצים כאשר הם מתלבטים היום איפה הם פותחים את קו הייצור הבא שלהם, אנחנו רוצים שמשטר המס יהיה יותר אטרקטיבי.
חיים שני: עם כל הכבוד, ויש לנו הרבה כבוד והערכה לכי"ל, את ים המלח אי אפשר להזיז מכאן.
חיים שני: לכן את המחצב הבסיסי שזה רכוש של עם ישראל כולו, את המחצב הבסיסי הזה שאי אפשר להזיז והוא כאן, אנחנו אומרים שהם ייהנו כמו כולם מאחד ממשטרי המס האטרקטיביים ביותר בעולם, 18 אחוזים בקרוב, אנחנו רוצים שהם ייהנו כמו כולם ממשטר המס.
חיים שני: זה משטר המס אך ורק על פעילות הכרייה.
קריאה: דבר על כושר התחרות.
משה גפני: רבותיי, אני מאוד מבקש, אנחנו הולכים כאן למסלול ארוך מאוד של חקיקה.
משה גפני: כל אחד ידבר בתורו ואין קריאות ביניים.
משה גפני: אני לא רוצה להוציא אנשים מהישיבה.
משה גפני: חיים, אתה עברת מנושא לנושא ולא הצלחתי לעקוב אחריך.
משה גפני: ענית לאוריאל לין לגבי הנושא העסקי.
משה גפני: עכשיו אתה עובר לכי"ל לגבי השאלה למה המחצבים יוצאים.
משה גפני: מה יוצא?
משה גפני: מה זה מחצבים?
משה גפני: מה זאת כרייה?
משה גפני: זה צריך להיות במוקד הדיון.
חיים שני: יהודה תכף יוסיף על דבריי.
חיים שני: אנחנו מתמקדים לא בחברת כימיקלים לישראל ולא בחברה ספציפית ואנחנו רוצים להדגיש את זה.
חיים שני: אין לנו שום דבר חלילה נגד כימיקלים לישראל, אלא יש לנו את כל הכבוד לכל הדברים הנהדרים שהחברה עושה.
אמנון כהן: ועוד יעשו.