GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים שני: כל מה שאנחנו אומרים זה שאת אותם חלקים שנמצאים כאן בארץ ולא ניתן להזיז אותם, אין עליהם תחרות גלובלית, את אותם החלקים האלה אנחנו מאמינים שמס החברות היורד באופן כללי של 18 אחוזים, יהיה מספיק אטרקטיבי להמשיך ולהשקיע.
חיים שני: יחד עם זאת, מעבר לנושא הבסיסי של כרייה, שזה שימוש במחצב הטבע שאי אפשר להזיז אותו, אנחנו אומרים שאם כימיקלים לישראל או כל חברה אחרת שעוסקת בזה – שוב, זה לא חוק שקשור לכימיקלים לישראל וצריך לשים את זה בפרספקטיבה –
זבולון אורלב: המוצר יעלה יותר יקר כי הוא צריך להתחרות בעולם.
חיים שני: אנחנו אומרים שמי שירצה על בסיס הכרייה, אחרי שהוא כרה את החומר מאדמת המדינה, אם על הבסיס הזה הוא יקים מפעל לעבד אותו, כאשר הוא יכול להקים את המפעל הזה כאן או במקום אחר, על המפעל הזה הוא יקבל בדיוק את אותן הטבות כמו יתר המוטבים של החוק.
חיים שני: זה מה שאנחנו אומרים.
חיים שני: לכן, אנחנו מבודדים ואומרים שמה שנמצא כאן בישראל, בין אם זה ים המלח, בין אם אלה מחצבי מלט, בין אם זה כל דבר אחר שנמצא כאן בבסיס, אי אפשר להזיז אותו, אנחנו מאמינים שמשטר המס שאנחנו הולכים אליו עם 18 אחוזים הוא מספיק אטרקטיבי.
חיים שני: אם על הדבר הזה אותה חברה תרצה להקים גם חברה שתעבד, שתשקיע בנושא של עיבוד, על הדבר הזה היא תיהנה מהמס.
חיים שני: הייתי מספיק ברור עכשיו?
חיים שני: יהודה, אם אתה רוצה להוסיף.
זבולון אורלב: לא, בעיניי לא.
זבולון אורלב: אני לא יודע לעשות את ההפרדה בין הכרייה לבין הייצור.
זבולון אורלב: כשאתה בונה בים המלח בריכה, הבריכה היא הייצור.
משה גפני: זבולון, אני עומד לשאול את השאלה שלך.
משה גפני: אני הבעלים של כימיקלים לישראל, אני מנהל המפעל, אני בא אליך למשרד ומבקש לשלם מס על פי החוק שאתם מציעים עכשיו.
משה גפני: אני כורה את המחצבים בים המלח, אני הקמתי מפעל והמפעל הזה גם מעבד את החומר.
יהודה נסרדישי: אני אתייחס.
אמנון כהן: מה יהיה עם מפעלי נשר למשל?
יעקב אדרי: נשר לא מייצאת.
זבולון אורלב: האם יש עוד מפעל בארץ שעוסק בכרייה?
משה גפני: אני הבעלים של כימיקלים לישראל ואני בא אליך למשרד.
משה גפני: אני כורה את המחצבות.
משה גפני: על מה אני משלם מס וכמה אני משלם?
משה גפני: אחרי כן אני מעבד את זה ויש לי מפעלים.
משה גפני: שאלה נוספת.
משה גפני: איזה עוד חברות, חוץ מכימיקלים לישראל  - תעזוב את התעשיות הביטחוניות  כי עליהן נדבר בנפרד ותעזוב את החברות הממשלתיות – איזה עוד מפעלים אתה, אדוני מנהל רשות המסים, מכיר שעל פי החוק הזה מעמדן יהיה כשל מעמדה של כימיקלים לישראל?
משה גפני: חברות שכורות כאן ומשתמשות במשאבי טבע שקיימים בארץ, שעד היום הן קיבלו הטבות מס ועכשיו הן לא יקבלו את ההטבות.
משה גפני: מי עוד המפעלים שיהיו בעניין הזה?
משה גפני: אם אתה יכול לומר ממש בעברית קלה כדי שנדע על מה אנחנו מדברים, על איזה חלקים הן בחוץ, איזה חלקים הן בפנים, איזה עוד חברות מהסוג הזה קיימות.
יהודה נסרדישי: אדוני היושב ראש, אם אנחנו ניקח את סעיף (יג) לא בכדי נאמר מכרה, מפעל אחר להפקת מחצבים, חיפושי נפט וכיוצא באלה.
יהודה נסרדישי: כל הדברים האלה, אלה משאבים של מדינת ישראל ושל אזרחי מדינת ישראל.
יהודה נסרדישי: אני חבר גם בוועדה אחרת שהוציאה מסקנות ביניים בעניין הגז.
יהודה נסרדישי: אלה הם אוצרות מדינת ישראל ואנחנו בדעה שעל אוצרות מדינת ישראל לא צריך לתת עליהם הקלות מס.
יהודה נסרדישי: זה דבר ראשון.
יהודה נסרדישי: דבר שני.
יהודה נסרדישי: שאלת שאלה מאוד חכמה.
יהודה נסרדישי: אחרי שהוצאתי מהמכרה.
יהודה נסרדישי: אגב, יש כמה מכרות חוץ מתמנע למוצרים כאלה ואחרים.
יהודה נסרדישי: אני לא רוצה להתייחס ספציפית, אבל יש קטגוריה שנופלת להגדרות האלה.
משה גפני: אמר המנכ"ל שלא מדברים ספציפית על כימיקלים לישראל.
משה גפני: אני מאוד מבקש לדעת עוד דוגמאות.
יהודה נסרדישי: יש מחצבים נוספים.
יהודה נסרדישי: יש לי חובת סודיות ואני לא יכול לפרט.
אמנון כהן: לא. אין דבר כזה.
משה גפני: כמה מפעלים כאלה?
קריאה: מדובר בכרייה תת קרקעית שלא רואים אותה?
קריאה: יהודה, לא מתאים לך.
משה גפני: מתאים לו.
משה גפני: יהודה, דבר אתי.
יעקב אדרי: על מה שלא רוצים לענות, יאמרו שזה חסוי.
משה גפני: לגבי חוק חופש המידע ועם סודיות המידע, סיכמנו שהיועצת המשפטית של הוועדה ביחד אתכם תבדקו את זה.
משה גפני: אתם רוצים שבוועדה לא ידברו על זה?
משה גפני: שלא ידברו על זה מחר ב"ידיעות אחרונות" או ב"מעריב"?
יהודה נסרדישי: אני יכול לדבר אתך על חומרים.
משה גפני: בסדר, נדבר על העניין הזה.
משה גפני: אם אתם לא יכולים לומר, אני לא אכריח אתכם.
משה גפני: נקרא על זה מחר בעיתון.
משה גפני: אני מבקש מבחינה משפטית האם אפשר לומר כי העניין הזה מאוד חשוב.
משה גפני: כל עוד אתם לא יודעים להגיד לנו, גם על המקרה ההוא, מה הם שני המפעלים האסטרטגיים על פי התוכנית האסטרטגית ומי אלה המפעלים שייכללו בעניין של משאבי טבע שנמצאים במדינת ישראל, בארץ ישראל, תאמר לי מה הם המפעלים וכמה כאלה יש.
משה גפני: אל תגיד שמות.
יהודה נסרדישי: יש מחצבים לנחושת, יש מחצבים למים, יש מחצבים לגז ונפט כמו שאתה יודע, יש מקורות אחרים של חצץ וכל מיני דברים אחרים.
יהודה נסרדישי: הם לוקחים את המשאב של מדינת ישראל ומעבדים אותו.
משה גפני: כמה כאלה יש?
קריאה: בין ארבעה לחמישה.
יהודה נסרדישי: לא, אם אני אכלל את כולם.
משה גפני: בנפט אתם הרי לא מחדשים כי הוא היה בפנים.
מיכל הנר דויטש: רק תחת ההגדרה של מפעל תעשייתי בפרק המענקים.
יהודה נסרדישי: אדוני היושב ראש, אלה אוצרות ששייכים לאזרחי מדינת ישראל.
משה גפני: אם כן, יש ארבעה-חמישה מפעלים כאלה, חוץ מכי"ל.
יהודה נסרדישי: שאלת אותי מה עם החלק הייצורי.
יהודה נסרדישי: אין שום ספק שבנושא החלק הייצורי, תסתכל בסעיף 18,  הם ייכללו בהטבות האלה.
יהודה נסרדישי: החלק הייצורי, אם נוכל לנטרל אותו, הוא כן יקבל הטבה.
יהודה נסרדישי: החלק האחר שהוא משאב של מדינת ישראל, לא יקבל על פי החוק הזה את ההטבות במס.
אמנון כהן: מי יקבע מה הוא החלק הייצורי ומה לא?
אמנון כהן: איך אתם תדעו?
יהודה נסרדישי: ישבו אתנו.
אמנון כהן: אומר המשנה למנכ"ל שהוא לא קיבל תשובות.
משה גפני: אומר המשנה למנכ"ל של כימיקלים לישראל שהוא לא יודע מה ההגדרה של כרייה ומה ההגדרה של יצור.
משה גפני: אתה יכול להסביר?
יהודה נסרדישי: זאת פעם ראשונה שאני רואה את המשנה למנכ"ל כימיקלים לישראל.
משה גפני: לכן אתה בא לוועדת הכספים, כדי לראות אנשים חדשים.
יהודה נסרדישי: אני לא יכול לעשות את זה כאן.
יהודה נסרדישי: יכול להיות שצריך חוות דעת של מומחים כדי לדעת מה שייך לכרייה ומה שייך לתעשייה.
משה גפני: יש מקום אחד שאי אפשר לברוח ממתן תשובות.
משה גפני: אפשר בממשלה, אפשר בוועדת השרים, אפשר בדיונים שאתם מקיימים בתוך משרד האוצר או בתוך רשות המסים אבל בוועדת הכספים אי אפשר לברוח מתשובות מהסוג הזה.
משה גפני: מכיוון שבסופו של דבר האישור שלנו הוא האישור.
משה גפני: הממשלה יכולה לקבל החלטה מכאן ועד להודעה חדשה, אבל אנחנו חייבים לקבל תשובות על שאלות, אפילו אם אתה רואה את האיש הזה פעם ראשונה, וגם אני חושב שאני רואה אותו פעם ראשונה אבל זה בכלל לא רלוונטי.
משה גפני: הוא שואל שאלה מאוד פשוטה.
משה גפני: הוא מבקש שתאמר לו הממשלה מה ההגדרה של כרייה ומה ההגדרה של יצור.
משה גפני: הוא לא צריך לדעת כי הוא בסופו של דבר יקבל מה שאנחנו נאשר, אבל אני רוצה לדעת כי אחרת אין לי מה לאשר.
יהודה נסרדישי: אדוני היושב ראש, אלה מודלים כלכליים.
משה גפני: אתה חושב שאם לא למדתי באוניברסיטה אני לא אבין?
יהודה נסרדישי: מודלים כלכליים כדי לדעת מה הרווח מהמכרה.
משה גפני: תסביר לי מה זה.
יהודה נסרדישי: אני רק יכול לומר לך כהצהרה שעל החלק הייצורי הוא יקבל הטבה.
משה גפני: אני מבקש לישיבה הבאה תשובות לגבי מה זה כרייה ומה זה יצור, תשובות שגם בור ועם הארץ כמוני גם יבין.
משה גפני: אל תשכח שאני הבעלים של כימיקלים לישראל לצורך הדיון.
משה גפני: אני רוצה לדעת מה זה כרייה ומה זה יצור ואני רוצה לדעת את שמות החברות, אם מותר על פי החוק.
אופיר כהן: אני יכול לענות על השאלה שלך.
יהודה נסרדישי: הדילים האלה, ניקח שלושה אחוזים, תורידו שני אחוזים – אנחנו דילים ברשות המסים לא עושים.
משה גפני: אגב, דיל היא לא מילה פסולה.
משה גפני: החיים שלנו הם דילים.
שרגא ברוש: יהודה, שכך יהיו חיים טובים לשנינו, כמה דילים נעשו.
משה גפני: אתה חושב שהוא לא יודע?
משה גפני: הוא יודע.
משה גפני: דילים זה לא דבר פסול, רק אם עושים את זה למטרות פסולות.
משה גפני: אם עושים את זה למטרות חיוביות, זה חשוב מאוד.
אופיר כהן: אחת הטענות ששמעתי היא שאפשר לקחת את הסכומים שיש לכי"ל ולהשקיע אותם במדינות אחרות אם אנחנו לא ניתן להם הטבות.
אופיר כהן: בעצם על אותו מפעל שיכול להשקיע בחוץ לארץ ולבנות בחוץ לארץ – אם בבולגריה או במקום אחר – זה בדיוק אותו מפעל שיקבל הטבות כי זה מפעל שבעצם עושה עיבוד וייצור.
אופיר כהן: המפעל שלא יכול לקחת אותו לבולגריה, זה אותו מפעל שלא ניתן לו הטבות.
זבולון אורלב: למה לא כתבת שאתה רוצה למנוע בריחת מפעלים?
אופיר כהן: לא, אני לא רוצה למנוע בריחת מפעלים.
זבולון אורלב: המפעלים כולם עולים על זה ועכשיו אתה בא עם משהו אחר.
אופיר כהן: לא. חוק עידוד השקעות הון בא לתת אובר הטבות לחברות מסוימות כאשר אנחנו רוצים להתמקד בחברות טכנולוגיה, תעשייה וכולי.
אופיר כהן: את סך הטבות המס אפשר למקד למספר מסוים של מפעלים ואי אפשר לתת את זה לכולם.
אופיר כהן: מפעלים שאנחנו לא חושבים שצריך לתת להם הטבות מעבר למה שכולם מקבלים כמו חברות התקשורת, שגם להן אולי כדאי לתת הטבות.
משה גפני: בסדר, התשובה שלך היא תשובה טובה.
משה גפני: מתי יתחיל הוויכוח אצלכם ברשות המסים?
אופיר כהן: הוויכוח כבר קיים.
משה גפני: מתי יתחיל הוויכוח ברשות המסים אם החוק הזה יאושר כמות שהוא – והוא לא יאושר כמות שהוא אלא ייעשו בו שינויים – אבל כמו שאתם מביאים לנו אותו, מתי יתחיל הוויכוח האם אפשר לייצר את זה גם בחוץ לארץ?
אופיר כהן: הוויכוח יתקיים במידה שאנחנו נגיע למסקנה שיש דבר כזה שאפשר לקיים בחוץ לארץ.
אופיר כהן: כמובן שנבדוק את זה ונבחן את זה.
אופיר כהן: הם יוכלו להראות לנו את זה ואנחנו נדון, כמו שעושים בכל דבר.
אופיר כהן: מפעל שהיום רוצה לקבל הטבות מס, הוא לא בא אלי לקבל אישור והוא לא חייב לבוא, אלא הוא בא, מגיש את הדוח ואומר שזה חלק תעשייתי וזה הטבות.
אופיר כהן: יבוא פקיד השומה הרלוונטי ויבחן את זה.
ציון פיניאן: אם יוכיחו לכם שקיימת סכנת בריחה, תשנו את זה?
מיכל הנר דויטש: סכנת בריחה של כרייה?
אופיר כהן: סכנת בריחה של ים המלח?
אופיר כהן: אם אנחנו נחשוב שים המלח יכול לברוח, כן, נשנה את זה.
מיכל הנר דויטש: מחריגים רק את הכרייה.
זבולון אורלב: מתי מגישים את ההסתייגויות?
משה גפני: לוועדה, לקראת ההצבעות.
משה גפני: אתה יכול להתחיל להכין.
זבולון אורלב: יהיו לי שתי הסתייגויות.
משה גפני: אני רוצה לאפשר לכמה אנשים להביע את דעתם על החוק.
ערן פולק: עוד כמה הערות לסעיפים ספציפיים שדובר בהם בסוגייה הזאת.
ערן פולק: ציין המשנה למנכ"ל כי"ל שהממשלה לא התייעצה והם גילו את הדבר הזה בעיתון.
ערן פולק: אני רוצה להדגיש שהדבר הזה הוא כמובן לא נכון.
ערן פולק: כאשר מונתה הוועדה לצורך בדיקה של חוק עידוד השקעות הון, הדבר הראשון שהיא עשתה, היא פרסמה הודעה פומבית על עבודתה ועל הנושאים שהיא בודקת.
ערן פולק: נפתחה תיבת דואר ספציפית לנושא הזה ומכל הציבור הגיעו כל מיני הערות לנושא הזה של חוק עידוד השקעות הון.
ערן פולק: מי שביקש להופיע, גם הופיע בפני הוועדה.
משה גפני: כימיקלים לישראל הופיעה?
ערן פולק: כימיקלים לישראל לא ביקשה ולא הופיעה.
ערן פולק: מי שביקש, קיבל.
משה גפני: למה לא ביקשתם?
גרינבאום: אנחנו לא מצאנו את התיבה הציבורית הזאת שערן מדבר עליה.
גרינבאום: אנחנו קראנו בעיתון אחרי תדריך עיתונאי של ערן.
משה גפני: ערן אומר שפרסמו את זה.
גרינבאום: אני מצטער, כנראה שלא היינו חשופים לתיבה הציבורית.
ערן פולק: התיבה הציבורית פורסמה בכל העיתונים.
משה גפני: סתם עניין אותי.
גרינבאום: מאחר שזה אמור לפגוע בנו, מן הראוי היה שמישהו ירים טלפון ויאמר שאולי גם לנו יש מה לומר כי אולי לא שמנו לב לתיבה הציבורית.
ערן פולק: צריכים לפנות גם אלינו במיוחד.
ערן פולק: הדבר הנוסף שצריך לציין והוא גם נאמר אבל צריך לחדד אותו זה שמה שמוצע זה לבטל הטבות מכאן והלאה קדימה.
ערן פולק: מסלולי ההטבות שהמפעל הספציפי הזה נמצא בהן יחולו עד שהן יסתיימו לפי החוק.
ערן פולק: כלומר, הפגיעה הכספית המשמעותית ככל שתהיה, תהיה בעוד שנים קדימה.
ערן פולק: צוין כאן תוקף של עד שבע שנים ובוודאי היא לא תהיה בשנה הקרובה.
ערן פולק: לכן אני חושב שההצגה כאילו יש כאן איזושהי פגיעה משמעותית מיידית במישהו, היא הצגה לא נכונה.
ציון פיניאן: בעוד כמה שנים זה יהיה?
ערן פולק: כאשר תסתיים תקופת ההטבות בה הם נמצאים היום.
ערן פולק: אני כן אומר משהו ספציפי גם בהקשר של השאלה שאתה שאלת, שמופיע בדוח הכספי של כימיקלים לישראל ושחשוב להבהיר אותו כי זה דוח ציבורי.
ערן פולק: הכרייה בים המלח של מחצב מים המלח שהוא מחצב הציבור שעליו מקבלת כרגע כימיקלים לישראל הטבת מס, על פי הדוח הכספי של החברה – שאף אחד לא חייב כמובן לכתוב את המשפט הזה, אבל הם כתבו אותו – זה מקור המחצב הכי זול שיש להם בעולם, ללא קשר למיסוי.
ערן פולק: תפעולית זה מקור המחצב הכי זול לאותו מחצב, לאשלג, שיש להם בעולם.
ערן פולק: זה מופיע בדוח הכספי ואני לא מגלה כאן שום דבר חדש.
ערן פולק: הדבר היחידי שאנחנו אומרים זה שעל המחצב הזה שהוא גם כך הכי זול בעולם ושהוא מחצב ששייך לציבור, עליו אנחנו לא חושבים שצריך לתת הטבות מס עודפות.
ערן פולק: אנחנו לא קונסים, אנחנו לא מעלים תמלוגים, אנחנו לא פוגעים בחברה, אבל אנחנו אומרים שעל המשאב הזה שהוא משאב ציבורי, וגם כך הוא הכי זול בעולם, עליו אתם לא צריכים לקבל הטבה נוספת שתיכנס לתוקף בעוד שנים קדימה ולא מחר בבוקר.
חיים שני: מס החברות יהיה 18 אחוזים שגם כך הוא בין המסים הכי נמוכים בעולם.
משה גפני: ערן, תודה.
משה גפני: אוריאל לין, בקצרה, בבקשה.
משה גפני: חמש דקות על החוק כולו.
אוריאל לין: באופן כללי תוך חמש דקות אני מסיים.
אוריאל לין: אני רוצה להתייחס בעיקר להטבה המרכזית שהיא הציר המרכזי בחוק ואלה הטבות במס חברות ובמס על משיכת רווחים, מס על דיבידנדים.
אוריאל לין: מה שנעשה כאן, השינוי, הוא פשוט ביותר.
אוריאל לין: זה לא כל התעשייה וזה לא כל המלאכה אלא זה רק תעשייה שמייצאת 20 אחוזים, נאנו טכנולוגיה, ביו טכנולוגיה, ומי שבאופן עקיף תורם לה.
אוריאל לין: כל רוחב המגזר העסקי, אם זאת תעשייה לשוק המקומי, אם זה בתי מלאכה, אם זה מגזר המסחר והשירותים, אם אלה מכללות, אם אלה קניונים, הכל לא נכנס למסגרת הזאת.
אוריאל לין: זאת תפיסה אליטיסטית חדשה שבאה להציג מגזר אחד כעדיף על כל המגזרים האחרים.
אוריאל לין: אני אומר שגם יש כאן מצב של נטישת היעד של יצירת מקומות עבודה.
אוריאל לין: באים ואומרים לנו שהדבר הכי חשוב היום במדינת ישראל זה לייצר מוצרי תעשיה ואל נשכח ש-32 אחוזים מכל היצוא הישראלי הם לא מוצרי תעשייה.
אוריאל לין: יצוא השירותים, הערך המוסף, הוא יותר גבוה מיצוא מוצרי תעשייה.
אוריאל לין: אין לי שום בעיה עם מתן הטבות כנגד השקעות בפועל אבל כאן לא מדובר בכלל בהשקעות אלא כאן מדובר בהטבה מפליגה כנגד ביצוע יצוא.
אוריאל לין: זוהי הטבה הניתנת ליצוא ורק למפעלי תעשייה מייצאים ובהם נותנים את ההטבות המפליגות האלה.
אוריאל לין: אנחנו צריכים לחשוב שחוץ מהם, ובעיקר בפריפריה, יש תשתית רחבה של מגזר עסקי, בתי מלאכה, מגזר מסחרי ושירותים, שהם לא מקבלים כלום.
אוריאל לין: כך רוצים לבנות בחוק עידוד השקעות הון יתרון לפריפריה.
אוריאל לין: לא יהיה שום יתרון לפריפריה, אלא להפך.
אוריאל לין: יוצרים מצב שהעדפת המס תזרום – ואני אומר באחריות מלאה – בעיקרה המס של הטבת המס הזאת תזרום למפעלים חזקים במרכז הארץ משום שמפעלים חזקים במרכז הארץ, רווחיים מאוד ומס הכנסה יודע את זה.
אוריאל לין: חלקם רשומים בבורסה ועובדים יפה מאוד והם לא זקוקים להטבות נוספות.
אוריאל לין: עיקר ההטבות יזרום, וראיתם את הפילוג בדיוק שמראה איפה נמצא עיקר מפעלי התעשייה, כמה בפריפריה וכמה במרכז.
אוריאל לין: הרוב,  כמעט שישים אחוזים, נמצא במרכז ואף  למעלה מזה.
אוריאל לין: אנחנו מדברים כרגע על מצב בו היעד המרכזי של יצירת מקומות עבודה ננטש כי מה שנאמר כאן זה יצוא מוצרי תעשייה.
אוריאל לין: אדוני היושב ראש, אחד הדברים החמורים במערכת המס זה כשמתחילים ליצור מערכת מס לא שוויונית.
אוריאל לין: באים ואומרים למי שנאבק על קיומו - ויש לו בית מלאכה או מי שפתח עסק ומשקיע את חסכון חייו – שהוא ישלם מס גבוה, המפעל הגדול והחזק הזה ישלם מס נמוך.
אוריאל לין: לא בונים מערכת מס בריאה על אפליה וכאן הכל מבוסס על גישה אפלייתית.
אוריאל לין: כאן הכל מבוסס על גישה שאנחנו אומרים שאנחנו לוקחים מגזר מוגדר בתעשייה אליטיסטי ואנחנו נותנים לו את הכל.
אוריאל לין: אני רוצה לציין כדי שיהיה ברור שמגזר המסחר והשירותים הוא 65 אחוזים מהתוצר בישראל, הוא מייצר 69 אחוזים ממקומות העבודה במגזר העסקי, הוא מייצר מקומות עבודה פי עשר מאשר התעשייה והלוואי שהתעשייה תייצר יותר ותייצא יותר ואין לי שום דבר נגדה, אבל אי אפשר כל הזמן לומר שכל המגזר העסקי בישראל הוא לא חשוב אלא מה שחשוב זה רק יצוא מוצרי תעשייה.
אוריאל לין: הנתונים הם נתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ולא שלי.
אוריאל לין: אני אומר שניקח 300 אלף עסקים ובינוניים במגזר המסחר והשירותים – הם לא מקבלים כלום.
אוריאל לין: הם נאבקים על חייהם, משלמים מס מלא, צריכים הרבה להתעסק גם עם רשות המסים של יהודה.
אוריאל לין: על צמצום הבירוקרטיה עליה דיבר מנכ"ל משרד האוצר, אנחנו שומעים את זה כבר שמונה שנים ואין תשובה.
אוריאל לין: המגזר הזה הוא מגזר שלא מקבל הטבות, הוא לא מקבל מענקים ולכן לא זיהיתי את מנהל מרכז ההשקעות ואני מתנצל, כי אנחנו אף פעם לא באים אליו ולכן אני לא מזהה אותו.
משה גפני: אבל את יהודה אתה מזהה.
קריאה: השאלה אם יהודה מזהה אותו.
אוריאל לין: נפגשנו לפני 25 שנים והוא קיבל ממני הדרכה מאוד טובה.
אוריאל לין: אני מתפלא שהוא שינה אותה עכשיו.
אוריאל לין: אנחנו נלחמנו על שוויוניות ועל שקיפות אבל כאן עומד להיות דבר הפוך.
אוריאל לין: אני רוצה לתת דוגמה ובזה אני מסיים את דבריי.
אוריאל לין: אני הקמתי מפעל ליצור מזון עממי בירוחם בהשקעה של 5 מיליון דולר.
אוריאל לין: יצרתי 500 מקומות עבודה, אבל מה אני מקבל?
אוריאל לין: אפס לכל אורך הקו.
אוריאל לין: לא הטבות מס ולא מענקים.
אוריאל לין: הקמתי מכללה בדימונה בהשקעה של שני מיליון והיא משדרגת את רמת החיים בדימונה, ומה אני מקבל?
אוריאל לין: הקמתי קניון באופקים – ואני בכוונה קניון – והוא משדרג את רמת החיים והוא יוצר מקומות עבודה, אבל מה אני מקבל?
אוריאל לין: אפס מוחלט לכל אורך הקו.
אוריאל לין: אני מדגיש שאין כאן תמריץ.
אוריאל לין: אין תמריץ אמיתי להקים מפעלים ועסקים שבונים את הפריפריה.
אוריאל לין: אני רוצה להציע לך אדוני, לכל חברי ועדת הכספים, לשנות את הגישה הזאת מן היסוד.
אוריאל לין: שיפסיקו כבר כל הזמן לדבר על מפעלי תעשייה בלבד, ושיתחילו לדבר על שדרוג הפריפריה בראייה לעומק ולא יאמרו מחר נעשה את זה אלא שיעשו את זה כבר עכשיו בחוק עידוד השקעות הון כי זה האתגר האמיתי.
אוריאל לין: המגזר העסקי שאני מדבר עליו הוא לא זקוק שיזרקו לו עצמות.
אוריאל לין: כאן נותנים הטבה מפליגה גם במס חברות ואומרים שאנחנו נסדר לך עניין כזה וכזה.
אוריאל לין: מה שהוא רוצה, זה רק שוויוניות.
אוריאל לין: שוויוניות בלבד ושום הטבות, שום מענקים ושום דבר מהממשלה.
משה גפני: אם הממשלה לא הייתה מביאה את ההצעה הזאת של חוק עידוד השקעות הון, לא היית אומר כלום והיה נשאר המצב בו העסקים והשירותים לא מקבלים הטבות.
אוריאל לין: גם אז הייתי בא ואומר לוועדת הכספים.
משה גפני: להניח הצעת חוק פרטית.
אוריאל לין: הייתי אומר את הדברים שאנחנו אומרים מפעם לפעם, תעשו את השינוי בגישה לפריפריה.
אוריאל לין: עזבו את הגישה המסורתית.
שרגא ברוש: אני רוצה להתחיל את דבריי ולהביע הרבה הערכה לאגף השירותים, ענף חשוב מאוד, מעסיק המון עובדים, יותר מאשר בתעשייה.
שרגא ברוש: על כל עובד בתעשייה שאנחנו מייצרים לו מקום, נאנחנו מייצרים מקום לשלושה עובדים בשירותים.
שרגא ברוש: בואו נראה למשל עיר כמו אופקים או נתיבות, בלי תעשייה בכלל כי היא תצא משם.
שרגא ברוש: נקים שם הרבה חנויות מכולת, נקים שם הרבה סופרמרקטים, אבל מי יניע את כל העסק הזה?
שרגא ברוש: חבר'ה, עם כל הכבוד לדמגוגיה, 45 אחוזים מהצמיחה של מדינת ישראל באה מהיצוא.
שרגא ברוש: או שאנחנו מבינים את זה או שאנחנו לא מבינים את זה.
שרגא ברוש: אם אנחנו רוצים שהצמיחה של מדינת ישראל תגדל, וכשהיא תגדל דרך אגב, נפתח מכולת ונלך לסרט וניסע במונית, ואלה הכל שירותים, וגם יהיו יותר פקידים בבנקים וגם חברות הביטוח יגדלו, וגם מספר סוכני הביטוח יגדל וכולי, אבל קודם כל צריכה להיות צמיחה.
שרגא ברוש: דרך אגב, אם היינו במצב פוליטי אחר, יכול להיות שהיינו יכולים לפתח כאן מדינה לא רעה בכלל כמו בסינגפור עם מסחר.
שרגא ברוש: חיים נהדר.
שרגא ברוש: היינו סוחרים עם כל העולם המערבי והיינו גשר בדרך לים התיכון והיה פנטסטי אבל לא נראה לי שזה יהיה בימינו.
שרגא ברוש: לכן הדרך שלנו היא היצוא.
שרגא ברוש: היצוא שנותן כפי שאמרתי 45 אחוזים מהצמיחה, המסה שלו באה ממפעלי התעשייה.
שרגא ברוש: אני גם שמח שאוריאל לין מסייע לי בתפקידי כנשיא התאחדות התעשיינים בעזרה למפעלים שלא מייצאים ואני תכף אתייחס אליהם כי יש להם חלק מאוד משמעותי בתעשייה הישראלית.
שרגא ברוש: התעשייה הישראלית בהגדרה מייצאת חמישים אחוזים.
שרגא ברוש: נכון שיש מפעלים שמייצאים אפס אחוזים, אבל יש מפעלים שמייצאים מאה אחוזים, אבל עדיין התעשייה כולה מייצאת חמישים אחוזים ושנים ארוכות הסבירו לנו, גם בכנסת, גם בממשלה וגם אנחנו הבנו, שהיצוא הוא העתיד ולשם אנחנו הולכים.
שרגא ברוש: היצוא מתמודד עם קשיים בלתי רגילים בשנים האחרונות.
שרגא ברוש: היינו כאן בוועדות באין סוף דיונים בין משבר הדולר, כושר התחרות.
שרגא ברוש: איך שלא נקרא לדיון הזה, אנחנו מגיעים לשם.
שרגא ברוש: אני מגן על מדיניות המוניטרית של הנגיד וקורא לממשלה לעשות פעילות פיסקלית.
שרגא ברוש: זאת פעילות פיסקלית מה שקורה כאן כרגע.
שרגא ברוש: באים ועושים את הפעולה הראשונה הנכונה.
שרגא ברוש: צריך לסייע לתעשייה שמאבדת את כושר התחרות שלה, שנקלעת לשווקים ממותנים בעולם ומצב הדולר לא יהיה יותר טוב.
שרגא ברוש: רבותיי, כל זמן שהכלכלה האמריקאית חלשה, לא יקרה כאן נס.
שרגא ברוש: לכן, יש כאן פעילות אמיתית שמטפלת בכושר התחרות של התעשייה ככלל כאשר חוק עידוד השקעות הון בהגדרתו מדבר על תעשייה מייצאת.
שרגא ברוש: כבר מ-2005 בחוק הזה מי שיכול ליהנות זאת רק תעשייה מייצאת.
שרגא ברוש: אז מה עשו?
שרגא ברוש: היו שם שני מסלולים, מסלול המענקים שבעזרת הוועדה הזאת, אולי בעיקר בגלל הוועדה הזאת, הוא לא בוטל והוא חי וקיים והשנה יש בו קרוב למיליארד שקלים בתקציב הדו שנתי, והמסלול השני הוא מסלול המס שעולה למדינה כארבעה-חמישה מיליארד שקלים על פי רשות המסים, שנהנות ממנו מספר חברות ולכן הוויכוח הוא בתוך התעשייה, האם זה נכון או לא נכון לקחת מאותן מספר חברות מועט יחסית ולממן את כל התעשייה האחרת, מאות או אלפי מפעלים, בפריפריה, במרכז הארץ ובכל מקום.
שרגא ברוש: זה נכון ש-60 אחוזים מהתעשייה נמצא במרכז הארץ, אבל התחרות היום היא לא בין רעננה לדימונה אלא התחרות היא בין ארץ ישראל לאירלנד, לשוודיה, לארצות הברית, לכל מדינה שתאמרו.
שרגא ברוש: אנשי ההיי-טק במרכז, אתם רוצים לייצר להם את התנאים לעבור לפריפריה?
שרגא ברוש: נשמח, אבל הם נמצאים במרכז.
שרגא ברוש: אינטל קריית גת מסיעה עובדים לשם מכל הארץ כי אין לה מספיק עובדים בקריית גת שיחזיקו את אינטל על הכתפיים.
שרגא ברוש: זה נכון שמפעלי ההיי-טק נמצאים במרכז הארץ וכפי שאמר חיים הם משלמים היום בממוצע מתחת ל-12 אחוזים, והם ישלמו 12 אחוזים והם הסכימו.
שרגא ברוש: זה לא נעשה כמו גנבים בלילה כי הם באמת רצו את היציבות.
שרגא ברוש: ארבעה אחוזים פחות, שמונה אחוזים בפריפריה, אני לא חושב שארבעה אחוזים מהווים פער גדול כי אתה צריך להחליט אם אתה מקים את המפעל בראשון לציון או בנתיבות.
יעקב אדרי: יקימו אותו בראשון לציון.
שרגא ברוש: ארבעה אחוזים לא מספיקים.
שרגא ברוש: בואו נודה על האמת בשני דברים: האחד, שיש מענקים שאין בראשון, שלושים אחוזים מההשקעה, אם אתה רוצה להקים מפעל חדש או להרחיב מפעל.
שרגא ברוש: פעם אחת יש שלושים אחוזים ופעם שנייה, בעיקר בתעשייה המסורתית, הקרקע היא דבר משמעותי.
שרגא ברוש: מפעל בתעשייה המסורתית יושב על עשרה דונם וצפונה.
שרגא ברוש: דונם קרקע לתעשייה במרכז הארץ עולה 300-400 אלף דולר.
שרגא ברוש: איזה מפעל תעשייתי יכול להרשות לעצמו לשבת על קרקע כזאת?
שרגא ברוש: בפריפריה הקרקע היא זולה.
שרגא ברוש: הימצאות כוח האדם.
שרגא ברוש: במרכז הארץ אין כוח אדם.
שרגא ברוש: אנחנו אוהבים את הרעיון או לא אוהבים אותו, האבטלה כאן היא לא כזאת שאתה יכול למצוא עובדים.
שרגא ברוש: כך שאם אתה רוצה להקים מפעל חדש, אתה תלך לפריפריה, תקבל קרקע בזול, תקבל שלושים אחוזים מענקים, תקלוט כוח אדם שצריך להכשיר אותו כי הוא לא מוכשר, ויהיה לך גם שמונה אחוזים מס.
שרגא ברוש: אנחנו ביקשנו מהאוצר להגדיל את הפער אבל אם הארבעה-חמישה מיליארד השקלים האלה מספיקים כדי להגדיל את הפער, בבקשה, בואו נגדיל את הפער.
שרגא ברוש: אבל אם הם לא מספיקים כדי להגדיל את הפער, אי אפשר לומר להיי-טק 14 אחוזים במרכז הארץ כי הם משלמים היום 11 אחוזים, כי אם נגיד להם 14 אחוזים כדי שהפער יהיה גדול יותר, ההיי-טק לא יהיה כאן.
שרגא ברוש: אם לצורך הגדלת הפער למשל היינו אומרים במרכז הארץ 14 אחוזים ובפריפריה שישה אחוזים במקום שמונה אחוזים, והנה לך פער גדול, אז פשוט ההיי-טק שמשלם 11 אחוזים היה מצביע ברגליים כי להם להעביר מפעל זה קל מאוד, או דיסקט או גם פחות מהדיסקט.
משה גפני: אתה תומך בחוק.
שרגא ברוש: כאשר אתה בוחן את יתר ההטבות, לא רק שאני תומך בחוק אלא אני חושב שהוא נעשה ברגע הקריטי ביותר.
שרגא ברוש: דבר נוסף.
שרגא ברוש: אנחנו כולנו מדברים על עידוד השקעות הון.
שרגא ברוש: הבעיה שאנחנו עומדים בפניה בשנים הבאות בתעשייה היא לא רק איפה להקים את המפעל הבא ואיפה להביא משקיעים מבחוץ, זה גם לא להוציא את המפעל מכאן ולעבור לחוץ לארץ.
שרגא ברוש: רבותיי, כאשר אנחנו מביאים דולרים, בחוץ לארץ מי שמביא דולרים לא צריך להמיר אותם לשקלים אלא הוא משאיר אותם בדולרים.
שרגא ברוש: אנחנו עשינו סקר בין חברינו בארבע השנים האחרונות ואנחנו רואים כל שנה יותר ויותר חברות מתכננות לשנה-שנתיים הקרובות להקים משהו בחוץ לארץ.
שרגא ברוש: כאשר אתה מוריד את המס, אתה גורם למחשבה שנייה כך שבכל אופן אולי זה יהיה כאן.
שרגא ברוש: אתה נותן כאן איזושהי הטבה שאיננה.
שרגא ברוש: בסופו של דבר צריך לזכור שאת חומרי הגלם אנחנו מייבאים ואת החומרים אנחנו מייצאים, אם כן, לשם מה להחזיק כאן את המפעל?
שרגא ברוש: כדי להמיר את זה לדולר של 3.60 שקלים?
שרגא ברוש: לכן, באופן טבעי אנחנו רוצים להוציא את קווי הייצור למקום בו מה שנשאר לנו כמשקיעים, כאנשי עסקים, זה חלק גבוה יותר.
שרגא ברוש: לכן פעם ראשונה אנחנו מדברים לא רק על עידוד משקיעים, לא רק לעודד משקיעים ישראליים, אלא גם להשאיר את התעשייה הישראלית במקום שהוא נמצאת בו ולעזור לתעשיינים לקבל את ההחלטה מבחינתי הנכונה והיא להישאר בארץ.
משה גפני: בכל זאת אני רוצה לשאול אותך שאלה.
משה גפני: דע לך שעשיתי שיעורי בית לגבי החוק הזה.
משה גפני: ליבת העניין, ואתה בורח מזה באופן מאוד דיפלומטי ואתה יכול לרוץ לכנסת.
שרגא ברוש: אני מבטיח לכבודו שאני לא אעשה את זה.
משה גפני: תגיד בלי נדר כי אי אפשר לדעת.
משה גפני: יש התפתחויות בעולם.
משה גפני: אני אומר לך מה תהיה ליבת העניין.
משה גפני: אולי אסור לי לומר את זה, אבל אני אומר כי יש לי פה גדול.
משה גפני: ליבת העניין תהיה כימיקלים לישראל.
שרגא ברוש: לא ברחתי מזה.
משה גפני: מה שאמרת, אמרת.
שרגא ברוש: לא התייחסתי לזה עכשיו כי אמרתי את זה קודם אבל אני יכול לומר את זה שוב.
משה גפני: מה שאמרת, אמרת נאום מאוד מעניין וגם שמעתי אותו.
משה גפני: יבוא משרד האוצר ויאמר: רבותיי, חברי ועדת הכספים, אם לא תאשרו את העניין הזה של הכרייה ושל המחצבים שנמצאים כאן – אני לא מדבר על היצוא ונצטרך לברר את העניין הזה – אין חוק.
משה גפני: מה שאתה אומר זה שהמשקיעים והתעשיינים בורחים לחוץ לארץ או שמקימים מפעלים בחוץ לארץ.
שרגא ברוש: תן לי לענות לך.
משה גפני: אבל אל תברח מהעניין.
שרגא ברוש: אני לא אברח.
משה גפני: לפניך עומדות שתי ברירות: להוציא את כימיקלים לישראל מההטבות תמורת החוק הזה או להשאיר את כימיקלים לישראל בפנים ואין חוק.