GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עמי אראל: אני רוצה להבהיר את השתלשלות העניינים.
עמי אראל: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולנסות לפתור כמה אי-הבנות שקראתי עליהן בתקשורת, ואני רוצה לתאר במדויק מה עומד בפנינו, מה קורה במפעלים ולאן כל הדבר הזה הולך.
עמי אראל: התפרסם ש-IDB עומדת בפני הסכם לשיתוף פעולה אסטרטגי עם חברת עם חברת כמצ'יינה, חברה סינית, בנושא מכתשים אגן.
עמי אראל: מהות העסקה, במידה שתקרה, מכתשים אגן תהפוך להיות חברה פרטית ישראלית, שבעלי המניות שלה יהיו כמצ'יינה הסינית וקבוצת IDB .
עמי אראל: כמצ'יינה היא אחת מ-20 החברות הגדולות בסין.
עמי אראל: זו חברה עם מחזור מכירות של קרוב ל-20 מיליארד דולר, ואנחנו מתכוונים להיות אתם בשותפות.
עמי אראל: אין כאן מכירת חיסול של מכתשים אגן, אין כאן התנערות מהחברה ומעתידה, ואנחנו נמשיך להיות בעלי מניות בחברה.
עמי אראל: עד עכשיו כמעט לא השמענו את קולנו בתקשורת כיוון שהעסקה הזאת עדיין בחיתוליה, ובהחלט יכול להיות שתהיה או לא תהיה.
עמי אראל: אבל כדי שאני מנצל את הבמה הזאת להגיד בדיוק את הדברים שצריך לומר אותם, אז אני רוצה לתת לכם ארבע נקודות.
שלי יחימוביץ': אמרת שזו חברה פרטית.
עמי אראל: להבדיל מציבורית, שנסחרת בתל-אביב.
שלי יחימוביץ': אז היא תהיה פרטית?
עמי אראל: כן, זאת הכוונה.
שלי יחימוביץ': אחרי המכירה.
עמי אראל: הכוונה היא להפוך אותה לחברה פרטית.
עמי אראל: קנינו את השליטה במכתשים אגן ב-2006, כאשר קנינו את כור.
עמי אראל: כאן אני רוצה לתת ארבע נקודות שעלו בכל מיני פורומים, בכל מיני מקומות בתקשורת, וחשוב לי להבהיר אותן.
עמי אראל: מכתשים אגן היא חברה שמייצרת חומרים אגרו-כימיים.
עמי אראל: כלומר, להגן על צמחים מפני מזיקים שונים.
עמי אראל: החברה מייבאת את חומר הגלם מחו"ל, היא מעבדת אותו בישראל ומוכרת את המוצרים שלה לחו"ל.
עמי אראל: החברה איננה משתמשת בשום אוצרות טבע של מדינת ישראל.
עמי אראל: כלום, אפס.
עמי אראל: אפשר לקחת אותה ולהעביר אותה לכל מקום, אין לנו שום דבר מהנכסים הלאומיים.
עמי אראל: זה שונה ממפעלי ים המלח, ויכול להיות שזה חלק מהבלבול סביבנו, ששם באמת נשענים על משאבים של ים המלח ושל הנגב.
עמי אראל: אני חוזר עוד פעם: אין כאן מכירה של איזשהו אוצר טבע ישראלי.
עמי אראל: כשבאתי הנה שמעתי שגם אומרים שקנינו מהמדינה בזול ואנחנו הולכים למכור את זה ביוקר.
עמי אראל: זה לא נכס של המדינה, מעולם זה לא היה נכס של המדינה.
עמי אראל: זו חברה שהתפתחה על פני שנים בישראל, מעולם לא רכשנו אותה מהמדינה, לא אנחנו ולא קודמינו.
עמי אראל: נקודה שניה, זו חברה אגרו-כימיקלית גנרית.
עמי אראל: משמעותו, כמו "טבע".
עמי אראל: זו לא חברה שנשענת על פטנטים.
עמי אראל: זו חברה שמתחילה לייצר את מוצריה כאשר הפטנטים פגים ואז כל אחד יכול לייצר את המוצרים האלה.
עמי אראל: אין כאן איזושהי המצאה ישראלית שאנחנו מפקירים או מוכרים אותה לסינים.
עמי אראל: נקודה שלישית – אמרתי בתחילת דבריי - אין כאן סגירה של מפעלים, לא עכשיו, גם אם תהיה עסקה וגם אם לא תהיה עסקה.
עמי אראל: הכוונה להמשיך להפעיל את המפעלים גם בדרום וגם באשדוד.
עמי אראל: שמעתי עוד בתקשורת על פיטורים המוניים של 4,000 עובדי מכתשים אגן.
עמי אראל: ובכן, יש בישראל 1,800 עובדים של מכתשים אגן ואני אומר לכם שהרוב המכריע של העובדים האלה ימשיך לעבוד במפעלים האלה, אם תהיה עסקה ואם לא תהיה עסקה.
שלמה מולה: מה זה רוב העובדים?
שלמה מולה: זאת אומרת אתה מאשר שיש כאלה שיפוטרו.
עמי אראל: יש כאלה, בהתאמה ובסיכום עם הוועד, שנסכם אתם תוכניות פרישה ואני אתאר את זה.
עמי אראל: אחזור ואקריא לכם את הסיכומים שיש לי עם הוועד, תנו לי רק כמה דקות.
שלי יחימוביץ': אבל איך אתה יכול להבטיח שרוב העובדים ימשיכו לעבוד?
עמי אראל: מפני שאני מכיר את תוכניות העבודה שלנו, עם עסקה ובלי עסקה.
משה גפני: תמשיך, בבקשה.
שלי יחימוביץ': מותר גם לשאול שאלה מדי פעם.
משה גפני: אני לא נותן גם לאחרים לשאול שאלות.
משה גפני: אני רוצה שהוא יציג את הדברים כמות שהם, אחרי זה חברי הכנסת ישאלו.
עמי אראל: מה שקרה בשנים האחרונות הוא שהייצור של אגרו-כימיקלים בסין ובהדו תפס תאוצה גדולה.
עמי אראל: שתי המדינות האלה הפכו להיות יצרניות גדולות בתחומים האלה.
עמי אראל: הן מייצרות מוצרים מאוד טובים, הן יוצרות מוצרים מתוחכמים וקשה מאוד להתמודד אתן.
עמי אראל: רק לסבר את האוזן - קשה מאוד להתחרות, למרות כל מה שאנחנו עושים, כאשר שכר ממוצע של עובד ייצור מכתשים אגן הוא פי 15 – כן, פי 15 - משכר של עובד ממוצע בסין ובהדו, ואחרי שאמרתי את זה אני עדיין חוזר שהרוב המכריע של העובדים יישארו וימשיכו לעבוד באותם נושאים שאכן יש לנו אפשרות לפעול.
עמי אראל: הטלטלה העולמית הזאת, כתוצאה מהכניסה של הסינים וההודים לא עוברת רק עלינו, היא עוברת על כל התעשייה הזאת.
עמי אראל: אם תזכרו, לפני חודש או חודשיים דיווחנו פה שניסינו לקנות חברה אמריקנית ושכל התעשייה הזאת נמצאת במהלך של קונסולידציה מפני שחיבור של שתיים-שלוש חברות גדולות יוצר סינרגיה, והסינרגיה מאפשרת להוריד מחירים.
עמי אראל: ניסינו לקנות כזאת חברה בארצות הברית, חברת אלבאו.
עמי אראל: המשא ומתן לא עלה יפה.
עמי אראל: עדיין מכתשים אגן, בשביל להישרד, כמו כל החברות הדומות בענף, חייבת להתחבר למפעלים יותר גדולים והעסקה הזאת עם כמצ'יינה בהחלט יכולה לתת לנו את זה.
עמי אראל: בארבע-חמש השנים האחרונות השקענו 700 מיליון שקל באיכות סביבה.
עמי אראל: זה עולה לנו כ-40-50 מיליון דולר בשנה איכות סביבה.
עמי אראל: מישהו מעלה על דעתו שניקח את כל ההשקעות האלה ונזרוק אותן לים?
עמי אראל: ההשקעה הזאת נעשית מפני שאנחנו חושבי ורוצים להמשיך את הקיום של הייצור בישראל, והעובדים יכולים להעיד כמה אנחנו משקיעים באיכות הסביבה.
עמי אראל: עכשיו אני רוצה להקריא את תמצית המשא ומתן שלנו עם כמצ'יינה.
עמי אראל: לפני מספר שבועות פנתה אלינו חברת כמצ'יינה, שכאמור היא אחת מ-20 החברות הסיניות הגדולות, בבעלות ממשלת סין.
עמי אראל: בכל השיחות שקיימנו עם כמצ'יינה, בעיקר עם יושב ראש החברה – והשתתפנו אתי חיים גבריאלי וארז ויגודמן בשיחות האלה - מצאנו הרבה מאוד רגישות, מצאנו ידידות עמוקה לישראל, מצאנו הערכה רבה לטכנולוגיה שלנו, ליצירתיות שלנו.
עמי אראל: הנושא הראשון – ויש לי פה עוד שני עדים, זה לא שהמצאתי את זה לשיחה הזאת - שהיושב ראש הזה העלה הוא מה יהיה עם העובדים, איך מטפלים בעובדים, איך מוודאים שמערכת היחסים של החברה החדשה עם העובדים תמשיך להיות טובה.
עמי אראל: אנחנו, מכתשים אגן, מחזיקים היום ב-47%, אם העסקה תקרה נרד ל-30%.
עמי אראל: נמשיך להיות פעילים בחברה הזאת, בדירקטוריון שלה ונמשיך לשמור גם על החברה וגם על עובדיה.
חיים אורון: 70% יהיו הסינים?
עמי אראל: כן.
עמי אראל: הסינים קונים את חברה, לוקחים אותה פרייבט 70% - 30%.
עמי אראל: הדרך לעשות את העסקה עדיין רחוקה, אינני יודע אם היא תקרה.
עמי אראל: אבל מכתשים אגן נדרשת לתהליך התייעלות משמעותי בכל פעילותה, אם תהיה עסקה ואם לא תהיה עסקה.
עמי אראל: אני רוצה להקריא לכם את ההודעה המשותפת שהעובדים ואנחנו פרסמנו לפני ארבעה-חמישה ימים.
עמי אראל: אקרא רק פסקה אחת.
עמי אראל: זה מההודעה לעיתונות ששני הצדדים הוציאו לעיתון אחרי ישיבת לילה בהסתדרות: "בפגישה היו נציגי ועדי העובדים ונציגי ההנהלה תמימי דעים כי יש לערוך תוכנית התייעלות במכתשים אגן, וזאת מתוך דאגה ליכולת התחרות של החברה בשווקים הגלובליים, מתוך דאגה לעובדיה ומתוך רצון להגיע לרגיעה מלאה ביחסי העבודה".
עמי אראל: זה מלפני ארבעה ימים,והעובדים יושבים כאן אתי.
עמי אראל: הם יאשרו את זה.
עמי אראל: החברה נמצאת במצב לא פשוט בעקבות התחרות הזאת.
עמי אראל: היא חייבת לעבור את ההתייעלות הזאת.
עמי אראל: התחלנו בתהליך הזה בלי קשר לעסקה הזאת, רכשנו נכסים במקומות אחרים כדי שנוכל להעביר לשם חלק מהפעילות.
עמי אראל: בברזיל, שזה אחד המקומות עם המכירות הכי גבוהות שלנו, נכנסנו כבר עכשיו לתהליך התייעלות גדול מאוד.
עמי אראל: לגבי הרבעון השלישי החברה הזהירה אזהרת רווח.
עמי אראל: משמעותו שהתוצאות של הרבעון השלישי אינן הולכות להיות טובות.
עמי אראל: זה חלק מהבעיות שאנחנו מתמודדים אתן.
עמי אראל: אני חוזר ואומר, אנחנו נעשה כל שביכולתנו, עם או בלי השותפים החדשים שלנו, לעשות כל מאמץ להחזיר את החברה הזאת לפסי רווחיות וצמיחה.
עמי אראל: מילה לגבי העובדים.
עמי אראל: חברת IDB נמצאת בישראל בהרבה מאוד מקומות והיא לא בורחת לשום מקום.
עמי אראל: יש לנו רקורד, וחשוב לציין אותו, של איך אנחנו מתנהגים לעובדים שלנו.
עמי אראל: אולי במילה אחת להזכיר לכם - מפעל בדימונה שאנחנו מחזיקים אותו בלי שום חשבון כלכלי.
עמי אראל: אנחנו לא איזה משקיע שבא והלך.
עמי אראל: המצב הזה שבו צריך להתייעל, צריך להתארגן וצריך לשנס מותניים הוא קשה לנו, אבל בוודאי שאנחנו מבינים שהוא קשה לעובדים, שחלק גדול מהם עובדים 20-30 שנה, ואולי זה מקום העבודה הראשון והיחיד שלהם.
עמי אראל: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם הוועדה, מקיימים הידברות בדרך הכי שקופה שרק ניתן על מנת להביא למצב שהמהלך הזה יהיה מהלך פרישה ולא מהלך פיטורים.
עמי אראל: אנחנו מנסים לעשות את כל המהלך כולו, גם מבחינת כמות האנשים וגם מבחינת התנאים שיינתנו לפורשים, מתוך התחשבות והבנה שיש פה בעיות אנושיות קשות.
עמי אראל: לסיכום, מכתשים אגן תמשיך לייצר בישראל, בין אם תהיה עסקה ובין או לא תהיה עסקה.
עמי אראל: הרוב המכריע של העובדים ימשיך להיות מועסק בחברה.
עמי אראל: בכוונתנו להמשיך פעילות ייצורית גם באשדוד וגם - - -
מגלי והבה: אתה מדבר על הרוב המכריע - - -
עמי אראל: הרוב המכריע זה יותר מ-50% ויותר מ-60% והיתר, כשנגמור את המשא ומתן.
עמי אראל: אני באמצע משא ומתן.
עמי אראל: אם היו מחכים עוד שבוע הייתם יודעים בדיוק, וגם ככה תדעו בדיוק.
משה גפני: אתה רק לא אמרת לנו מה התמריצים שקיבלתם מהממשלה.
עמי אראל: נדבר על זה אם זה חשוב.
עמי אראל: לא הייתי מוכן לזה, אבל תיכף נדבר על זה.
עמי אראל: הפרישה תתבצע על פני שנים.
עמי אראל: העובדים שיפרשו יקבלו פיצויים משמעותיים, הרבה יותר ממה שעל פי חוק או איזשהו הסכם עבודה.
עמי אראל: אנחנו מנהלים משא ומתן בימים אלה, הכוונה שלנו לסיים אותו בהצלחה בימים אלה.
עמי אראל: אני בטוח שכאשר יסתיים יסתבר שפעלנו בהגינות בכל הנושאים שהזכרתי.
עמי אראל: תודה רבה.
משה גפני: מי מייצג את העובדים?
יהודה דדון: אני ממלא מקום יושב ראש ועד העובדים.
יהודה דדון: חבריי אתי: רמי ברכה, שלומי בר וסימון משש.
יהודה דדון: שלום לכם, איש איש על פי מעלתו ותפקידו.
יהודה דדון: ברצוני לפתוח בעניין של מה זה מכתשים אגן.
יהודה דדון: מכתשים הוקם בשנת 1952.
יהודה דדון: עיסוקו העיקרי תכשירים וחומרים להגנת הצומח.
יהודה דדון: מועסקות בו כ-1,800 משפחות באופן ישיר ו כ-2,200 במעגל חיצוני, שכולל קבלנים, ספקי שירות ואחרים.
יהודה דדון: משכורות העובדים משרתות מעגל חיצוני רחב יותר בבאר-שבע ובאשדוד.
יהודה דדון: בעבר עובדי מכתשים הקריבו את חייהם על מנת שיישאר מפעל, אפילו לא תבעו את המפעל כאשר נפגע עובד, על מנת שיישאר מקום עבודה לדור הבא - וכאלה גם ישנם מאחוריי - וגם לצעירים שנמצאים לידי.
יהודה דדון: מפעל שהביא משכורות למשפחות והביא גאווה לעיר.
יהודה דדון: אכן, במותם של אלו ציוו לנו את החיים.
יהודה דדון: זו המסורת ועל זה אנחנו צריכים לשמור.
יהודה דדון: מכתשים סייע רבות להתפתחות הנגב, ובאר-שבע בפרט, ושימש מנוף צמיחה לאקדמיה ולאוניברסיטה במקום, כאבן שואבת למחקרים ומדעים מתקדמים, שערכם לא יסולא בפז, לקליטת העלייה ולתרומה לקהילה ולצעירי העיר.
יהודה דדון: עכשיו אני שואל את כולם: האם נחזיר את כל זה אחורה?
יהודה דדון: האם נוותר על משהו ברור?
יהודה דדון: מכתשים שימש מקום תעסוקה וגאווה לתושבי העיר - - -
משה גפני: מר יהודה, הנאום שלך הוא נאום טוב.
משה גפני: מכאן ואילך יותר מעניין אותי, האם באמת העובדים חוששים, אחרי מה ששמענו כאן, שמחר, מחרתיים, בעוד שנה או שנתיים - - -?
יהודה דדון: ברשותך, הייתי רוצה לסיים ואז הכול יובן.
יהודה דדון: תנאי העבודה במכתשים הם תנאים טובים ברמת טכנולוגיה מתקדמת, למהנדסי מכונות, חשמל, כימייה, שאין לה אח ורע בעולם.
יהודה דדון: גם דור שני ושלישי נקלטו בחברה.
יהודה דדון: החברה פועלת כיום ברחבי העולם כחברה רב-לאומית, לה חברות בנות רבות בעולם, מידע וידע אצור שנרכש בעמל רב, רישויים ופטנטים ייחודיים שהסינים עומדים לקבל ללא עמל וטורח.
יהודה דדון: האם איבדנו את השפיות כדי להעביר מידע וידע?
יהודה דדון: מה נשאר עוד במדינה?
יהודה דדון: ההיי-טק זה היי-טרח.
יהודה דדון: לאן אנחנו הולכים?
יהודה דדון: לעבודת כפיים?
יהודה דדון: לאבד אותה?
יהודה דדון: אני מבטיח לכם שעם הגל הזה יבוא הנחשול.
יהודה דדון: יש לעצור מיד ולבצע בדק בית, לסייע ולעזור.
יהודה דדון: האם משפחה מובטלת תעלה למשק ולאוצר פחות מסיוע למפעלים כאלה?
יהודה דדון: חובה עלינו לשמור על הקיים.
יהודה דדון: דיני נפשות קודם לדיני ממונות, וכאן המקום לעשות חשבון נפש מה רצוי ומה מצוי והיכן עלינו לסייע.
יהודה דדון: גם אינטל קיבלה סיוע נדיב מאוד.
יהודה דדון: בעניין ההתייעלות - מקובל עלינו שיש להתייעל.
יהודה דדון: תמיד את זאת אנחנו צועקים, לא המנהלים.
יהודה דדון: ארבע שנים אנחנו צועקים, שמונה פעמים ברמת כוסית: בואו נתייעל, בואו נתייעל.
יהודה דדון: וביגר בשלו, אומר: הכול בסדר, הכול בסדר.
יהודה דדון: בגלל "הכול בסדר" אנחנו כאן, גם אראל כאן.
יהודה דדון: חובת המדינה לאזרחיה זה שימור מקומות עבודה ותעסוקה וביטחון תעסוקתי.
יהודה דדון: היום עדיין ניתן לעשות ולשנות את הגזירה הזאת, היא לא גזירה משמיים.
יהודה דדון: אני וחבריי לעבודה, העובדים בבאר-שבע וברמת חובב, מצפים לסיוע ועזרה מיידיים, לפני שיהיה מאוחר.
יהודה דדון: לסינים יש המון רזרבות, כמו שציינת.
יהודה דדון: אין לנו מפעל אחר לתרום אותו לסינים ואין לנו שום דבר ברזרבות.
יהודה דדון: הלוקסוס הזה הוא יקר, אותו אנחנו צריכים לשמר.
יהודה דדון: אני מדבר על שימור העבודה.
יהודה דדון: היום 1,800 משפחות בחרדה – שאלת את השאלה ואני עונה.
יהודה דדון: נשארנו לבד בחזית, אף אחד לא היה אתנו.
יהודה דדון: אנשים, שאם אתה רוצה להרוג ועד עובדים ולחסל אותו, שים לו הודעה כזאת עם מצב כזה, והוועד נגמר.
משה גפני: איזו הודעה?
יהודה דדון: הודעה על מכירת חברה.
יהודה דדון: היום אני שומע את הבוס הגדול שלי, אני יודע שהם עושים למען החברה המון והם לא ישנים לילות כימים והם רוצים לסייע, אבל אי-אפשר לומר שחברה שמוחקים אותה בבורסה ומעבירים שליטה מלאה לסינים, אז ה-30% הנותרים גם הולכים לכיוון שבשלוש שנים ב-10% יותר פרמיה משולמת והם יוצאים.
יהודה דדון: מהיכן אני יכול להשיג התחייבות כאשר אין לו שליטה?
יהודה דדון: גם אם זה מסמך רשום.
יהודה דדון: אגיד מה מפריע לי.
יהודה דדון: חומר מיוצר ברווחיות של 20% והסינים ירגישו שהם יכולים לייצר ברווחיות של 60%, והם יותר טובים ממני ברמת הייצור, ברמת הרגליים שטוחנות.
יהודה דדון: אין לי עדיפות ברווחיות כי אם מעבירים דבר מסוים לשם גם אין הגנה על המידע או הידע שלא יעבור.
יהודה דדון: שלוש שנים זו לא הבטחה; כשאין לך שליטה אתה בחוץ.
יהודה דדון: במה אני יכול להתחייב לעובדים שישבתי עם הנהלת מכתשים וסייעתי כדי לקדם את המצב או כדי לתת לעובדים החוששים ביטחון לשנים רבות?
יהודה דדון: אין לי את זה.
יהודה דדון: אני הקטן לא מבין, אם הגדולים מבינים – בבקשה.
יהודה דדון: מה שאני מבקש: אתם, חברי הכנסת, היכנסו לפעולה שלכם, לא שלי.
יהודה דדון: עם ההנהלה שלי אני יושב על התייעלות במקביל, כי ככה ציוו עלי, ככה אמרו לי, ככה אני חושב שאני יכול להגיע להידברות.
יהודה דדון: בסופו של דבר בכל המאבקים וכל הוויכוחים שיהיו - נגיע להידברות, אבל הידברות עם ידיים נקיות, לעתיד החברה לדור הבא.
יהודה דדון: על זה צוויתי מכל אלה שקיבלו את החברה הזאת, מהעובדים ששלחו אותי הנה, אין לי לוקסוס אחר.
יהודה דדון: תודה רבה.
משה גפני: תודה רבה, אני מודה לך על הדברים האלה.
משה גפני: שרגא ברוש, נשיא התאחדות התעשיינים, בבקשה.
שרגא ברוש: חבריי באגן וידידיי בוועדה, באתי לכאן היום לא כי אגן ביקשו ממני לבוא.
שרגא ברוש: באתי לכאן היום כי הנושא האמיתי הוא הנושא שהעלה יושב ראש הוועדה בפתח דבריו.
שרגא ברוש: תאמינו לי, אני נותן לכם ערבות אישית - המקרה באגן ייפתר.
שרגא ברוש: אני יודע מה אני אומר לכם, הוא ייפתר.
שרגא ברוש: שמעתם את יושב ראש ועד העובדים, עם ועד כזה הבעיה תיפתר, אני אומר לכם שהיא תיפתר.
שרגא ברוש: אבל הבעיה היא לא אגן.
שרגא ברוש: הבעיה היא כושר התחרות של התעשייה הישראלית.
יעקב אדרי: אני לא מציע להסיט את זה לדיון כללי.
שרגא ברוש: אם אתם רוצים לברוח מהדיון האמיתי בואו נתעסק באגן, אין שום בעיה לעצור פה - - -
שלי יחימוביץ': אבל אם הם אומרים שהבעלות עוברת ב-70% לסינים, איך אנחנו יכולים - - - ?
שרגא ברוש: את מכירה אותי, אני מבטיח לך שלא אשאיר נושא לא מכוסה, גם לא מה קורה עם 70% של הסינים.
משה גפני: אני לא יודע איך זה בהתאחדות התעשיינים.
משה גפני: בוועדת הכספים את סדר היום קובע היושב ראש.
משה גפני: הנושא, כפי שאמרתי, הוא אגן מכתשים, אבל הנושא הוא דיון עקרוני.
משה גפני: אנחנו מדברים עליו אבל אנחנו מתכוונים לכולם, לתעשייה בכלל.
שרגא ברוש: תודה.
שרגא ברוש: אני רוצה להבטיח מילה אחת לחבריי, חברי הכנסת: הנושא הוא אגן, ולא שכחתי.
שרגא ברוש: אבל ראוי להתייחס למה שאמר היושב ראש כי זאת באמת הבעיה, אחרת נביא לפה כל יום מפעל אחר ולא נפתור את הבעיה.
שרגא ברוש: הנושא הוא כושר התחרות של התעשייה הישראלית.
שרגא ברוש: שמעתם את ועד העובדים, אז אתם מבינים שאנחנו עוסקים כרגע בעתידם של העובדים.
שרגא ברוש: אנחנו לא עוסקים רק ברווח של נוחי דנקנר או בהמשך השכר של המנהלים במפעל.
שרגא ברוש: אנחנו עוסקים בעתידם של העובדים ושל התעשייה בארץ ישראל.
שרגא ברוש: שמענו שהסינים מייצרים פי 15 יותר בזול - אף אחד לא מופתע, נכון?
שרגא ברוש: ואת בעיית הדולר אנחנו מכירים, אף אחד לא מופתע; את זה ששמו על שולחן הכנסת את חוק ההסדרים עם תוספת עלויות למגזר העסקי של שישה מיליארד – אף אחד לא מופתע; אבל כל ישיבה שאני בא, ולשמחתי אני בא לפה לא מעט פעמים בשש השנים האחרונות, אני אומר לכם שהבעיה היא כושר התחרות של התעשייה הישראלית.
שרגא ברוש: כשאנחנו אומרים כושר התחרות, אז בסוף מישהו צריך לקבל החלטות.
שרגא ברוש: לגבי התייעלות אין ויכוח, זה מהלך נורמלי, ופי שאמר יושב ראש הוועד, כבר ארבע שנים הם חושבים שצריך להתייעל.
שרגא ברוש: בדרך כלל העובדים מבינים ויודעים מה הם אומרים כי רואים את הדברים בתוך המפעלים.
שרגא ברוש: אבל הבעיה היא, רבותי, שכשמדובר על כושר התחרות אז אם בקלות עוברת העלאת הביטוח הלאומי למעסיקים - אז עוד חצי אחוז; אם בקלות עוברת פה העלאת הבלו על הפחם – זה מייקר את מחירי החשמל לאגן כימיקלים; ואם כשמדברים על הדולר חושבים שזו בעיה בין שר האוצר לבין הנגיד – אז מביאים לפה את הדולרים, צריכים להפוך אותם לשקלים, המחיר לא מספיק, מעלים את המחיר בשני דולר, לא מוכרים, משפרים את כושר התחרות של הסינים ובאים לוועדה לבדוק מה עושים עם אגן.
שרגא ברוש: כשעוסקים בריכוזיות במשק – ואני יודע שהנושא הזה טעון ורק דביל כמוני מעז בכלל להעלות אותו - אז מפעל כמו אגן, אם מישהו רוצה למכור אותו, ואי-אפשר להכריח אף אחד להחזיק מניות בשום מקום יש שתי אפשרויות: או מוכרים לאותו לבעל הון אחר בארץ או לבעל הון בחוץ לארץ.
שרגא ברוש: אז אם נמכור אותו לבעל הון בארץ יגידו: המשפחות, הריכוזיות.
שרגא ברוש: אם נמכור את זה לחוץ לארץ אז יש סכנה שאין להם רחמים ולא יסתפקו ב-20% רווח ויוציאו אותו מהארץ.
שרגא ברוש: אז אנחנו צריכים להחליט מה אנחנו רוצים ובואו נהיה ישרים עם עצמנו.
שרגא ברוש: טרחתי ובאתי לוועדה כי אני מאוד מכבד את הוועדה הזאת, כי הדיונים פה הם מאוד רציניים וענייניים בלי שום קשר למפלגה, לפוליטיקה ולכלום.
שרגא ברוש: לא פעם ג'ומס עומד ומגן על הממשלה כאילו שהוא שר האוצר.
שרגא ברוש: ואתה שואל את השאלות: מאיפה יביאו את הכסף לשלם את החוק הזה.
שרגא ברוש: אבל בגלל הרצינות של הוועדה הזאת ראוי שגם לנושא הזה תתייחסו.
שרגא ברוש: התחלתי במשפט שאני בטוח שהבעיה באגן תיפתר, כי יש הנהלה אחראית, יש ועד אחראי, ששמעתם אותו פה, וזה ייפתר.
שרגא ברוש: זה מה שצריך כדי שזה ייפתר.
שרגא ברוש: אבל אם אנחנו לא רוצים כל יום להיות פה ובעוד חמש שנים - - -
שרגא ברוש: לעשות פה דיון אמיתי על כושר התחרות של התעשייה הישראלית.
שרגא ברוש: 45% מהצמיחה בא מהייצוא, כושר התחרות של הייצור – אתם רואים את הנתונים הסטטיסטיים?
שרגא ברוש: לא הייתם צריכים לחכות להם, ואני אומר לכם שבשנה הבאה יהיה יותר גרוע.
שרגא ברוש: אל תחכו לזה.
שלמה מולה: עם 70% בעלות, איך תיפתר הבעיה?
שרגא ברוש: אם המפעל הזה ירוויח, לא משנה אם בעל הבית יהיה 70% סיני, 70% טורקי או 70% IDB.
שרגא ברוש: אם הוא ירוויח הוא יישאר; אם הוא לא ירוויח הוא ייסגר.
קריאה: הוא מרוויח, רק לא מרוויח מספיק.
שרגא ברוש: יכול להיות, אבל דבר אחד בטוח - - -
שלי יחימוביץ': אנחנו לא מדברים על כך שיפסיד.
שרגא ברוש: בואו נהיה פרקטיים: אין חוק שמפריע למישהו למכור את מניותיו.
שרגא ברוש: החלטתם להיות חברי כנסת, מישהו הפריע לכם להחליט על זה שאתם רוצים להיות חברי כנסת?
שרגא ברוש: אדם, רוצה - קונה, רוצה - מוכר.
שלי יחימוביץ': הרטוריקה הזאת, זה לא קשור.
שלי יחימוביץ': כל הרטוריקה לא מתאימה לך בכלל.
שרגא ברוש: אני רוצה להגיד לך למה באתי.
שרגא ברוש: נסעו חברי כנסת לעפולה למפעל המזגנים, אז מה יצא?
שרגא ברוש: אז מפעל המזגנים לא עבר לחוץ לארץ?
שרגא ברוש: עבר לחוץ לארץ.
שרגא ברוש: חבר'ה או שנטפל בבעיה מהשורש ונטפל בה או שנמשיך לנסוע להצטלם במפעלים.
משה גפני: שרגא, אתה אומר דברים שמעוררים פולמוס.
משה גפני: אגב, הם גם דברים נכונים, אבל הם מעוררים פולמוס גדול.
משה גפני: יש שני חלקים למפעלים הללו.
משה גפני: חלק אחד, שיש תחרות ואנשים רוצים להרוויח, לא רוצים להפסיד וגם אלה שמרוויחים רוצים להרוויח יותר, ואם ימכרו אותו לבעל מניות בארץ יגידו: ריכוזיות ואם ימכרו אותו לחו"ל אז יגידו שמוציאים מפה את התעשייה.
משה גפני: כל הדברים האלה נכונים.
משה גפני: אבל יש גורם נוסף.
משה גפני: מזמן הפסקנו להיות סוציאליסטים וקפיטליסטים.
משה גפני: אנחנו אנשים נורמלים שמתאימים את עצמנו לתקופה שאנחנו חיים בה, ובתקופה שאנחנו חיים בה המדינה מהווה גורם.
משה גפני: אמנם לא גורם כמו שהיה פעם במדינות מסוימות, אבל היא מהווה גורם.
משה גפני: היא גם מסייעת למפעלים האלה כדי להתקיים, היא גם נותנת להם אישורים, היא גם נותנת להם רישיונות.
משה גפני: המערכת השלטונית מעורבת בעניין הזה גם אם מדובר במפעל פרטי.
משה גפני: התפקיד שלנו, כחברי כנסת, לדעת לעשות את האיזון בין המדינה לבין המפעל או בעלי המניות – לא חשוב על מי המדובר.
משה גפני: האם אנחנו יכולים להמשיך ככה, לראות ועינינו כלות איך כל השיקול יהיה של בעלי המפעלים?
משה גפני: רווח ורווח יותר גדול.
משה גפני: אתה תשמע נאומים, וזה בסדר, שאכפת להם מהעובדים, יהיו סיכומים ויישבו ישיבות ליליות ויגידו שיפטרו רק בעוד שלוש שנים והעובדים יירגעו.
משה גפני: הכול יהיה בסדר, אבל בטווח הארוך אנחנו, כחברי כנסת, מופקדים על יצירת האיזון בין מה שהממשלה מסייעת ונותנת ועושה על מנת שזה יקרה – אנחנו בוועדה מאשרים תמיכות רבות מאוד, בסדרי גדול עצומים – הולך להגיע לפה אישור למפעל אינטל, אישור בסדרי גודל בלתי רגילים ונידרש לאשר את זה.
משה גפני: אנחנו נצטרך לדון דיון אמיתי מה חלקם של בעלי המפעלים ומה חלקה של המדינה.
משה גפני: זה יהיה הדיון.
שרגא ברוש: זה נכון שהמדינה מסייעת למפעלים.
שרגא ברוש: גם חוק עידוד השקעות הון, לא פעם באתי לפה וסייעתם כדי שחוק עידוד השקעות הון ימשיך ויתקיים.
שרגא ברוש: עדיין הוא 24% מענק מהמדינה ו-76% מהבעלים, את זה צריך לזכור.
שרגא ברוש: זה לא שהמדינה הקימה למישהו עסק ועכשיו הוא מוכר אותו, אלא הבעלים באו ושמו כסף.
משה גפני: אבל אמרתי בהגינות, לא אמרתי - - -
שרגא ברוש: נכון.
שרגא ברוש: דבר שני, אני רוצה לתת לכם שוב פעם הבטחה, לפחות לגבי התעשיינים.
שרגא ברוש: אף תעשיין שמקים מפעל לא מצפה לראות מחר בבוקר את הכסף בכיס, גם כשהוא משקיע וקונה הוא לא מצפה לראות מחר את הכסף.
שרגא ברוש: תפתחו את הדוחות של חברות ותראו שבעלים מוכנים להפסיד, להצטמצם ולהתכווץ ברווחים, אני מדבר לפחות על התעשיינים הישראלים.
שרגא ברוש: אבל מצד שני גם צריכים לראות עתיד למפעל.
שרגא ברוש: אנחנו בהחלט מוכנים לראות שהמצב יהיה יותר טוב בעוד שנה, בעוד שנתיים, בעוד שלוש.
שרגא ברוש: אנחנו לא מחפשים לעשות איזשהו סיבוב תעשיינים בהגדרה.
שרגא ברוש: לכן גם העובדים בתעשייה, אני רוצה שתדעו, עובד שפורש מהתעשייה החליף בממוצע שני מקומות עבודה כל חייו, מגיל 21 עד גיל 67.
שרגא ברוש: תעשייה זה מקום עבודה יציב לאורך שנים, אבל אם יש בעיה – ויש בעיה - של תחרות של התעשייה הישראלית, אז אני חושב שתפקיד נוסף של הוועדה זה להידרש לזה ולהסתכל באיזושהי ראייה קדימה לאן זה הולך כדי שלא נדון באיזשהו דיון על עובדים כאלה או אחרים, שצריכים להתייעל ולצמצם או לא.
שרגא ברוש: לכן אהבתי את מה שאמרת, כי זה באמת הדיון האמיתי.
מירי רגב: קודם כול, אני מודה לך, חבר הכנסת גפני, על הדיון.
מירי רגב: זימנו דיון מהיום להיום.
מירי רגב: שמענו את הדברים שאמר יהודה.
מירי רגב: ביקרתי במכתשים אגן ושמעתי את העובדים, את הכאב של העובדים, עובדים שנמצאים דור שני ודור שלישי במכתשים אגן, פצועים בגוף ואומרים שהם מוכנים לעשות הכול כדי שימשיך לעבוד.
מירי רגב: הם לא מוכנים שיקברו את המפעל הזה.
מירי רגב: מצד שני, אני רוצה להגיד עוד מילה.
מירי רגב: מעולם לא ייצגתי את בעלי ההון, ואני גם לא מתכוונת לעשות את זה במעמד הזה.
מירי רגב: אבל קראתי את ההודעה של נוחי דנקנר, ואני מסתובבת בפריפריה ושומעת מה ראשי הערים אומרים על נוחי דנקנר.
מירי רגב: אני יודעת שנוחי דנקנר יעמוד במה שהוא אומר, שהוא רוצה להגיע להסכם שהעובדים ייצאו ממנו מרוצים.
מירי רגב: עם זאת, האחריות על פיתוח הנגב היא לא של נוחי דנקנר.
מירי רגב: האחריות על מה שקורה בנגב היא של המדינה, ולא יכול להיות שהמדינה לא תרחיב את מקומות העבודה לעובדים, לא תגן על העובדים ולא תגיע להסכמים ותוכניות שבהם תהיה הגנה על העובדים.
מירי רגב: אנחנו נמצאים במצב שאינטל בקרית גת קיבלה סיוע אמיתי מהמדינה בהטבות והסדרים, ומצד שני מכתשים אגן לא קיבלו את אותם הסדרים ואותן הטבות.
פניה קירשנבאום: אני רוצה להגיד לך שהם קיבלו הבטחה, עוד לא קיבלו שום עזרה.
יעקב אדרי: קיבלו, קיבלו.
שלי יחימוביץ': קיבלו, אביא לך את הרשימה.
מירי רגב: אינטל קיבלו סיוע, פשוט קרית גת על כביש 6 - - -
חיים אורון: מכתשים אגן לא קיבלו?
חיים אורון: חוק עידוד השקעות הון קיבלתם, כמו כולם.
מירי רגב: אני לא אומרת שהם לא קיבלו, אני רק אומרת שיש כאן מצב שצריך לשבת לראות מה אינטל קיבלו ולמה, ומדוע מכתשים אגן – יש לנו אינטרס לשמר את תעשיית הכימיה במדינת ישראל, לשמר תעשייה בנגב, כי אנחנו לא בונים חדשה אז לפחות את מה שיש לשמר ולא לגרום להם לעבור לסין, כי מה לעשות?
מירי רגב: מיליארד סינים לא מכירים את עופר עיני וממשלת בייג'ין לא אחראית על פיתוח הנגב.
מירי רגב: זה המצב, ועל זה אנחנו צריכים לעבוד.
מירי רגב: לכן אני חושבת שאנחנו צריכים לעבוד על שני דברים נפרדים.
מירי רגב: אחד, לעשות דיון אמיתי על כל מה שקשור לתעשייה מול התחרות הבלתי אפשרית בסין ובהדו, כדי לשמור על התעשייה היוצרת מקומות עבודה.
מירי רגב: מצד שני, כדי לפתור את נושא מכתשים אגן אנחנו צריכים לראות לאיזה הסכם הם יגיעו ולבדוק עם האוצר – ואני מקווה שיש כאן נציג של האוצר – איזה הטבות והסדרים יכולים להגיע עם מכתשים אגן, כמו שהגיע אם אינטל.
מירי רגב: אם הוא לא יכול להגיע לאותם הסדרים אני רוצה להבין למה.
משה גפני: אנדריי אוזן ואחריו – חברת הכנסת שלי יחימוביץ.
אנדריי אוזן: בוקר טוב.
אנדריי אוזן: קודם כול, תודות ליושב ראש שכינס את הישיבה ולמירי שהתארחה אצלנו ביום שלישי ולכם, חברי הוועדה.
אנדריי אוזן: אני מודה לחברי הכנסת שנמצאים פה, חברי הוועדה, אפשר לומר שאני מכיר כמעט את כולם באופן אישי.
אנדריי אוזן: אני רוצה לומר לכם שזאת שעת רצון.
אנדריי אוזן: לא אחליף את שרגא, כנשיא התאחדות התעשיינים, אבל אדבר בכובע של ראש מועצת רמת חובב שאמורה הייתה לקלוט את מרבית התעשייה הכימית במדינת ישראל.
אנדריי אוזן: המועצה היא בשטח של 23,000 דונם.
אנדריי אוזן: היום רמת חובב מאוכלסת בסך הכול ב-7,000 דונם.
אנדריי אוזן: יש בה כ-20 מפעלים.
אנדריי אוזן: מה שקורה במכתשים היום זה מכתשים כסימפטום לעתיד התעשייה הכימית ועל זה אני רוצה לדבר.
אנדריי אוזן: יהודה, ממלא מקום יושב ראש הוועד, אמר חלק גדול מהדברים שרציתי לומר.
אנדריי אוזן: התעסוקה של תושבי הנגב - זה לא סוד שמרבית תושבי הנגב מועסקים בתעשייה הכימית, אם זה ברמת חובב או באזור מישור רותם.