GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה גפני: נעבור על הסעיפים באופן מקצועי ואם נרצה לעשות שינויים בתוך סעיפי התקציב, נעשה שינויים בתוך סעיפי התקציב.
משה גפני: זה דבר שלא נעשה עד היום.
משה גפני: אנחנו מאשרים את התקציב, הממשלה יכולה למשוך אותו.
אמנון כהן: הם יבואו מוכנים.
אמנון כהן: ברגע שהם יודעים שסעיף מסוים לא מתבצע, הם כבר באים לכאן לאישורים.
משה גפני: למה שלא נשב על זה כדי שחברי הוועדה ידעו מה נעשה בתקציב המדינה?
משה גפני: כך בכלל לא יודעים.
משה גפני: אתה מאשר בסוף את התקציב בחצי שעה.
משה גפני: נדון על הסעיפים.
גאלב מג'אדלה: זאת ההצעה שלך?
משה גפני: כן, זאת ההצעה שלי.
שלי יחימוביץ': אולי נפצל את סעיפי התקציב בוועדת הכנסת.
שלי יחימוביץ': כמו שמפצלים את חוק ההסדרים.
משה גפני: אנחנו יכולים לעשות את זה בוועדה.
משה גפני: זאת סמכותה של הוועדה.
גאלב מג'אדלה: ההצעה שלך היא טובה.
חיים אורון: מה סמכות הוועדה?
חיים אורון: להוציא חלקים מהתקציב?
משה גפני: הממשלה תמשוך את זה.
חיים אורון: אתה  לא יכול להוציא דברים.
משה גפני: אני בא עם מרץ אבל אתה הולך להוריד לי אותו.
משה גפני: אתה דן על תקציב משרד הרווחה ואתה מוצא שיש שם סעיף שבמשך  שלוש שנים נוצל באופן חלקי.
משה גפני: אתה שואל את השר או את התקציבן של משרד הרווחה ומבקש להעביר את זה לסעיף אחר שם חסר כסף.
חיים אורון: זה לא נקרא לפצל.
חיים אורון: אתה כותב הסתייגות.
משה גפני: לא אמרתי לפצל.
חיים אורון: כאן נרד לשתיים ושם נרד לארבע.
משה גפני: לא, היא לא אמרה לפצל.
משה גפני: אתה תגיד שמשרד האוצר לא ייתן לעשות את זה כי יש לו סעיפים שלא מנוצלים ואת זה הוא מנצל לדברים אחרים.
משה גפני: בסדר, אבל לפחות זה יהיה על השולחן.
משה גפני: ננסה לעשות את זה עם שני משרדים.
גאלב מג'אדלה: אם כבר התחלת להרהר בקול רם ולשתף את חברי הוועדה בהרהורים שלך, למה שלא נקצר תכליתית ונלך ליעילות תכליתית יותר?
גאלב מג'אדלה: נסכים כאן בינינו באיזה סעיפים יש לנו מחלוקת ונדון בהם.
משה גפני: אבל איך תקיים את הדיון הזה אם אתה לא מכיר את הסעיפים?
גאלב מג'אדלה: נסכם בינינו שהיום דנים במשרד מסוים.
גאלב מג'אדלה: אני אבוא את הסעיפים שלי, ג'ומס יבוא עם הסעיפים שלו, שלי תבוא עם הסעיפים שלה כאשר כמובן אנחנו מתואמים סיעה אחת לגבי הסעיפים השונים.
משה גפני: אתה ושלי?
שלי יחימוביץ': אנחנו סיעה מאוד מלוכדת בוועדת הכספים.
שלי יחימוביץ': נגמרו הימים של הפיצול בעבודה בוועדת הכספים.
גאלב מג'אדלה: הפיצול לא חל על ועדת הכספים אלא על מקומות אחרים.
גאלב מג'אדלה: נבוא בהסכמה תכליתית באיזה סעיפים רוצים לדון ואותם נביא לדיון אמיתי שייקח זמן.
אמנון כהן: וביתר הסעיפים לא נדון?
גאלב מג'אדלה: אם אנחנו חלוקים, לשם מה לדון?
גאלב מג'אדלה: כדי להרוג את הזמן?
גאלב מג'אדלה: מה שלא חלוקים, נביא לכאן.
משה גפני: ראלב, אני לא חולק עליך.
משה גפני: נתתי זמן לחשוב עד שבוע הבא.
משה גפני: תקנות ניירות ערך (אגרה שנתית) (הוראת שעה), התשע"א-2010.
דניאל אילון: כפי שעשינו בשנים האחרונות, כאשר מגיע ה-1 לאוגוסט, הוא המועד המחייב לתשלום אגרה שנתית על ידי התאגידים המדווחים, הקרנות והבורסה.
דניאל אילון: אנחנו בוחנים מה המצב התקציבי של הרשות כי אנחנו שואפים להגיע למצב של איזון, ואז בסמוך לאותו מועד אנחנו מבקשים בקשה להפחתה ולצידה בקשה לדחיית מועד התשלום ל-1 בספטמבר כדי שהתאגידים יצליחו להיערך לטופסולוגיה של ההפחתה.
דניאל אילון: כך אנחנו מבקשים גם עתה.
דניאל אילון: אנחנו מבקשים הפחתה של 10 אחוזים כיוון שמדובר בהפחתה שהיא מאוחרת למועד התשלום.
אמנון כהן: תשלום האגרה?
דניאל אילון: 20 אחוזים.
דניאל אילון: טעיתי בלשוני.
חיים אורון: כל שנה עושים כך.
משה גפני: מפחיתים את האגרות?
דניאל אילון: מדי שנה אנחנו מביאים לאישורכם בקשה להפחתת אגרות.
דניאל אילון: אנחנו תמיד רוצים להיות במצב של מעט יתר על מנת שנהיה בשלים לעמוד בימים שחונים כאשר השוק נמצא בבעיה ואז קשה לגייס את הכסף מן הציבור.
דניאל אילון: קביעת האגרה מדי שנה היא מעט מעל לצורך ואז אם יתחוור תוך כדי השנה שהיו תשקיפים, שזה המקור הנוסף של ההכנסות שלנו לצד האגרה השנתית, אנחנו מפחיתים אגרות שנתיות.
דניאל אילון: כך נוכל לראות שבשנה שעברה – ולכן אמרתי בטעות 10 אחוזים – הפחתנו 10 אחוזים, בשנה שלפני כן ב-15 אחוזים והיו שנים שהפחתנו ב-20 ו-25 אחוזים.
דניאל אילון: היו כל מיני שיעורי הפחתה שהם פונקציה של המצב התקציבי באותה שנה.
דניאל אילון: בשנה הזאת, לאור ריבוי התשקיפים שנתקלנו בהם בתחילת השנה, אנחנו מבקשים ניכוי של 20 אחוזים.
דניאל אילון: זאת הוראת שעה וזה רק לשנה הנוכחית.
משה גפני: השנה הנוכחית, לאיזו שנה הכוונה?
דניאל אילון: לשנת 2010.
דניאל אילון: הגבייה תהיה ב-1 בספטמבר.
דניאל אילון: אנחנו מבקשים תחילה רטרואקטיבית למועד שהיה צריך להיות לתשלום כדי שנוכל באמת לגבות בהתאמה.
משה גפני: יש שאלות לחברי הכנסת או למישהו מהאורחים?
מירב תורג'מן: גביתם את האגרה המופחתת.
דניאל אילון: בפועל גבינו בחסר.
מירב תורג'מן: אולי כדאי שבשנה הבאה יביאו את התקנות דווקא קודם.
דניאל אילון: אנחנו הבאנו קודם אלא שפשוט היה עומס והכנסת יצאה לפגרה, כך שלא הצלחנו להביא את הנושא לידי דיון.
דניאל אילון: להטיל את מלוא התשלום ואחר כך להתעסק עם החזרים, זה  דבר מאוד מורכב.
גד סואן: קודם כל, זאת מגמה ברוכה.
גד סואן: רשות ניירות ערך עושה את זה בשנים האחרונות כמעט כל שנה.
גד סואן: כלומר, קובעים מראש תקציב יותר גבוה שמכסה את כל ההוצאות שתהיינה פלוס משהו ואחר כך מחליטים את ההחלטה וזאת בהחלט מגמה מבורכת.
גד סואן: במכתבו של שר האוצר שנכתב אל היושב ראש בחודש יולי כתוב כי מוצע שמועד תשלום האגרה השנתית יידחה והוא יחול ביום ה-1 בספטמבר.
גד סואן: ה-1 בספטמבר כבר עבר מזמן ולכן צריך לשנות את התאריך.
דניאל אילון: האגרה נגבית.
שמשון אלבק: לכן אין צורך בזה.
מירב תורג'מן: לא. תחילת התקנות תהיה רטרואקטיבית.
משה גפני: אנחנו מצביעים על אישור  תקנות ניירות ערך (אגרה שנתית) (הוראת שעה), התשע"א-2010.
משה גפני: תקנות ניירות ערך (אגרה שנתית) (הוראת שעה), התשע"א-2010 – אושרו פה אחד     התקנות אושרו.
שמשון אלבק: אני אציג בשתי מלים.
משה גפני: אם אפשר קצת יותר כי זה מעניין אותנו.
שמשון אלבק: אני רוצה לשמוע ואז אני אגיב.
אמנון כהן: כבר בישיבה הקודמת שאלנו אותך.
שמשון אלבק: אבל לא נתתם לי אפשרות להגיב.
שמשון אלבק: מדובר כאן בתיקון תקנות שהוא למעשה תיקון קטן לתיקון גדול שנעשה כבר מזמן.
שמשון אלבק: התיקון הגדול שנעשה מזמן היה שמרגע שהתחילו בשיטה של הדיווח האלקטרוני, נשאלה השאלה – וזה ברשות ניירות ערך, הדיווח האלקטרוני של חברות בשוק הציבורי, כבר קרוב לעשר שנים – האם צריך דיווח מלא בעיתון, בעיקר ככל שמדובר בתשקיף ובזימונים לאסיפות כלליות.
משה גפני: למה דווקא על פרסום של חברות בניירות ערך?
משה גפני: אפשר בכלל לבטל את העיתונים.
שמשון אלבק: אנחנו עוד לא מבטלים שום דבר אלא אני רק מסביר את הצורך.
משה גפני: רק שאלתי.
משה גפני: לא הבעתי עמדה.
שמשון אלבק: זה כבר קרה והוועדה הזאת החליטה שאין צורך בפרסום מלא אלא די בכך שיהיה פרסום מסוים והפניה לאתר הרשות.
שמשון אלבק: זה כבר נמצא היום בחוק ועכשיו אנחנו מגיעים לנושא שמונח כרגע על שולחננו.
שמשון אלבק: מה שמונח על שולחננו כרגע  - אני לא מומחה גדול לדפוס – זאת הקטנה של הפונט מפונט שעוד רגע אני אציג אותו.
שלי יחימוביץ': הקטנה של הפונט זאת הקטנה של המודעה.
שלי יחימוביץ': בוא נקרא לילד בשמו.
שמשון אלבק: רגע.
שמשון אלבק: גם הקטנה של הפונט וגם הקטנה של המרווח בין השורות.
שמשון אלבק: התוצאה של הדבר הזה, אני אציג עוד רגע בפני כולם.
שמשון אלבק: ההקטנה היא למעשה משהו כמו חצי מודעה בעיתון.
שמשון אלבק: בדקנו את זה לא רק על המודעות האלה, אבל זאת דוגמה שקיבלנו באדיבות החברות הציבוריות שהנציגים נמצאים כאן.
אלכס מילר: פעם האותיות הקטנות היו השורה הקטנה למטה.
אלכס מילר: עכשיו זה הפוך.
שמשון אלבק: עם כל הכבוד, אלה לא אותיות קטנות.
שמשון אלבק: העמדה שלנו היא שמבחינתנו אין שום הבדל בין האותיות הקטנות לאותיות הקטנות.
שמשון אלבק: אנחנו לא רואים סיבה לפרסום מעבר לפרסום הזה ולכן באנו עם ההצעה הזאת.
שמשון אלבק: אם אדוני רוצה שאני אתייחס כבר עכשיו לשאלה של האם הפגיעה בעיתונים רלוונטית או לא, אני יכול לעשות זאת אבל אני מעדיף לעשות זאת אחרי שחברי הכנסת יגיבו.
חיים אורון: אני מודיע שדיברו אתי לוביסטים ונציגי העיתונים.
שלי יחימוביץ': אתה לא חייב להודיע את זה.
חיים אורון: אבל אני מודיע.
חיים אורון: אני רוצה להודיע את זה.
חיים אורון: אני חושב שיש כאן לכאורה ניגוד אינטרסים שהמקום לברר אותו הוא בדיוק כאן.
חיים אורון: אני אומר את העניין באופן הכי פשוט.
חיים אורון: העיתונות הכתובה היא במצוקה מאוד מאוד גדולה מסיבות שקשורות במה שקורה בעולם הגדול ומסיבות ישראליות ספציפיות.
חיים אורון: לכנסת אין כלים, והציעו להשתמש בכמה כלים שאני חשבתי שהם לא נכונים, כדי להתמודד עם זה.
חיים אורון: אבל מבלי שאני חוטא במחשבות קונספרטיביות מדיי, גם בהצעה שלכם וגם בחוק ההסדרים באופן מקרי השנה יש כמה הצעות שהן כאילו עוסקות בפונטים ובפורמטים, אבל השורה האחרונה שלהן – הצעות של הממשלה – שהן פוגעות בעיתונים.
חיים אורון: בכל זאת, מעבר לאינטרס של בעלי העיתונים שהם כולם אנשי עסקים - חלקם מוצלחים מאוד, חלקם רק מוצלחים ואולי חלקם פחות – יש אינטרס ציבורי בעניין הזה.
חיים אורון: אני כבר קופץ לנושא שניסיתי לטפל בו לפני שנתיים-שלוש.
חיים אורון: ב"דה מרקר" של היום יש שישה עמודים שהמערכת כולה מממנת אותם עם כל הפרטים על הבורסה.
חיים אורון: קיבלתי מכתב מכל בעלי העיתונים, מכל המו"לים, גם מ"ידיעות אחרונות" וגם מ"הארץ", שהם כולם מוכנים להוריד את העמודים האלה ושהם עולים להם הרבה מאוד כסף.
חיים אורון: אגב, יש לי תחשיב מדויק כמה זה עולה וכמה יערות כורתים בברזיל כדי לממן את זה.
אמנון כהן: זה בלי תשלום?
שלי יחימוביץ': זה על חשבון המערכת.
חיים אורון: זה על חשבון המערכת.
משה גפני: המערכת מפרסמת את זה.
גד סואן: ידיעות כלכליות.
חיים אורון: לא. העמודים האלה של "דה מרקר".
חיים אורון: הידיעות האלה של הבורסה, יש לי הרגשה שגם אתה מסתכל עליהם במחשב ולא כאן.
משה גפני: זה בכל העיתונים.
חיים אורון: אז אין לכם מושג מי תקע אותי.
חיים אורון: הממונה על ההגבלים העסקיים שהסבירה לי שאני עושה הסדר כובל ושאני אזוז הצידה, ואכן זזתי הצידה.
פניה קירשנבאום: מה זאת אומרת הסדר כובל?
חיים אורון: היא בחנה את העניין ואם הם מחליטים כולם להתארגן ולהוריד את העמודים, זה הסדר כובל.
חיים אורון: תאמינו לי, אני אחרי שלוש פגישות אתה וזה המצב.
שלי יחימוביץ': זה תיאום.
חיים אורון: זה תיאום ביניהם ואני כחבר כנסת בכלל נכנס לפינה נוראית כאשר אני המתאם.
חיים אורון: היא אמרה לי לזוז הצידה.
שלי יחימוביץ': הרי אחד לא יורד אלא הם יורידו בתיאום.
חיים אורון: הם לא יכולים לרדת אלא אם כולם יורדים.
חיים אורון: לכן הוא גם מציע כאן תקנות לגבי הפונטים, כדי שלא אחד ישחק בעניין הזה אלא כולם.
חיים אורון: מה אני בסך הכל רוצה לומר בכל הדברים האלה.
חיים אורון: אדוני היושב ראש, מונחת בפנינו בעיה יותר גדולה מאשר גודל הפונט ואני מציע שנקיים על זה דיון.
חיים אורון: בסך הכל דרך ההחלטות הללו אנחנו מתעלים כסף ממקום למקום כאשר אנחנו מכריחים עיריות לפרסם מודעות על מתארים, על בנייה וכולי.
חיים אורון: אני יודע שפעם היו מפרסמים רק ב"על המשמר" וב"המודיע" כי אלה היו מודעות הכי זולות והיה צריך לפרסם בשני עיתונים.
חיים אורון: "על המשמר" ו"המודיע" היו מקבלים את המודעות והיו נהנים מזה.
חיים אורון: אני לא מכיר את הפונטים האלה ואני יודע שאני נתפס כאן למשהו, אבל נוצרת כאן בעיה.
חיים אורון: בחוק ההסדרים מורידים חלק מהחובה לפרסם מודעות ולכאורה זה נכון כי יש אינטרנט.
פניה קירשנבאום: לא, זה בכלל לא נכון.
חיים אורון: בסדר, זה כבר דיון אחר.
חיים אורון: הייתי דווקא יותר אדיב ואמרתי שנאמר שיש כאן נימוק ענייני.
חיים אורון: אני אומר שהסך הכל של זה בכמה החלטות והם מדברים על הסכומים.
חיים אורון: סך כל ההחלטות מצטברות לעשרות מיליוני שקלים בכל המערכת שבסוף אנחנו נימצא במצב שיהיה בארץ אולי עיתון אחד חינם ועוד עיתון אחד חזק וזהו.
חיים אורון: השאלה אם אנחנו רוצים את זה.
פניה קירשנבאום: לא בטוח שהוא יהיה חינם.
חיים אורון: אני הרבה יותר ג'נטלמן ואני אומר את הכל בנוסח כזה.
שלי יחימוביץ': יכול להיות שכולם יהיו חינם.
חיים אורון: אני הייתי מבקש באופן מסודר, אם רוצים, להזמין אותם לכאן, לשמוע את הבעיה כולה, כי כל הרעיונות שאנחנו בחוק נפתח עיתון, נסגור עיתון, הם לא יעבדו ואני לא שם.
חיים אורון: אני לא אצביע בעד זה.
חיים אורון: אני אומר שוב שאני נתפס לדיון הזה כדי לקיים דיון יותר רציני על בעיה שהולכת ומחריפה.
שלי יחימוביץ': אדוני היושב ראש, קודם כל אני מציעה שנקיים את הדיון עכשיו, נחליט ונצביע.
שלי יחימוביץ': הביאו לנו את זה כדי שנקיים דיון וכדי שנצביע.
אמנון כהן: כרגע מדובר רק בתקנות ולא בדיון רחב.
פניה קירשנבאום: זה חלק מדיון הרבה יותר רחב.
אמנון כהן: זה משהו הרבה יותר עמוק.
שלי יחימוביץ': כן, אבל  מביאים לנו תקנה לאישור.
משה גפני: עכשיו מדובר בתקנות שמובאות לאישור ואפשר להחליט שמאשרים או לא מאשרים.
שלי יחימוביץ': מה אנחנו עכשיו אם לא בדיון של ועדת כספים?
אמנון כהן: הוא רוצה לקיים דיון עם המוציאים לאור.
שלי יחימוביץ': אני יודעת אבל אני חושבת שאין צורך.
שלי יחימוביץ': זאת אומרת, אני מאוד אשמח לקיים דיון נרחב על גורל הפרינט שמאוד יקר ללבי.
שלי יחימוביץ': אגב, גילוי נאות, הייתי עיתונאית.
שלי יחימוביץ': גילוי נאות, אני חרדה מאוד לגורל הפרינט בארץ, לגורל העיתונות המודפסת.
משה גפני: למה לפי דעתך חשובה העיתונות?
משה גפני: אני יודע למה זה חשוב.
שלי יחימוביץ': לפני שאני מדברת על גורל הפרינט, אני רוצה לדבר על עצם העניין.
שלי יחימוביץ': העיר כאן אלכס בצדק שפעם האותיות הקטנות היו בסוף והאותיות הקטנות שאתה לא קורא אותן ואתה צריך משקפיים במספר גדול במיוחד כדי לקרוא.
שלי יחימוביץ': המודעה כולה הפכה לאותיות הקטנות.
שלי יחימוביץ': הרי מה המטרה של המודעות האלה?
שלי יחימוביץ': להיות קומוניקטיביות, שתהיה איזושהי נראות, שהציבור יהיה חשוף אליהן.
שלי יחימוביץ': לא כל הציבור חשוף לאינטרנט.
שלי יחימוביץ': אני מאוד מצטערת.
שלי יחימוביץ': אני לא יודעת מה אתכם אבל אני מקבלת לפחות שלושים אחוזים מפניות הציבור שהן על נייר בתוך מעטפה, בכתב יד ואפילו לא במעבד תמלילים.
שלי יחימוביץ': צריך לזכור שהציבור כולו עדיין לא נחשף לאינטרנט ולהרבה אנשים, תתפלאו, אין מחשב בבית.
אמנון כהן: לא רק לחרדים אלא גם לאחרים.
שלי יחימוביץ': על זה שוני יאמר לי שהמודעות האלה לא מיועדות לאנשים האלה.
שלי יחימוביץ': אני כבר יודעת את התשובות.
שלי יחימוביץ': אגב, אני לא מסכימה אתך.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שהמודעות האלה צריכות להגיע לציבור הרחב כולו.
שלי יחימוביץ': אני למשל קוראת לפעילים שלי לקנות כל אחד מניה אחת בחברות ציבוריות כדי שהם יוכלו לבוא ולהשתתף באסיפות בעלי מניות באופן סמלי והפגנתי ולהביע את דעתם.
שלי יחימוביץ': אני רוצה נגישות לכל הציבור, גם למי שלא מחובר לאינטרנט.
שלי יחימוביץ': כשמקטינים את הפונט בחצי ומקטינים את הרווח, כמו שהראו לנו כאן ביושר, המודעה קטנה בחצי ואנחנו עדים לתופעה בה עיתונות הפרינט תלויה יותר ויותר בבעלי הון ובפרסום שלהם.
שלי יחימוביץ': כאשר עיתון מעז לתקוף בעל הון שיש לו שליטה על חלקים גדולים מהמשק, הוא נענש ומפסיקים לפרסם בו.
שלי יחימוביץ': לכן אנחנו לא יכולים להיות אלה שיתנו יד לצמצום הפרסום הממשלתי בפרינט שמחזיק אותו ברמה של דיגניטי שהוא לא חייב רק לבעלי ההון ולפרסום שלהם.
שלי יחימוביץ': אומר לי שוני לפני הישיבה, ובצדק, מה זה ענייני.
שלי יחימוביץ': הוא אומר שזה לא רלוונטי, הוא רוצה להתקין תקנה וזה לא קשור אליו והוא צודק כי אכן אליו זה לא קשור אבל אלינו זה כן קשור.
שלי יחימוביץ': זה ההבדל בין אדם שהוא פקיד ציבור והוא בא עם המשימה הממוקדת שלו לבינינו, שאנחנו חברי כנסת ואנחנו צריכים לראות את הראייה הכוללת.
שלי יחימוביץ': אותו דבר בטקסטיל הביטחוני.
שלי יחימוביץ': אומר לי האחראי על הרכש במשרד לביטחון פנים מה זה עניינו, התפקיד שלו הוא לקנות הכי בזול את הסחורה, אבל אני כחברת כנסת מחויבת לחשוב גם על התעשייה ועל התעסוקה לפועלי טקסטיל ישראלים.
שלי יחימוביץ': זה ההבדל בינינו לבין שוני ושוני צודק, אבל אנחנו צריכים להיות אחראים על התמונה הכוללת.
שלי יחימוביץ': אני מציעה שנצביע נגד הסעיף הזה.
פניה קירשנבאום: אני מניחה שכבר שמעתם את דעותיי.
פניה קירשנבאום: אני חושבת שחייבים לקיים דיון יותר מעמיק בנושא הזה, אבל אם צריכים להחליט עכשיו, הייתי רוצה להתייחס לעוד כמה נקודות.
פניה קירשנבאום: מעבר לזה שמקטינים את המודעות והכתב הוא קטן, אני חושבת שאני עדיין בשוק העבודה .
פניה קירשנבאום: כך אני מרגישה את עצמי.
פניה קירשנבאום: מודעה כזאת אני בטח צריכה לקרוא עם משקפיים.
פניה קירשנבאום: זאת אומרת, זה לאו דווקא לאלה שאולי אין להם אינטרנט או לאו דווקא אלה שעדיין יכולים לקרוא גם את האותיות הקטנות.
פניה קירשנבאום: אני חושבת שיש בעיה ואם אנחנו רוצים להחביא את המודעות בעמודים שבסוף, אפשר לשים אותם בגודל של מודעות אבל ולא צריך להתאמץ להגיע לגודל כזה.
פניה קירשנבאום: אני חושבת שזה קטן.
פניה קירשנבאום: שמתי לב, ולפחות כך שמעתי, שגם תשקיפים הפסיקו לפרסם.
פניה קירשנבאום: האם זה נכון?
פניה קירשנבאום: האם הפסקתם לפרסם גם תשקיפים?
פניה קירשנבאום: זה עוד פן של הדברים ולא רק מודעות.
פניה קירשנבאום: אם כן, זה מרחיב את כל המחסור בפרינט, כפי שציינה שלי יחימוביץ.
דניאל אילון: בתיקון שאישרתם בוועדה הזאת לפני למעלה משנה, אתם קבעתם בחוק עצמו שלא יהיה יותר את הפרסומים הרחבים - פרסומים רחבים זה מפרט הצעת רכש לזימון אסיפות וגם לקבלת היתר לפרסום תשקיף – אלא אתם רוצים שיהיה פורמט מצומצם יותר כפי שקבוע בתקנות שמונחות כעת לשינוי.
פניה קירשנבאום: אם הפורמט קטן יותר, בואו לא נקטין אותו עוד יותר אלא בואו נשים אותו לפחות בגודל כזה שלא רק מי שמחפש, יראה אותה אלא גם מי שלא מחפש ומעיין בעיתון, יראה אותה.
פניה קירשנבאום: מודעה בגודל כזה היא בוודאי יותר בולטת, הוא רואה אותה ואז הוא יכול לחפש פירוט.
פניה קירשנבאום: אם המודעה היא כזאת וקשה לקרוא אותה, מדלגים עליה.
אלכס מילר: הנושא הזה באופן כללי עלה כבר כמה פעמים.
אלכס מילר: לפני שנתיים, ואפילו יותר, בכנסת ה-17, בוועדת המדע התקיים דיון מאוד רחב על הניסיון של משרדי הממשלה לבטל פרסומים באופן כללי בעיתונות.
אלכס מילר: כאשר אנחנו בדקנו את המספרים ואת ההיקף, איך זה יכול להשפיע על עצם העובדה של קיום העיתונים, ראינו שזה יכול להביא אותם לקריסה.
אלכס מילר: אני חושב שבסופו של דבר כאשר אנחנו מסתכלים על המערכת הכללית, אני מסכים גם עם ג'ומס וגם עם שלי על כך שהדיון צריך להיות דיון כללי על קביעת סטנדרטים לכל פרסום שהוא פרסום שבא מהמדינה ומשולם על ידי משלמי המסים.
אלכס מילר: הוא צריך להיות לפי הסטנדרטים המסודרים כי בסופו של דבר הרי כאן יכול להיות מדובר על העניין שהוא בא ונותן מודעה של שורה לגוף מסוים ומחר יכול להיות מדובר במכרז שיתפרסם וכדי למנוע מאזרחים להגיע לעובי הקורה, יכתבו את זה בצורה הכי קטנה, ישימו את זה בעיתון ויאמרו שפרסמו וזה מה שיש.
אלכס מילר: כמו שאמרתי, הסטנדרט צריך להיות סטנדרט אחיד.
אלכס מילר: כמובן שהחשיבה הכללית על כך שאנחנו צריכים לשמור על העיתונות, במדינה שלנו, ואני לא צריך לספר לך שבדרך כלל אנחנו מתחילים את דרכנו, וגם של ילדינו, מהקריאה ואני לא חושב שאנחנו צריכים להגיע למצב בו הכל מתנהל דרך האינטרנט וכך נצא מהקריאה הפיזית.
אלכס מילר: בסופו של דבר, גם כאשר אתה עובר על החדשות במשך היום, וזה באינטרנט, אתה עושה את זה כמו שאתה מדפדף בעיתון.
אלכס מילר: כאשר אתה מדפדף בעיתון, אתה נכנס יותר לתוכן של הדברים, כי יש לך יותר זמן, אבל באינטרנט, אתה נכנס, אתה נחשף לחדשות מסוימות, ואם אתה הולך לאינטרנט זה לשם חיפוש אינפורמציה הדרושה לך.
אלכס מילר: כאשר זה מרוכז כחבילה אחת, אני חושב שלציבור הרבה יותר קל להיות חשוף למודעות.
אלכס מילר: אני לא יודע, אבל צריך לבדוק כי אני חושב שגם מבחינת המודעות באופן כללי, המכירות הן הרבה יותר גדולות כאשר זה מגיע דרך העיתון, אבל כאמור, אני לא בטוח בזה.
אלכס מילר: זאת תחושה שקיימת בציבור.
אלכס מילר: אני מציע שאם אנחנו קובעים סטנדרטים, הסטנדרטים צריכים להיות כלליים לכל הגופים הקשורים למדינה ולא לעשות זאת כאן כן ושם לא, כי בסופו של דבר זה משליך גם על אחרים ואנחנו יכולים למצוא את עצמנו כמשהו לו אנחנו מתנגדים כאשר מנצלים את זה כדי שהאזרחים לא יהיו חשופים למודעות.
אמנון כהן: אני מסתכל יותר על הפן הצרכני ופחות על הרווח של העיתון.
אמנון כהן: אני מדבר על יותר פרסום לאזרח בתשקיפים ובכל הפרסומים הרחבים ביותר כאשר המטרה היא שכמה שיותר דברים יהיו חשופים לטובת האזרח.
אמנון כהן: אני חושב לכן שאת התקנות אנחנו כן צריכים לאשר היום אבל עם שינויים שאנחנו מבקשים מהרשות לניירות ערך, שהם ירחיבו את הפרסומים והתשקיפים,.
אמנון כהן: בנושא העמיק יותר, להעמיק דיון בנושא העיתון, המצב שלו וכולי, אין לי בעיה שנקיים דיון מעמיק ונמצא פתרונות הולמים גם בנושא זה.
אמנון כהן: אני חושב שצריך לחזק את הנושא הזה אבל כרגע פחות חשוב לי העיתון ויותר חשוב לי הפרסום כי לא לכל אחד יש אינטרנט בבית ולא כולם חשופים לו, כי זה כלי שיש לו את הביטוי ואנשים רגילים אליו.
אמנון כהן: עדיין לא הגענו לעידן שלכולנו יש את הכלי הזה שכולם יכולים להשתמש בו, כי הוא כלי אדיר ואפשר להשתמש בו.
אמנון כהן: לכן אדוני היושב ראש, אני חושב שכן צריך לאשר את התקנות עם הסתכלות רחבה יותר על הנושא, על פרסום התשקיפים, כך שכולם יראו וידעו.
אמנון כהן: מי שצריך להסתכל, הוא יודע להסתכל.
אמנון כהן: לגבי הנושא השני, אדוני יחליט אם נקיים דיון מעמיק יותר.
גאלב מג'אדלה: כמעט כל החברים נגעו בכל.
גאלב מג'אדלה: דבר אחד שמעתי מנציגי האוצר.
משה גפני: הרשות לניירות ערך.
גאלב מג'אדלה: אותו בית.
משה גפני: לא. רשות לניירות ערך היא רשות על פי חוק.
גאלב מג'אדלה: אני שם אותם בחבילה אחת.
משה גפני: הם לא חבילה אחת.
גאלב מג'אדלה: קל לנו יותר להתייחס אליהם כאל חבילה אחת.
משה גפני: החיים הם לא קלים.
גאלב מג'אדלה: למה צריך לסבך את החיים?
שמשון אלבק: סיעת העבודה היא חבילה אחת?
שמשון אלבק: אז גם אנחנו עם האוצר.
משה גפני: זאת הרשות לניירות ערך.
שמשון אלבק: אנחנו רשות עצמאית.
גאלב מג'אדלה: הם אומרים שכאן התקבלה החלטה לפני שנה.
גאלב מג'אדלה: נרדמתם בשמירה?
משה גפני: לא. היה מדובר על תשקיפים, על סדרי גודל מאוד גדולים שאתה חייב לפרסם את ההפניה היכן שזה מתפרסם, באינטרנט או בכל מקום אחר.
דניאל אילון: אם אני לא טועה, החוק אומר שצריך להיות פרסום בעיתונים כפי שייקבע בתקנות ואזכור ההפניה בתוך התקנות.
משה גפני: זה מה שדיברנו עליו בוועדה.
משה גפני: מכאן ואילך, עכשיו אנחנו נמצאים במדרון.
גאלב מג'אדלה: אני הייתי אזרח והייתי שקט כל הזמן שיש כאן בוועדת הכספים אנשים שאני סומך עליהם.
משה גפני: עשית בשכל, אבל יותר חשוב שאתה כאן.
גאלב מג'אדלה: עכשיו אני מתחיל להיות מודאג.
משה גפני: חשוב עכשיו שאתה כאן.
חיים אורון: אתה גם יכול להיות מודאג שנה קודם.
חיים אורון: יש לך אפשרות להיות מודאג ברוורס.
גאלב מג'אדלה: אנחנו שליחי ציבור.
גאלב מג'אדלה: לא שוכחים מאיפה באנו.
גאלב מג'אדלה: לא מודרני לומר שיש לו הלכה של כבוד הרב.
גאלב מג'אדלה: אני בא מציבור שקורא עיתון.
גאלב מג'אדלה: אני גם מחנך את הילדים שלי לקרוא עיתון.
גאלב מג'אדלה: זאת ספרות כלכלית, זאת ספרות פוליטית, זאת ספרות חברתית, זה להיות מעורב בחברה הישראלית, זאת השכלה.
גאלב מג'אדלה: ביום שאני אראה ילד ערבי עולה לאוטובוס עם ספר ועיתון ולא עם שקית של פיצוח גרעינים, אני אומר שאנחנו במצב שהתחלנו להיות על המסלול.
גאלב מג'אדלה: עכשיו הם רוצים שנקרא פחות עיתונים?
גאלב מג'אדלה: בשבילי עיתון הוא כלי לחופש הביטוי, לערכים דמוקרטיים.
גאלב מג'אדלה: זה שהוא מרוויח, כל הכבוד.
גאלב מג'אדלה: הלוואי וכולם ירוויחו ואני איהנה מזה כאזרח.
גאלב מג'אדלה: הבעיה היא שיש כאלה שמרוויחים ואנחנו משלמים מחיר.
גאלב מג'אדלה: אני חושב שאנחנו לא יכולים לתת יד לאישור התקנות האלה.
גאלב מג'אדלה: אני חושב שכאן צריכים לומר להם.
גאלב מג'אדלה: אני בעד הדיון הראוי והוא דיון מאוד נכון.
גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים שתהיה עיתונות ראויה, פחות צהובה, פחות מחפשת דם.
שלי יחימוביץ': את זה אנחנו לא יכולים לעשות.
שלי יחימוביץ': אנחנו לא קומיסרים.
משה גפני: זה גם לא יעזור.
גאלב מג'אדלה: לא באותה הזדמנות.
גאלב מג'אדלה: לומר להם שגם יסתכלו על החברה הישראלית.
משה גפני: למי להגיד?
גאלב מג'אדלה: למי שצריך.
משה גפני: גד, אתם בעד או נגד?
גד סואן: אנחנו בין אלה שהביאו את רשות ניירות ערך לעניין של השימוש באמצעים אלקטרוניים.
גד סואן: להזכירכם, הייתה פעם יושבת ראש רשות ניירות ערך בשם עורכת הדין מירי כץ ואנחנו הלכנו אליה ואמרנו שהגיע הזמן שישתמשו באמצעים מודרניים.
גד סואן: זה היה לפני 12 שנים.
אמנון כהן: גם, בנוסף לאמצעים הקיימים.
גד סואן: מה שנקרא הדיווח הישיר.
אמנון כהן: אבל לא לחסל משהו אחד.
גד סואן: לא ביקשתי לחסל שום דבר.
גד סואן: אני חושב שהדבר הזה קידם את הרשות, קידם את האינפורמציה שניתנת לציבור הרחב ואין מי שלא יברך על כך.
גד סואן: עם כל הזלזול בזה שלא כל הציבור משתמש באינטרנט ולא לכל אחד יש מחשב, היום יש כמעט בכל בית מחשב – נכון, לא בכל הבתים – ואם נדבר על אנשים עד גיל 40, דומני שאין אחד שלא יושב כל היום ומעיין בזה.
גד סואן: לצערי אני בשכבת הגיל הזאת של אנשים יותר מבוגרים אבל אני שומע מחבריי שחלקם לא מנויים היום על העיתון והם קוראים את העיתון באינטרנט.
גד סואן: אנחנו הכל עושים באינטרנט.
גד סואן: אני מסכים עם המשפט הראשון של ג'ומס שאמר שהעיתונות הכתובה במצוקה.
גד סואן: היא בהחלט במצוקה ואני במצוקה בגלל המצוקה שלה.
גד סואן: אני באופן אישי, כי אני חושב שעיתונות היא חלק בלתי נפרד של מדינה דמוקרטית.
גד סואן: לא שאני שמרוצה תמיד מהעיתונים, אבל אני חושש לגורלם.
גד סואן: אין לזה שום קשר לדיון שעומד כאן לפתחנו.
גד סואן: אני יודע חבר הכנסת גפני שאתה מאוד ער לדברים מהסוג הזה.
גד סואן: תקיימו דיון על איך להביא לכך שתהיה בארץ עיתונות חופשית שיכולה לממן את הדברים.
חיים אורון: אין קשר.
חיים אורון: זה מוריד את נפח המודעות.
גד סואן: בפינאץ שבפינאץ.
חיים אורון: אם היית בא ואומר שאתה בא לעסוק עכשיו לא עם פינאץ אלא עם מאה מיליון שקלים שמטילים עליך, הייתי שואל מה פתאום אתה מטיל עלי מס כזה.
חיים אורון: אם זה פינאץ, תעזוב את זה.
גד סואן: זה באמת הפינאץ שבפינאץ.
משה גפני: גד, מה עמדתך?
גד סואן: אני יודע שהשתדלנים של העיתונות עשו עבודה יפה.
שלי יחימוביץ': גד, זה לא הוגן.
שלי יחימוביץ': אני אומרת לך שאני מביעה את עמדתי.
גד סואן: בסדר, אבל מה זה שייך?
שלי יחימוביץ': שום שתדלן לא דיבר אתי.
גד סואן: תשמעי את דבריי עד הסוף.
משה גפני: רק תוריד את הקטע הזה.
משה גפני: ג'ומס אמר שפנו אליו אבל לג'ומס יש עמדה גם בלי השתדלנים.
משה גפני: אלינו גם לא פנו.
שלי יחימוביץ': אגב, אפילו את המכתב הזה לא קיבלתי.
אמנון כהן: אלי לא פנו.
אלכס מילר: הערת הביניים לא הייתה מתאימה.
משה גפני: אנחנו כבר מרחיבים מדיי בעניין.
גד סואן: אמרתי שזה חלק קטן.
גד סואן: באמריקה למשל לא מפרסמים שום דבר ושם יש עיתונות הרבה יותר חשובה.
שלי יחימוביץ': אבל באירופה כן.
גד סואן: תביאי לי דוגמאות.
שלי יחימוביץ': במכוון.
שלי יחימוביץ': בצרפת למשל הממשלה החליטה לפרסם יותר כדי לעודד את הפרינט.
גד סואן: השאלה אם החליטו שחברות שהן רכוש של הציבור כולו, שלך, שלו ושלי, הם בעלי המניות האמיתיים שלהם באמצעות קרנות הפנסיה וכי הם צריכים לממן את הדבר הזה.
גד סואן: אינני חושב שזה כך.
גד סואן: אין שום קשר בין מצוקת העיתונות לנושא שאנחנו דנים בו היום.
שלי יחימוביץ': גפני, יש כותרת ב"כלכליסט" שאתה אמרת שחברי הכנסת עצלנים.
משה גפני: אמרתי את זה כאן.
משה גפני: אני אומר לך שאסור להיות אינטרנט, כי איך הם העבירו מיד?
משה גפני: באמת אמרתי.
משה גפני: אלה שבאים פתאום אתמול ומוציאים לעיתונות, מצאו סקופ עם הבטחת הכנסה לאברכים.
משה גפני: הם עצלנים.
משה גפני: הרי אני אמרתי את זה ביום חמישי ברדיו ואני עברתי על זה ומצאתי את זה בפנים.
משה גפני: אלה חברי כנסת חרוצים?
גאלב מג'אדלה: אתה תיאמת את זה מראש עם העיתון שתגיד את זה.
פניה קירשנבאום: אבל למה אתה עושה הכללות?
משה גפני: לא הכללות.
משה גפני: אמרתי שאלה שאמרו את זה.
גאלב מג'אדלה: הוא אמר חלק.
גד סואן: מי אלה החברות הציבוריות?
גד סואן: אלה לא הטייקונים.