GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני גמזו: שיטת ההתחשבנות בין בתי החולים לקופות החולים נהוגה משנת 1995 בכל חוק הסדרים והיא מוארכת כל שלוש שנים.
רוני גמזו: יש מנגנון שנקרא קפינג.
רוני גמזו: מה מהות המנגנון?
רוני גמזו: הוא הומצא כדי למנוע את הכשל שבו בית חולים יעצים את הפעילות שלו רק כדי לעשות קופה.
רוני גמזו: זה יפגע בחולה, זה יפגע באיזונים בין קופות החולים לקופות החולים ואז אמרו שיש לך קפ, תקרה.
רוני גמזו: מעל התקרה הזאת, על כל פעילות, אתה לא מקבל שקל מול שקל אלא אתה מקבל פעם זה היה חמישים אגורות, זה עבר לשלושים אגורות, ואתה בעצם מקבל הכנסה שולית פוחתת שזה מנגנון כלכלי שקיים בהרבה מאוד מקומות שהוא עובד.
רוני גמזו: זה מנגנון שבסך הכל עובד ויוצר ריסון של המערכת בצורה סבירה וטובה.
רוני גמזו: כל שלוש שנים אנחנו מאריכים את זה וקובעים את הקפינג לכל בתי החולים מול קופות החולים.
רוני גמזו: לפני שלוש שנים היה פעם ראשונה שינוי במנגנון, שינוי מהותי במנגנון ושינו את שיטת ההתחשבנות, את שיטת קביעת התקרות מפעילות ברוטו לפעילות נטו ולא על פי כמה פעילות עשית אלא על פי כמה ששילמו לך.
רוני גמזו: החלטנו להמשיך את זה בצורה כזאת.
משה גפני: אדוני המנכ"ל, אני מבקש שתצטמצם מכיוון שאני רוצה לאפשר לחברי הכנסת להתייחס.
רוני גמזו: סיכום תלת שנתי.
רוני גמזו: שוב, כל הדברים האלה נאמרו.
רוני גמזו: כאן אנחנו רואים את פירוט התוספות ברמה הפרטנית.
רוני גמזו: אנחנו מגיעים לרמות מאוד מאוד נמוכות.
רוני גמזו: למשל, סגן השר קבע מדיניות לפיה הוא רוצה להרחיב נושאים מסוימים בתוספת השלישית.
רוני גמזו: לגבי מכשירי שיקום – וזה בעיקר מכשירי שמיעה לילדים – הוא ביקש הרחבה של הזכאות וזה הוסכם בתוך המערכת ותהיה הרחבה הדרגתית כאשר בשנה הראשונה חמישה מיליון שקלים, בשנה השנייה תוספת של עוד שבעה מיליון שקלים, כך שביחד נגיע ל-12 מיליון שקלים.
רוני גמזו: יכול להיות שנעביר את זה בשלב מסוים לקופות החולים, אבל זה מחייב שינוי.
רוני גמזו: כרגע רק הגדלנו את המקורות לנושא הזה.
רוני גמזו: יש כל מיני נושאים בהם הגדלנו את המקורות כמו למשל הכשרת כוח אדם.
רוני גמזו: מתחת לשורה הזאת אנחנו יודעים שיש לנו מחסור באחיות ואנחנו דוחפים יותר תקני ות"ת-מל"ג כדי להגדיל את הכשרת האחיות, אבל אנחנו רוצים גם לעשות קורסים בחסות משרד הבריאות להסבת אקדמאים.
רוני גמזו: עד כה הצלחנו להעמיד 500 אחיות בקורסי הסבה ואנחנו רצינו להמשיך עם זה.
רוני גמזו: זה ה-25 מיליון שקלים שאתם רואים כאן.
רוני גמזו: יש עוד כל מיני דברים נוספים שאפשר לציין אותם.
רוני גמזו: הדברים כאן, חלקם הוצגו על ידי סגן השר.
רוני גמזו: לא כל הדברים פתורים.
רוני גמזו: צריך להבין שהנושא של רופאים בפריפריה, הנושא של מקצועות במצוקה, הנושא של תקני כוח אדם, רופאים וכולי, הדברים האלה לא סגורים לחלוטין ולא סתם הם לא סגורים.
רוני גמזו: הם לא סגורים מכיוון שיש כאן גם איגוד מקצועי שסיים את ההסכמים שלו.
רוני גמזו: אנחנו כרגע כמשרד בריאות נוליך את עמדתנו בתיאום עם האוצר על נושאים של מקצועות במצוקה, על נושאים של תגבור רופאים בפריפריה וכולי וכולי.
רוני גמזו: הכל בצורה מתואמת.
רוני גמזו: אנחנו רוצים להוביל את עמדתנו בנושא הזה.
רוני גמזו: עד כאן.
משה גפני: חבר הכנסת חיים אורון, אני מבקש את ההתייחסות שלך.
גאלב מג'אדלה: לא הבנתי מה הסדר.
גאלב מג'אדלה: הסדר חדש מסוגו.
משה גפני: לא, הוא לא חדש מסוגו.
משה גפני: סגן השר הציג את עמדת המשרד והמנכ"ל פירט עם המצגת.
משה גפני: עכשיו חברי הכנסת יתייחסו.
משה גפני: אחרי חברי הכנסת תהיה התייחסות של  האורחים ולאחר מכן משרד הבריאות ישיב לדברים.
חיים אורון: אדוני היושב ראש, ראשית, אני רוצה להצטרף למה שנאמר כאן על ידי המנכ"ל שיש לנו מערכת בריאות ביסודה טובה.
חיים אורון: אני חושב שהבסיס שלה הוא ביסודו נכון ומערכת הבריאות מצליחה לעמוד כנגד מאמצים בלתי פוסקים כבר הרבה שנים להחריב אותה והיא עומדת בזה.
חיים אורון: אני חושב שעל כך מגיע יישר כוח לכל אלה שעומדים במהלכים הללו.
חיים אורון: אני גם רוצה לברך את סגן השר ואת המנכ"ל.
חיים אורון: הם גורמים לי קושי כי על חלק גדול מהעמדות שהם נוקטים אני מאוד מסכים ולכן הוויכוח הוא יותר קשה.
חיים אורון: אני לא מחויב לטקטיקה שהשר נוקט בה ואני מכיר אותו הרבה שנים, כך שבמקום לריב, לעשות פוציניו-מוציניו.
חיים אורון: יכול להיות שעל פי ניסיונך זאת שיטה יותר טובה.
יעקב ליצמן: תשווה לי את הטקטיקה שהייתה לפני שנתיים עם הטקטיקה הנוהגת היום.
חיים אורון: עם כל הכבוד, השיטה הזאת לא מחייבת אותי.
חיים אורון: אני באמת רוצה לברך על הרבה מהלכים אבל אתה הרי לא באת לכאן לקבל ברכות.
חיים אורון: בסיום תפקידך תקבל ברכות.
חיים אורון: אנחנו באנו בכל זאת לדיון.
חיים אורון: על פי כמות ההערות שיש בחוברת יכולתי לדבר הרבה מאוד זמן, אבל אני לא רוצה לדבר הרבה זמן.
חיים אורון: אני רוצה לדבר על כמה נקודות שאני רואה בהן נקודות מהותיות שהן הוזכרו אבל אני חושב שבדגש קטן מדיי והן מחייבות גם התייחסות מעשית וזה הנתון שכולנו מדברים עליו כבר הרבה מאוד שנים.
משה גפני: ג'ומס, יש לי שאלה שאני רוצה שתתייחס גם אליה.
משה גפני: יש שנים שמערכת הבריאות או היו שנים שמערכת הבריאות הייתה במרכז דיוני התקציב.
משה גפני: אתה זוכר את השנים האלה.
משה גפני: למה היום זה לא קורה?
חיים אורון: אני אגיד לך, ידברו כאן תכף קופות החולים ואני מתחיל לשמוע על קופות חולים שיגמרו בגירעון.
חיים אורון: אם זה נכון, זה יהיה מאוד במרכז כי מהגירעון שלהם זה יתגלגל למרפאה שלך בבני ברק ואז זה יהיה מאוד במרכז.
חיים אורון: גם הדיון, מה שעלה כאן לצערי הרב בשנים האחרונות בעוצמות גדולות מדיי לטעמי, זה הוויכוח על סל התרופות.
חיים אורון: בתוך הוויכוח על סל התרופות שהפך למוקד, הלכה לאיבוד שורה ארוכה של נושאים נוספים ואני לא רוצה להגיד מה דעתי לגבי סל התרופות, אבל אתה מכיר אותה.
חיים אורון: הנושא המרכזי שאני רוצה עכשיו להתחיל בו הוא הנושא שהוזכר כאן והוא מופיע באופן מאוד בולט במסמך של מרכז המחקר של הכנסת – ושוב, זאת הזדמנות טובה לברך אותם על ההכנה שהם עושים – והוא מדבר על הפער שבין הוצאה פרטית להוצאה ציבורית, ורוני הזכיר את זה כאן.
חיים אורון: תוך כדי הישיבה אני עשיתי חישוב מאוד פשוט.
חיים אורון: אם היינו נשארים באותם שיעורי השתתפות עצמית השנה כמו בשנים הראשונות – או לא בראשונות אלא בשנת 2000, ואני לא הולך אחורנית לשנת 1995 כי אז זה היה עוד הרבה יותר טוב – הפער הוא 4.5 מיליארד שקלים.
חיים אורון: 4.5 מיליארד שקלים שאנשים מוציאים מהכיס.
חיים אורון: זה לעומת מה שהיה בשנת 2000, לפני עשר שנים.
חיים אורון: זה השבעה אחוזים מתוך שישים מיליארד וזה חשבון מאוד פשוט.
חיים אורון: שישים מיליארד הוא כל הסכום וזה 4.5 מיליארד.
חיים אורון: ה-4.5 מיליארד אלה לא יוצאים מכולם אלא חלק מוציאים אותם, והרבה, וחלק לא מוציאים כלום.
חיים אורון: אז אתה מקבל את הנתונים הקשים שהם מעבר, על ה-25 אחוזים אנשים קשישים שלא לוקחים תרופות שקיבלו במרשם רופא לקבל אותן.
חיים אורון: לא שהם רוצים לאכול תרופות כי זה תענוג אלא הרופא רשם להן אותן.
חיים אורון: אז אתה מקבל הורים שקיבלו הוראה ללכת עם הילד לרופא והם לא הלכו לרופא כי לא יכלו לשלם את המחיר ויש עוד ועוד ועוד דוגמאות ואנחנו מלאים בהן.
חיים אורון: זה 4.5 מיליארד שקלים עליהם כאן מדובר.
חיים אורון: אגב, זה גם יותר.
חיים אורון: גם אז לא היה הכל טוב, אבל זה כבר רק בנתון הזה.
חיים אורון: אם נסתכל על הנתון שמופיע כאן והוא מופיע בהרבה עבודות של אחרים – רק אתמול בכנס שדרות עסקו בפן אחד של הדבר הזה – יש כאן שלוש מגמות שאנחנו עומדים בניגוד להן.
חיים אורון: מגמה אחת שביסודה היא חיובית, ההוצאה הלאומית לבריאות בארץ לא גדלה.
חיים אורון: היא גדלה בכל העולם.
חיים אורון: ההשתתפות העצמית בארצות שאנחנו רוצים להיות דומים להן, נשארה קבועה או יורדת.
חיים אורון: אם תסתכלו בטבלה שמופיעה כאן, אנחנו בתחתית הטבלה או בראש הטבלה בהשתתפות העצמית לעומת ארצות שהיינו רוצים להיות דומים להן.
יעקב ליצמן: אני חושב שהשנה אנחנו נרד.
חיים אורון: אני מקווה מאוד.
יעקב אדרי: כל שנה אנחנו מקווים.
יעקב ליצמן: לפי הפעילות שעשינו, אני בטוח שזה ירד.
חיים אורון: כאן אני עובר לכמה נקודות יותר קונקרטיות באותו כיוון כי אפשר לדבר על חוסר רופאים שצפוי ואנחנו לא מתמודדים עם זה מספיק, ואפשר לדבר על שאלת המיטות והפער הענק בין הממוצעים כאן לבין המצב בפריפריה ובמרכז.
חיים אורון: החוסר הזה גם לא מתחלק באופן שווה על פני כל הארץ אלא הוא מתחלק באופן דרמטי.
חיים אורון: המחסור בדרום הוא גדול, המחסור בצפון הוא קצת יותר קטן אבל הוא גדול, ובמרכז יכול להיות שאפילו יש עודף, וזאת התמונה הגדולה.
חיים אורון: לכן הממוצע הוא כמו בסיפור הקודם, הוא לא מבטא את העניין.
חיים אורון: המחסור הזה, על מי הוא מוטל?
חיים אורון: על האדם שמחכה הרבה יותר זמן בסורוקה או לאשפוז או שהוא בחדר יותר צפוף.
חיים אורון: אני לא רוצה לעשות דרמטיזציה מהסיפורים כי כולם מכירים אותם.
חיים אורון: יש לי ויכוח קשה עם סגן השר בנושא סל התרופות שהוא בעצם 280 מיליון שקלים ולא 300 מיליון כי התוספת השלישית בתוכו.
חיים אורון: בשלוש השנים האחרונות הוא היה בסך הכל מיליארד וחצי שקלים.
חיים אורון: היה 500 מיליון שקלים בשנה, או אולי בסוף קצת פחות והוא עמד על מיליארד ו-400 מיליון שקלים.
חיים אורון: עכשיו כולו יהיה מיליארד ו-300 מיליון שקלים.
חיים אורון: זה פוגע בסעיף הראשון כי כשסל התרופות לא מלא, מי שיש לו, הוא לא מודאג והוא גם ייקח חיסונים שלא צריך אותם, אבל מי שאין לו, אין לו.
חיים אורון: פשוט אין לו.
חיים אורון: בסוף הפער הזה נוצר, וכאן אני מגיע לסיפור השב"ן ואני מאוד שמח שסגן השר סיפר לי שהוא הולך לטפל בנושא ואני מאוד בירכתי אותו על כך, אבל זה לא יעזור.
חיים אורון: כדי להתמודד עם השב"ן צריך שהם יסכימו את מס הבריאות כי אין כאן יש מאין, או להביא את זה מתקציב אחר וזה בסדר.
חיים אורון: אם אתה רוצה, המשמעות היא שבמקום שאתה משלם ביטוח בריאות, אתה תשלם יותר ביטוח למדינה, זה יהיה יותר זול לכולם ויותר שוויוני.
חיים אורון: מי שירצה, כמו שהיה בהתחלה, את השב"ן ON THE TOP OF, אלה דברים מאוד מאוד ייחודיים, שישלם ואין לי בעיה עם זה, אבל לא הנושאים שכבר אין עליהם ויכוח, שהם כבר נמצאים בתוך הסל עצמו.
חיים אורון: הרי כולם יודעים ששני חולי סוכרת שמקבלים תרופה שהיא לא בסל על פי הוראת רופא, מי שיש לו מושלם משלם שליש, ומי שאין לו מושלם או שהוא לא לוקח את התרופה או משלם פי שלוש.
חיים אורון: אגב, כשאני פוגש אדם כזה אני אומר לו שייקח מושלם כי זה יותר זול ממה שהוא משלם לאורך התקופה עבור התרופה למחלה הכרונית שהרופא אמר לו לקחת אותה.
חיים אורון: זה המצב.
חיים אורון: רוני מהנהן בראשו כי הוא יודע את זה כמוני.
חיים אורון: אז מה אנחנו עושים כאן?
חיים אורון: בסוף זה יורד לנקודות האלה.
חיים אורון: אני לא רוצה לחזור לוויכוחים על מס מעסיקים וכולי.
חיים אורון: הטיפול בשב"ן הוא נכון.
משה גפני: ראש הממשלה נגד הטלת מסים.
חיים אורון: אני יודע, אבל אם 75 אחוזים מהציבור משלם, כבר מוטל עליהם המס.
יעקב ליצמן: אני מוריד מס.
חיים אורון: מי לא משלם?
חיים אורון: מי שהוא מתחת לסף המס.
חיים אורון: אנחנו מגיעים בדיוק לוויכוח הגדול.
חיים אורון: אתה הולך לקחת מאלה שיש להם ולתת לאלה שיש להם פחות.
עמי צדיק: זה מייקר את התשומות.
חיים אורון: יש כאן סעיף על העלאת מספר הקודים.
יאיר זילברשטיין: חברות הביטוח ישמחו.
יעקב ליצמן: גם בנושא הזה יש לי פטנטים.
משה גפני: הוא אומר דבר הגיוני.
חיים אורון: על מה הן ישמחו?
עמי צדיק: הם ימכרו הרבה יותר ביטוחים פרטיים שיהיו הרבה יותר יקרים.
יאיר זילברשטיין: הם ייתנו פחות שירותים כי השירותים יהיו בחוץ לארץ.
חיים אורון: אני מכיר כל הזמן שהעמדה הזאת שאני אומר היא לטובת חברות הביטוח.
חיים אורון: עם כל הכבוד, ניתוחים פרטיים יש בארץ אולי לעשרים אחוזים.
רוני גמזו: כמעט ארבעים אחוזים.
קריאה: אם תבטל את השב"ן, זה יהיה שמונים אחוזים.
רוני גמזו: זה הרבה יותר יקר והרבה פחות יעיל.
חיים אורון: גם בזה אתם מגיעים לשיא עולמי.
חיים אורון: אתה בודק מה מחיר ההוצאה לשב"נים, אין דוגמה בשום מדינה אחרת למה שקורה אצלנו, אז בוא נלמד מזה.
יעקב ליצמן: הפתרון הוא שר"פ אבל אתה מתנגד לזה.
חיים אורון: אני לא רוצה להרחיב.
יעקב ליצמן: אם אתה רוצה לבטל את זה, בוא נעשה שר"פ.
חיים אורון: בוא נקיים דיון על הנושא הזה.
חיים אורון: הזכרתי כאן בכותרת את נושא המיטות ואת הנושאים האחרים.
חיים אורון: גם ההישג הגדול של 1.2 מול 0.9 של הגידול, זה בעצם המדד שבאמצעותו גדל התקציב של כל הסל כל שנה אבל שלא תהיה טעות.
חיים אורון: גם 1.2 הוא  שחיקה וכאן מתחיל ויכוח מול כמה, האם זה מול 2. הגידול הדמוגרפי הוא 1,7, ההתבגרות של האוכלוסייה הוא עוד משהו ויש על זה ויכוח כמה זה שווה.
חיים אורון: בוא נגיד שחלק מאנשי המקצוע אומרים 2. אנחנו במקום 2, נותנים 1.2 וזה יותר טוב מ-0,9 אבל אנחנו שוחקים באופן קבוע את הסל וכשאתה עושה השוואות והולך  עשר שנים אחורה, אתה רואה את הפער ויש על זה טבלאות.
עמי צדיק: שלושים אחוזים.
חיים אורון: יש על זה טבלאות בכל הפרסומים.
חיים אורון: הפער מובנה כאן.
חיים אורון: אנחנו לא מבטלים אותו, כך שעם כל ההישג של ההעלאה צריך לדעת מול מה אנחנו עומדים.
חיים אורון: עוד שלוש נקודות ואני מסיים.
חיים אורון: אדוני סגן השר, על שולחן הכנסת מונחות שלוש הצעות.
משה גפני: אין מחלוקת בין מה שאני אמרתי לבין מה שאתה אמרת.
משה גפני: התמונה הכללית היא עגומה.
משה גפני: אבל התמונה של מה שקרה בקדנציה הזאת, היא טובה יותר לאין ערוך לעומת מה שהיה קודם.
חיים אורון: יש שלושה חוקים שאני חושב שצריך להתלכד סביבם ולהעביר אותם.
חיים אורון: הראשון קשור במשפחות של חולים כרוניים ובנושא הזה מונחת הצעת חוק.
חיים אורון: בדרך כלל מדובר באנשים מבוגרים אבל לא רק באנשים מבוגרים.
חיים אורון: היום התשלום לחולים כרוניים, יש לו גג אבל הגג הוא אישי.
חיים אורון: במשפחות שיש בהן שניים-שלושה וארבעה – ויש לי נתונים על כך – חולים כרוניים, הם יכולים להגיע לתשלום של אלף שקלים בחודש כהשתתפות עצמית כי זה 250-270 שקלים, תלוי בקופות השונות.
חיים אורון: יש הצעת חוק לפיה ישלמו לפי משפחה ולא לפי מספר החולים.
חיים אורון: אני אפילו הייתי מוכן להתפשר ולומר שאם אלה שני חולים, לא יהיה אחד אלא יהיה 1.2 אבל לא 2. יש משפחות – ויש לי נתונים על עשרות אלפי משפחות בכל הארץ – עם שלושה חולים כרוניים, כאשר בדרך כלל אלה ילדים, ילד אחד ושני הורים, ויש משפחות בהן ארבעה בני משפחה הם חולים כרוניים.
חיים אורון: מתוך הזיכרון אני אומר 25 אלף משפחות.
חיים אורון: יש לי נתונים מקופת חולים, אחרים לא נתנו, ועשינו אקסטרפולציה על הנתונים הללו.
חיים אורון: הצעת החוק מונחת כאן אבל האוצר תוקע אותו, כי אני יודע, השאלה היא מי ישלם את ההפרש.
חיים אורון: יש הצעה נוספת שאני חושב שהיא נכונה מאוד בריאותית והיא שייכת לדיון.
חיים אורון: לחולים במחלות כרוניות בהן סל התרופות הוא יחסית זול, לבטל את ההשתתפות העצמית, כמו בסוכרת, כמו במחלות לב כאשר מדובר בתרופות הפשוטות.
חיים אורון: כל רופא יגיד לך, ורוני יצא, שזה חוסך כסף למערכת כי אם אחד החולים האלה לא לוקח את התרופה במשך חודשיים ומאשפזים אותו, האשפוז שלו עולה יותר מכל ההשתתפות העצמית והוא לא לוקח את התרופה כי אין לו כסף להשתתפות עצמית.
חיים אורון: זה גם ישפיע על העניין שדיברתי עליו בהתחלה,  ושוב, זה ישפיע על המבוגרים והקבוצות החלשות וגם מבחינה בריאותית הוא המהלך הכי נכון.
גאלב מג'אדלה: זה רק האשפוז, אבל יש גם את נושא הוצאתו ממעגל העבודה והנטל על החברה, הסבל של המשפחה וכולי.
גאלב מג'אדלה: זה הרבה יותר מהאשפוז.
חיים אורון: אגב, כאן אין שאלה של ירמו או לא ירמו, כי אף אחד לא מתנדב להיות חולה כרוני ומדובר במרשמי רופא.
חיים אורון: הקופות ממוחשבות ורואים בדיוק כמה תרופות האיש לקח.
חיים אורון: הם יודעים גם איזה תרופות הוא לא לקח.
חיים אורון: תאמין לי, אתה בא לרופאים והם אומרים לך שהם ראו שהחולה הזה והזה הפסיק לקחת את התרופות האלה והאלה בשלושת החודשים האחרונים.
חיים אורון: אני חושב שכמה מהלכים כאלה, מעבר לוויכוח הגדול, יכולים לקדם ואני מקווה שאנשי הקואליציה יעזרו להזיז אותם.
גאלב מג'אדלה: מה הצעת החוק השלישית?
גאלב מג'אדלה: התייחסת לשתיים.
חיים אורון: אני התנגדתי למימון, אבל אני חושב שהמהלך שסגן השר עשה בנושא רפואת שיניים הוא מהלך מאוד נכון אבל הוא כרגע לקח את השיניים רק של הילדים ואני חושב שהיה צריך להכניס בו מהשלב הראשוני שכך יהיה גם לגבי קשישים.
יעקב ליצמן: זה בטיפול.
חיים אורון: אני חושב שגם מבחינת הנראות וגם מבחינת הצורך, וגם מבחינת התמודדות, זה צריך להיות כך.
חיים אורון: שימו לב, כל ההצעות שלי באות לנקודה הזאת שהיא הקטנת ההוצאה הפרטית אצל אותן קבוצות שזה מעיק עליהן והן לא יכולות לעמוד בה, דבר שמשבש את כל המערכת.
חיים אורון: אם היינו עושים את שלושת הדברים הללו, לפי דעתי היית מקבל בשנה הבאה, כבר בשנה הבאה וכעבור שנה, נתונים יותר טובים בעניין הזה של ההשתתפות העצמית.
משה גפני: חברת הכנסת פניה קירשנבאום ואחריה אמנון כהן.
פניה קירשנבאום: כבוד היושב ראש, אדוני סגן השר.
פניה קירשנבאום: מהדיווח של המנכ"ל, אתם מדברים על הגדלת מיטות יש לחץ.
פניה קירשנבאום: אם תגדיל במיטות במסגרת אותם בתי חולים שקיימים, אנחנו שוב מוסיפים מיטות במרכז הארץ.
יעקב ליצמן: לא. דיברנו בעיקר על הפריפריה.
פניה קירשנבאום: איך אתה מגדיל בפריפריה כאשר עדיין אין בית חולים באשדוד?
פניה קירשנבאום: זאת השאלה שאני שואלת.
פניה קירשנבאום: כל כך הרבה פעמים דיברנו וגם העברנו את החוק.
יעקב ליצמן: פעם אחת דיברתי על בית החולים באשדוד כאן, ואל תשאלי מה שרצו לעשות לי.
יעקב ליצמן: אני עדיין עומד על זה.
פניה קירשנבאום: בסדר, אני יודעת שאתה דואג לזה.
פניה קירשנבאום: אני שואלת אותך כמי שאחראי על התחום מה בסופו של דבר קורה בבית החולים אשדוד ומתי הוא יקום.
פניה קירשנבאום: אני פשוט רוצה להבין.
פניה קירשנבאום: הנושא השני עליו דיבר המנכ"ל הוא צמצום פערים בפריפריה וכאן יש לי שתי שאלות.
פניה קירשנבאום: הראשונה, איך אתם מתכוונים בעצם לצמצם את הפערים בפריפריה?
פניה קירשנבאום: מה שקורה זה שחדרי המיון הקדמיים שיש לנו בקריית שמונה או בערד או בירוחם או בדימונה נתקלים בקשיים.
גאלב מג'אדלה: או ברהט.
פניה קירשנבאום: אני לא יודעת, אני מדברת על אלה שאני יודעת.
פניה קירשנבאום: איך אנחנו סוגרים את הפערים האלה?
פניה קירשנבאום: כאן נכנסת נקודה שנייה שלא ממש קשורה למשרד שלך.
חיים אורון: פניה, לא בונים באשדוד, ככה סוגרים פערים.
פניה קירשנבאום: לכן אני שואלת.
פניה קירשנבאום: אני מעלה שאלה שהיא לא ממש קשורה עכשיו לסגן השר, אבל זאת שאלה שעולה ואני מתכוונת להעלות אותה בכל דיון והשאלה היא לגבי היחס בין שלטון מרכזי לשלטון מקומי.
פניה קירשנבאום: כאשר השלטון המרכזי – ואני מתכוונת למשרדי הממשלה – מחליט שרוצה לצמצם פערים בפריפריה, הוא מטיל חלק מהעלויות של חדרי המיון הקדמיים על הרשויות שקורסים תחת העומס בצמצום מענקי איזון, בהגדלת שכר של העובדים שלהן בשני אחוזים בהסכמים עם ההסתדרות, ועכשיו אומרים להם מה לעשות.
פניה קירשנבאום: האוכלוסייה הסוציו אקונומית חלשה ואנחנו יודעים מי גר בפריפריה.
פניה קירשנבאום: אין מספיק מקומות תעסוקה, אין מספיק גביית ארנונה ועכשיו אנחנו גם אומרים להם שאם הם רוצים שיהיו להם שירותים רפואיים, תשתתפו בחדרי מיון קדמיים.
פניה קירשנבאום: הרשויות לא מסוגלים לעשות את זה.
פניה קירשנבאום: אתה יודע, ודיברתי אתך לא פעם על זה.
פניה קירשנבאום: אני יודעת שאתה מוכן, אבל מי ייקח את החלק של הרשויות?
פניה קירשנבאום: אתמול ישבתי עם ראש העיר קריית שמונה בנושא הזה, ואתה יודע שישבתי אתו, והוא שואל אותי איך הוא יכול לשלם.
פניה קירשנבאום: זה לא הרבה כסף, זה רק 700 אלף שקלים בשנה, אבל מאיזה תקציב הוא יכול לשלם את הסכום הזה?
יעקב ליצמן: את צריכה להבין דבר אחד.
יעקב ליצמן: אם להשקיע בקריית שמונה, עם כל החשיבות שיש לקריית שמונה, ביום שנכנסתי לתפקיד היה צריך להתבצע עדכון ואני באתי והארכתי את זה בשנה.
יעקב ליצמן: לפני שלושת-רבעי שנה באתי לראש העיר ואמרתי לו שאני מוכן להשאיר אבל אני לא יכול.
יעקב ליצמן: במחיר של זה אני יכול לפתוח עוד שלושה, אחד אצל הערבים, אחד אצל הישובים וכולי.
יעקב ליצמן: למה לעשות את זה?
יעקב ליצמן: התוכנית שלי היא לעשות כך שמיליון אחד יהיה עלי, מיליון אחד על הרשות המקומית ומיליון על קופת חולים או מגן דוד אדום.
יעקב ליצמן: מה רע בזה?
יעקב ליצמן: אם קריית שמונה לא יכולה להביא לי מיליון שקלים לחדר מיון קדמי, הבעיה היא לא אצלי אלא במקום אחר.
פניה קירשנבאום: אני אמרתי שהבעיה היא לא שלך ואני לא מגלגלת אותה אליך.
פניה קירשנבאום: אמרתי את זה מהתחלה.
יעקב ליצמן: אגב, בכנס שהיה לי עם כל ראשי העיריות בגליל, הם התחייבו לי שכדי לקיים בקריית שמונה את חדר המיון הקדמי, הם יביאו את הכסף אבל מאז אני מחכה כבר כמה חודשים ואף אחד לא מביא לי את הכסף.
פניה קירשנבאום: נפגשתי גם עם ראשי הערים כמו מטולה ועם כל אלה שאתה נפגשת וכולם אומרים שיש להם המון רצון טוב, אבל הם לא מסוגלים לעשות את זה.
משה גפני: אפשר להביא את זה מהכסף הקואליציוני.
פניה קירשנבאום: אני אמרתי, וסגן השר לא יכחיש זאת, שאם יהיה באפשרותי לסייע, אני אסייע, אבל מה יקרה?
פניה קירשנבאום: יקום ג'ומס אחר כך ויגיד שאני באה במקום הממשלה לפתור את הבעיות.
יעקב ליצמן: לא. יבוא ליצמן ויבקש לעוד עשרה מקומות.
פניה קירשנבאום: יש נושא של איכות השירות.
פניה קירשנבאום: אני לא יודעת איך אתם עומדים למדוד את איכות השירות.
פניה קירשנבאום: אני לא יודעת איך מודדים את איכות השירות וזה מעניין אותי.
פניה קירשנבאום: אני הייתי רוצה להעתיק את זה להרבה מקומות.
פניה קירשנבאום: אני נתקלת בפניות הציבור בבעיה נוספת.
פניה קירשנבאום: בפריפריה, במקרה הזה הייתה פנייה מקצרין, מישהו חולה סרטן וכדי לקבל טיפולים רפואיים, הוא צריך לנסוע עד רמב"ם.
פניה קירשנבאום: איך פותרים את הבעיה הזאת?
פניה קירשנבאום: הבן אדם לא עובד, הנטל הוא על המשפחה שלו שצריכה להסיע אותו.
חיים אורון: פניה, תצטרפי להצעת החוק שלי.
פניה קירשנבאום: אני פניתי אליך וביקשתי אם אפשר לתמוך בכך שבעלון הנלווה לתרופות יהיה  הסבר גם ברוסית כי יש המון קשישים שלא יודעים לקרוא את ההסבר, לא בערבית, לא בעברית ולא באנגלית.
פניה קירשנבאום: אנחנו מבקשים שההסבר יהיה כתוב גם ברוסית.
אמנון כהן: אדוני היושב ראש, כבוד סגן שר הבריאות, אני מצטרף לברכות שבירך אותך יושב ראש הוועדה ובצדק ואני מחזק את ידיך בתוכנית טיפולי השיניים לילדים.
אמנון כהן: אני חושב שדווקא בנושא של הקשישים יש תקציב מסוים ברשויות המקומיות דרך משרד הרווחה, דרך מחלקות הרווחה.
אמנון כהן: יש שם איזשהו סכום אתו עוזרים לקשישים בהתקנת שיניים תותבות או בטיפולים.
אמנון כהן: אולי אפשר לעשות איחוד של תקציב רווחה ובריאות ביחד, ואז אולי יהיה צריך להוסיף משהו או לקבוע קריטריון אחר, כך שקשיש שזקוק ואין לו את היכולת לקבל את הטיפול, הוא ייכנס לתוך הפול הזה.
אמנון כהן: אולי אפשר לאחד כאן.
אמנון כהן: בנושא MRI.
אמנון כהן: היה חוסר רציני מאוד במדינה ואתם הכפלתם את המספר אבל אני חושב שעדיין זה לא מספיק וצריך להמשיך.
אמנון כהן: אפשר לבנות את זה כמודל כלכלי ואז למעשה אתה שם את המכשיר בכל מקום אפשרי.
אמנון כהן: זה יעבוד כלכלית, גם יהווה תחרות והמחירים ירדו.
אמנון כהן: לכן, לא צריך להיות מספר קדוש.
אמנון כהן: היכן שיש אדם, יזם חיצוני שרוצה לשים מכונה במקום מסוים, כמובן אתה תפקח מלמעלה  - שישים אותה בפריפריה או באזורים אליהם קשה להגיע, אבל בגדול שיהיה מודל כלכלי שייתן מענה לאותן אוכלוסיות שלא צריך להגביל את המספר.
אמנון כהן: מי שיבוא, מבחינתי שירוויח ואז תהיה תחרות מבחינת גובה התשלום שירד.
אמנון כהן: אני חושב שצריכה להיעשות חשיבה בנושא שב"ן ש-25 אחוזים מהאוכלוסייה לא זוכים לזה.
אמנון כהן: מדובר באוכלוסיות החלשות ביותר שאין להן את הטיפול הנוסף אותו יכלו לקבל והן מקבלות דברים מינימליים.
אמנון כהן: אם האנשים האלה עושים איזשהו ביטוח, ביום הפקודה, כאשר הוא צריך משהו מיוחד, דווקא זה לא נכלל בטיפול.
אמנון כהן: אנחנו צריכים לחשוב על האוכלוסיות האלה ושווה לקיים דיון.
אמנון כהן: אם צריך לקיים דיון מעמיק בנושא הזה כאן, אנחנו לרשותך.
אמנון כהן: יש נושא חשוב אותו אני רוצה לחדד.
אמנון כהן: יש לנו מחסור ברופאים, ברופאים מרדימים וברופאים אחרים.
אמנון כהן: אנחנו כמדינה קלטנו הרבה עולים מחבר המדינות והם רופאים.
אמנון כהן: הרבה מהם השתלבו במערכת והייתה ברכה בהם כי לא היינו צריכים להשקיע.
אמנון כהן: הם עברו את המבחנים וברוך השם קלטנו אותם בכל המקומות, אבל היו כאלה שהם על סף נקודות קטנות ביותר לא הצליחו לעבוד את המבחנים.
אמנון כהן: לפעמים מדובר בקושי בשפה או קושי בנושא מסוים ולכן אנחנו לא קלטנו אותם.
אמנון כהן: כיום יש מחסור ברופאים.
אמנון כהן: במקום להביא רופאים מגרוזיה אותם אנחנו צריכים להכשיר ולבדוק, אולי באמת יש לנו את המאגר עליו אני מדבר.
אמנון כהן: יש לכם רופאים שנמצאים במאגר ולא עברו את ההכשרה המתאימה.
אמנון כהן: כמובן אנחנו לא מתפשרים על איכות הרופא, אבל אם יש רופאים שלא עברו סף כזה או אחר, אפשר לתת להם איזושהי הכשרה של חודש-חודשיים-חצי שנה במימון כזה או אחר ולהכשיר אותם.
אמנון כהן: אם צריך מימון נוסף, אני מוכן לעזור.
יעקב אדרי: ההסתדרות הרפואית מתנגדת.
יעקב אדרי: בזמנו ניסיתי לעשות משהו בעניין.
יעקב ליצמן: אני כן הולך לעשות משהו.
אמנון כהן: אדוני כבוד סגן השר, אנחנו מחפשים דרך להרחיב.
אמנון כהן: אולי צריך להגמיש מעט קריטריונים כך שהסטודנטים שרוצים ללמוד רפואה לא ילמדו בחוץ לארץ ודווקא מחוץ לארץ אנחנו קולטים כאן כי הם משלמים כסף רב, אבל הם לומדים כאן וחוזרים לחוץ לארץ.
אמנון כהן: אנחנו צריכים לחזק את נושא הרפואה במדינת ישראל.
אמנון כהן: יש מחסור ברופאים ואנחנו צריכים להסתכל לעתיד שלא נימצא במצב שכמו שמביאים עובדים זרים לחקלאות, נתחיל להביא רופאים זרים מחוץ לארץ.
אמנון כהן: אני לא רוצה שנגיע למצב הזה ולכן צריך להגמיש את הקריטריונים.
פניה קירשנבאום: או לפתוח בתי ספר נוספים לרפואה.
אמנון כהן: יש כאן בתי ספר טובים ואנחנו קולטים סטודנטים מחוץ לארץ, אלה שמשלמים שכר לימוד בדולרים.
יעקב ליצמן: אמנון, יש לי תוכנית בנושא.
אמנון כהן: דיברתי על זה כבר לפני שנה ושנתיים, אבל דבר לא נעשה ולכן אני מעלה את הנושא שוב.
אמנון כהן: זה נושא חשוב, נושא חברתי ממדרגה ראשונה שמצריך טיפול אבל אני לא רואה טיפול.
אמנון כהן: אומרים כן, אבל לא עושים שום דבר.
אמנון כהן: עשיתם הרבה דברים, אבל בזה לא נגעתם עד היום.
אמנון כהן: כאמור, בדיון הקודם דיברתי על כך, לפני שנה וחצי בדיוני התקציב.
אמנון כהן: אתה יכול לקרוא את הפרוטוקולים.
אמנון כהן: לא עשיתם שום דבר וזאת עובדה אבל ראיתי שהבאתם רופאים מגרוזיה.
אמנון כהן: אנחנו צריכים לטפל כאן באנשים שלנו.
אמנון כהן: יש רופאים במאגר שלך אדוני סגן שר הבריאות שלא עברו את המבחנים, צריך לבדוק אותם ולראות איזה קורס כל אחד צריך, ואז לשלב אותם.
אמנון כהן: יכול להיות שהאנשים האלה הם כבר לא בגיל המתאים, אבל מי שאפשר לשלב אותו במערכת שלנו, צריך לשלב אותו.
אמנון כהן: הנושא השני אליו אני רוצה להתייחס, אלה הן האחיות.
אמנון כהן: הייתה תקופה שהיה היצף בנושא האחיות אבל היום שוב יש מחסור.
אמנון כהן: פעם עשו הכשרות לאוכלוסיות מסוימות.
אמנון כהן: אני עשיתי הכשרה לאוכלוסייה שהגיעה מחבר המדינות, שם האישה מסיימת לימודי אחות מוסמכת אבל כאשר היא מגיעה לכאן אומרים לה שהיא תהיה אחות מעשית כי הרמה שלה נמוכה.
אמנון כהן: לכן עשינו הכשרה עם שושנה ריבה ואני גייסתי תקציבים נוספים במקום שהמשרד יגייס.
אמנון כהן: גייסתי 35 אחיות ומאחות מעשית הכשרנו אותן להיות אחות מוסמכת.
אמנון כהן: זה גם כבוד לאותו אדם ואתה מעלה את רמת המשפחה.
אמנון כהן: אני חושב שהיום זה לא קיים, אבל אנחנו מרגישים שבעוד כמה שנים יהיה לנו מחסור באחיות, מצב אליו אני לא רוצה שנגיע.
אמנון כהן: אני מוכן להתגייס ולפעול כי זה צורך חיוני לטובת המשק ולטובת המדינה.
גאלב מג'אדלה: רציתי לשאול את אמנון.
משה גפני: סגן השר ישיב.
משה גפני: מה שהוא אמר היה מאוד ברור ואפילו צודק.
משה גפני: סגן השר רמז לי כאן שהוא הולך לטפל בעניין הזה וזה בסדר, אבל תכף הוא ישיב.
גאלב מג'אדלה: באיזה עניין?
משה גפני: מה שהעלה אמנון כהן.
משה גפני: אתה לא מקשיב לו.
גאלב מג'אדלה: שניכם לא הקשבתם לשאלה שלי.
גאלב מג'אדלה: אני רציתי לשמוע ממנו כחבר ותיק מה הוא אומר בכלל לגבי הצעת התקציב.
אמנון כהן: אמרתי את הדברים בהתחלה.
גאלב מג'אדלה: אולי לא שמתי לב.
גאלב מג'אדלה: כבוד היושב ראש, מה שאמרה פניה  קירשנבאום זה הדף האחרון שחשוב לי.