GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב ליצמן: אם אי אפשר, אני אהיה הראשון שיצא לכלי התקשורת לצעוק נגד זה.
יעקב ליצמן: עם כל הכבוד, זה פשע מה שקורה.
יעקב ליצמן: בן אדם צם כל יום במשך שבועיים ולא מנתחים אותו?
יעקב ליצמן: זה פשע.
יעקב ליצמן: אני לא מוכן לסבול יום אחד את התירוץ הזה ולא משנה היכן זה קורה ובאיזה בית חולים.
יעקב ליצמן: אדוני ראש העיר, הגעת באיחור.
יעקב ליצמן: אמרתי בתחילת דבריי ואני חוזר ואומר שאני בעד לתת במקומות רחוקים מבית החולים אפשרות לפעול כחדר מיון קדמי במשך כל הלילה.
יעקב ליצמן: עם כניסתי לתפקיד, באותו יום הציעו לי לסגור בקריית שמונה אבל סירבתי ואני מסרב עד לרגע זה.
יעקב ליצמן: צריך להגיע לדפוס עבודה לפיו עושים את זה.
יעקב ליצמן: זה לא יכול ליפול על משרד הבריאות לבד, כי אם זה ייפול עלי, אני אעשה את זה במקום אחד או בשני מקומות ובזה זה נגמר.
יעקב ליצמן: אלה שטויות.
יעקב ליצמן: אנחנו מדברים על כמה וכמה מקומות.
יעקב ליצמן: לכן הדרך צריכה להיות כך שאני שותף בשליש או ברבע, המועצה שותפה, קופת חולים שותפה והבן אדם שותף.
יעקב ליצמן: זה צריך להתחלק ולא ליפול רק עלי.
מירי רגב: אתה מדבר על הלילה.
יעקב ליצמן: כן, על הלילה.
יעקב ליצמן: זה חשוב מאוד וצריך לעשות את זה.
יעקב ליצמן: אני מוכן להיות שותף ולקחת את הכסף שאני ממילא משלם ולחלק לשמונה מקומות כאלה.
יעקב ליצמן: אני מוכן ואמרתי את זה בתחילת דבריי היום.
יעקב ליצמן: אני חושב שזה חשוב ולדעתי זה יחסוך כסף ויציל בני אדם.
יעקב ליצמן: בסופו של דבר, כמה שהבן אדם מקבל טיפול יותר מהר, זה יחסוך גם כסף בגלל אשפוזים וכדומה.
יעקב ליצמן: לכן אני מוכן ואני אומר את הדברים.
יעקב ליצמן: אני עובד על זה ואני רוצה לעשות דבר כזה.
יעקב ליצמן: אני אשמח מאוד לעשות זאת במקומות שלא נמצאים בקרבת בית חולים ושלוקח להם לפחות חצי שעה לנסוע לבית החולים.
יעקב ליצמן: למקומות האלה צריך לתת מקום אפשרי למשך הלילה.
מירי רגב: זה פתרון שהוא זמין.
יעקב ליצמן: אבל זה חייב להיות משותף עם המועצה המקומית או העירייה.
יעקב ליצמן: לצערי קריית שמונה לא עונה לי בנושא ואם הוא לא ייתן לי תשובה על זה, אני אצטרך להפסיק את זה כי אני לא מוכן לשלם הכל מכיסי בלבד.
מירי רגב: מה לגבי מרפאות לילה?
יעקב ליצמן: כבר כמה חודשים אני עובד על זה והצהרתי על כך בפני כל המגזרים – גם ערבים, גם בפריפריה – אבל אני אומר שצריכה להיות שותפות גם שלי וגם של המועצה המקומית, גם קופות החולים וגם הבן אדם עצמו.
יעקב ליצמן: זה צריך להתחלק בין ארבעת הגופים האלה.
2186: למה המועצה המקומית?
2186: עם כל הכבוד, זה תפקיד של המדינה ולא של השלטון המקומי.
יעקב ליצמן: מרפאות כאלו, זה לא תפקיד של המדינה.
2186: סליחה, אנחנו משלמים ביטוח בריאות.
יעקב ליצמן: אדוני יושב ראש השלטון המקומי, זאת ההצעה שלי.
יעקב ליצמן: אין לי דרך אחרת כי אין לי את הכסף לכך.
יעקב ליצמן: אני חושב שזה יביא את הפתרון.
יעקב ליצמן: דיברתי עם ראשי עיר וראשי מועצות, זה לא הרבה כסף כי אתה מחלק את הכסף הזה לארבע.
יעקב ליצמן: אם אני יכול לעשות באותו כסף שמונה מקומות, למה לעשות את זה רק במקום אחד?
יעקב ליצמן: ביטלתי אגרות טיפות חלב, דבר שגם הוא עוזר לפריפריה.
יעקב ליצמן: אחיות בדואיות במגזר נכנסות לעבודה כאחיות, דבר שגם יקל במקום.
יעקב ליצמן: על טיפולי שיניים כבר דיברתי.
יעקב ליצמן: אני רוצה לומר משהו ויש לי גם בקשה אליכם.
יעקב ליצמן: אנחנו בעידן של תקציבים ויש לנו המון דברים על הפרק.
יעקב ליצמן: זה לא קל.
יעקב ליצמן: מחר יש לנו פגישה עם שר האוצר, אבל אני לא יודע אם היא תתקיים או לא כי זה תלוי בהתקדמות.
יעקב ליצמן: אני חושב שוועדת הכספים וגם ועדת העבודה והרווחה, שתי הוועדות, צריכות להבין שבריאות זה מספר אחד.
יעקב ליצמן: גבירתי, אני מודה לך על הבמה שנתת לי וגם על הנושא שהעלית כאן.
יעקב ליצמן: אני שמח שנתת לי לומר כמה דברים שאני מניח שלא יהיו פשוטים ויגררו כותרות, אבל בסוף אומר שאני לא חוזר בי מהדברים שאמרתי.
מירי רגב: תודה רבה כבוד סגן השר.
ישראל אייליג: ביררתי ומאתמול מחכים בבית החולים סורוקה 20 חולים אורתופדיים לניתוח.
יעקב ליצמן: לא אמרתי משהו אחר.
יעקב ליצמן: אמרתי ואני לא חוזר בי מדבריי ואני אחזור עכשיו על מה שאמרתי.
יעקב ליצמן: אתה אמרת שמדובר באדם שבמשך שבועיים צם כל יום.
יעקב ליצמן: אם זה נכון, תסגור את בית החולים.
יעקב ליצמן: אם זה נכון, זה פשע, פשע, פשע.
יעקב ליצמן: אומר לך סגן שר הבריאות שאחראי, שאם מטרטרים בן אדם במשך שבועיים והוא צם כל יום, אני אומר לך שזה פשע.
ישראל אייליג: ב-1993 היו תחנות מד"א אבל משרד הבריאות ביטל את זה.
יעקב ליצמן: אני יכול לומר לך גילוי נאות.
יעקב ליצמן: ב-1993 לא הייתי במשרד הבריאות.
ישראל אייליג: אבל עדיין אתה נושא בתפקיד.
ישראל אייליג: האסון התחיל שם.
מירי רגב: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לדוברים שנרשמו ואחר כך לסכם את הדיון.
מירי רגב: מנכ"ל משרד הבריאות סיכם לאחר מכן במספר דברים ואנחנו נתכנס לסיכום.
רן בליצר: אני אנסה לקצר ואעמוד בשלוש הדקות שהוקצו לי ואני אנסה לגשת כמה שיותר מהר לנושאים הפרקטיים.
רן בליצר: קודם כל, מילה של רקע.
רן בליצר: אני מנהל מחלקת תכנון מדיניות בריאות בשירותי בריאות כללית.
רן בליצר: היום שירותי בריאות כללית הוא ארגון שנושא בעיקר העול של טיפול באוכלוסיות החלשות בישראל וזאת עובדה, בוודאי בפריפריה.
רן בליצר: זה הרבה מעבר לחלק היחסי שלנו באוכלוסייה שהוא גדול והרבה מעבר לחלק היחסי שלנו בנוסחת הקפיטציה הקודמת או החדשה שמדובר עליה כרגע.
רן בליצר: הנושא הוא בנפשנו.
רן בליצר: הכללית הייתה הקופה הראשונה שהכניסה את הנושא הזה לאסטרטגיה הארגונית שלה.
רן בליצר: היא הייתה הראשונה שיישמה בפועל תוכנית ארצית רחבה ולתוכנית הזאת כבר יש תוצאות.
רן בליצר: זה לא בגדר תוכניות או כוונות או עתיד אלא יש תוצאות כרגע והן תוצאות יפות.
רן בליצר: אני לא אדבר עליהן יותר מדיי לעומק כי זה לא עיקר הדיון.
רן בליצר: אם נרצה להרחיב, אני אוכל להרחיב עליה, אבל יש תוצאות שהן חסרות תקדים גם ברמה המקומית וגם ברמה העולמית ואנשי המקצוע שנמצאים כאן מכירים את הנתונים ויודעים אותם.
רן בליצר: כל זה נעשה מתוך תקציבים פנימיים ובלי שום תקציב ייעודי למטרה הזאת שהוקצה נכון לרגע זה.
רן בליצר: אני רוצה להדגיש מה עוד אפשר לעשות וכאן שם המשחק הוא משאבים.
רן בליצר: הפערים בבריאות הם בעיה לאומית והם נובעים מפערים ברווחה, מפערים בכלכלה ומפערים בחינוך.
רן בליצר: אם זאת בעיה לאומית, ואנחנו כשירותי בריאות נאלצים לנסות ולתקן נזקים שנגרמו על ידי גופים אחרים, מן הראוי שהפתרון יהיה גם פתרון ברמה הלאומית.
רן בליצר: אני יכול רק להסכים עם דברי יושב ראש מרכז השלטון המקומי ואכן צריך להקצות משאבים לאומיים חדשים, לא רק לשנות חלוקות פנימיות כי זה לא עיקר הנקודה אלא הנקודה היא להקצות משאבים לאומיים למטרה הזאת כי יהיו לזה השלכות לכל הדברים כמו פריון עבודה, לרווחה ולכל מסגרת אחרת.
רן בליצר: צריך להקצות כספים ייעודיים והסכומים צריכים להיות ראויים.
רן בליצר: לא מדובר באיזה שהם סכומים קטנים שאמורים לתת איזשהו תמריץ אלא צריך להקצות סכום שאמור בעצם להיות מתומחר לפי המטרה לה הוא ניתן, וצריך לבדוק שהכסף הולך למטרה הזאת.
רן בליצר: יש דרכים לעשות את זה.
רן בליצר: בעולם יש דרכים מקובלות.
רן בליצר: הקופות יכולות להגיש מראש תוכניות קונקרטיות, להסביר למה זה הולך, לאיזו תוכנית ומה המדדים לפיהם ייקבע אם זה הצליח או לא הצליח, ולקבל את התקציב מראש כדי שאפשר יהיה לצאת לדרך.
רן בליצר: לא מבחני תמיכה שמקבלים את הכספים כעבור שנה-שנתיים בדיעבד, אלא מראש.
רן בליצר: מראש לומר מהו הסכום, לתת תוכניות, לקבל את הסכום.
רן בליצר: מבחני תמיכה זאת גם אפשרות, אבל אני חושב שזאת האפשרות הפחות טובה אלא עדיף לקבל את זה קונקרטי לתוכנית מסודרת שמגישים מראש.
רן בליצר: דרך אגב, חלק מהבעיות שעלו כאן, לא ברור איך פותרים אותן.
רן בליצר: אין להן פתרונות.
רן בליצר: צריך לצאת לתוכניות ייתכנות, לבדוק, למדוד ולחזור עם תשובות שאומרות שזה עובד וזה לא עובד.
רן בליצר: זה מקובל בעולם ואפשר לעשות את זה גם כאן.
רן בליצר: אני רוצה לחזק את מה שנאמר בנושא נוסחת הקפיטציה.
רן בליצר: צריך להיות פיצוי בנוסחה למי שבוחר לבטח ולטפל באוכלוסייה במצב סוציו אקונומי ירוד.
רן בליצר: הנוסחה החדשה שמציעים כרגע נותנת לזה מענה חלקי בדמות פיצוי לפריפריה הגיאוגרפית.
רן בליצר: זה יפה וזאת התחלה טובה, אבל זה לא מספיק.
רן בליצר: צריך להכניס לתוך הנוסחה משתנה סוציו אקונומי.
רן בליצר: אנשים עניים, אנשים שמקבלים גמלת הכנסה או השלמת הכנסה, צריכים לקבל פיצוי נוסף מי שצריך לטפל בהם כי זה יותר קשה לטפל בהם כי זה עולה יותר כסף, כי זה דורש משאבים וזמן.
רן בליצר: אנחנו צריכים לעשות את זה ואנחנו מנסים לעשות את זה, אבל בלי משאבים, אנחנו מאוד מתקשים לעשות למרות התוצאות היפות עליהן דיברתי.
רן בליצר: אנחנו יכולים וצריכים לעשות יותר.
רן בליצר: אני רוצה לציין, למרות שיש עוד רשימה שלמה, שצריך להעמיד בידי הקופות ובתי החולים סדרה של כלים למשוך כוח אדם איכותי לפריפריה.
רן בליצר: לומר זמן סביר, מרחק סביר, זה מאוד יפה, כולם רוצים את זה, אבל לא להשאיר את זה ברמה של סיסמא.
רן בליצר: במצב של מחסור לאומי בכוח אדם – התקיימה בנושא ישיבה רק הבוקר שדיברה על כמה קשה מצב כוח האדם הרפואי וכמה קשה להשיג מרדימים גם במרכז - איך אנחנו יכולים למשוך את האנשים האלה לפריפריה?
רן בליצר: לא רק שיש מגבלות תקציביות אלא יש גם מגבלות חוקיות של כמה מותר לנו לתגמל רופא כוכב שאנחנו רוצים להביא אותו לפריפריה ואיך מסתכלים על זה.
רן בליצר: צריך לקבוע סל של כלים, להעמיד אותו לרשותנו ולומר לנו שאלה הכלים עומדים לרשותנו ושנשתמש בהם.
רן בליצר: אנחנו רוצים להביא את הכוכבים לפריפריה ואנחנו משתדלים לעשות את זה.
רן בליצר: בחלק מהדברים אנחנו נמצאים ממש בסד שלא מאפשר לנו לעשות את זה.
רן בליצר: יש ועדות, גם ועדה של הר"י וגם ועדה של משרד הבריאות שנתנה רשימה של המלצות טובות אותן צריך ליישם, לתקצב אותן ולראות שהן קורות.
רן בליצר: במקומות בהם אי אפשר להביא את המומחה אל המטופל כי אלה באמת אזורים בעייתיים גיאוגרפיים, יש גם פתרונות אחרים.
רן בליצר: אפשר ליצור פתרונות של ניוד ולנייד חולים מהמקום בו הם נמצאים למרכז המצוינות כדי שיקבלו את הטיפול הטוב ביותר.
רן בליצר: היום אנחנו עושים פתרונות כאלו של ניוד חולים, למשל חולים אונקולוגיים, ואפשר לעשות את זה לחולים בנושאים שונים ולדאוג שבאמת יהיו פתרונות ניוד לאנשים שנמצאים רחוק ממרכז מצוינות כדי שיוכלו להגיע אליו ולחזור גם אם אי אפשר להביא לעיר עצמה את כל הרופאים, בגלל המצב הבעייתי.
רן בליצר: אני חושב שהדיון שאנחנו מקיימים כאן הוא קריטי אבל אני חושב שנחטא למטרה אם רק נצא מכאן שוב עם הדגשה של הפערים והקושי.
רן בליצר: מה שצריך לצאת מכאן, החשוב ביותר, זאת הקצאה לאומית של משאבים מעבר לקיים במשרד הבריאות עבור המטרה הזאת, לראות שהם ייושמו למטרות להן התכוונתם ואין בעיה לעשות את זה כי זה בר ביצוע, אבל לא להסתפק בחלוקה מחדש של העוגה אלא להרחיב את העוגה ולייעד אותה למטרות הנכונות כדי שנראה את התוצאות לא רק ברמת הרפואה אלא גם ברמה החברתית וברמה הלאומית.
רן בליצר: תודה רבה.
מירי רגב: תודה לך.
מירי רגב: דוקטור בשארה, מנהל בית החולים בנצרת.
בשארה בשאראת: נחזור לפריפריה.
בשארה בשאראת: מאחר שראיתי שחלק ממנהלי בתי החולים קיבלו היום מתנה – אתה קיבלת MRI, אתה קיבלת פוריות, אתה קיבלת אונקולוגיה – אני רוצה צנתורים.
קריאה: קיבלו הבטחות.
בשארה בשאראת: גם הבטחה זה משהו.
בשארה בשאראת: אני רוצה לדבר על האוכלוסייה הערבית כי דובר על הפריפריה.
בשארה בשאראת: האוכלוסייה הערבית היא פריפריה, גם פריפריה גיאוגרפית וגם פריפריה חברתית.
2186: כאשר דיברנו על הנגב, דיברנו גם על הבדואים.
2186: לא דיברנו רק על היהודים.
בשארה בשאראת: בסדר.
בשארה בשאראת: אל תאסרו עלי לדבר על הערבים.
2186: אנחנו מדברים על כולם.
2186: אל תעשה הפרדות.
2186: למה אתה עושה הפרדות?
2186: אנחנו לא עושים.
2186: למה אתה עושה הפרדה?
2186: אני נציג של היהודים ושל הערבים.
2186: אני נציג של כולם.
בשארה בשאראת: אם תיתן לי לסיים את דבריי, תבין למה.
בשארה בשאראת: פעם ראשונה אני בכנסת ורק הזכרתי את המילה ערבים, סגרו לי את הפה.
בשארה בשאראת: אני מתנצל על דבריי.
בשארה בשאראת: אני אדם שלא מזוהה עם השמאל.
בשארה בשאראת: זאת אומרת, לא מזוהה כערבי.
בשארה בשאראת: שנים עבדתי כרופא משפחה בקיבוץ, עבדתי בבית שאן, עבדתי בהרבה מקומות.
בשארה בשאראת: היום יש דיון על פריפריה ומותר לי לדבר על האוכלוסייה הערבית.
קריאה: חובתך.
בשארה בשאראת: נכון, גם חובתי לדבר עליה.
מירי רגב: יש לך שלוש דקות בהן אתה יכול לדבר על מה שאתה חושב שרלוונטי לנושא בריאות בפריפריה והפערים.
בשארה בשאראת: אם נסתכל, מאז חוק ביטוח בריאות ממלכתי, ועד החוק היה פער, במדדי בריאות בין האוכלוסייה הערבית לבין האוכלוסייה היהודית, אחרי חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שזה חוק שוויוני ובאמת מבוצע כשוויוני, הפער הלך וגדל וזה בשעה שכולנו ציפינו שהפער ילך ויקטן.
בשארה בשאראת: על זה אני רוצה לדבר ולומר שלא מספיק שיש שתי קבוצות שונות בתרבות, בכל מיני דברים, באורח החיים, שתי קבוצות שונות לגמרי, כי אם נותנים חוק שוויוני ושירות בריאות שוויוני, התוצאות לא יהיו שוויוניות.
בשארה בשאראת: על זה אני רוצה לומר שצריך תוכנית מבחינת האוכלוסייה הערבית, תוכנית שיכול להיות שלא תעלה יותר כסף אלא תהיה ממוקדת, מיוחדת ומותאמת תרבותית.
בשארה בשאראת: אז אפשר לטפל יותר נכון בבריאות האוכלוסייה הערבית.
בשארה בשאראת: הוקם פורום בחסות ההסתדרות הרפואית לקידום בריאות האוכלוסייה הערבית ואנחנו מוכנים להיות שותפים בהגשת התוכנית ביחד עם משרד הבריאות כדי לשפר את בריאות האוכלוסייה הערבית.
בשארה בשאראת: לגבי בתי חולים באזור והשירות הרפואי אני אומר שאני הייתי חבר בוועדה שמינה מנכ"ל משרד הבריאות הקודם והרבה מהחברים שיושבים כאן היו חברים באותה ועדה.
בשארה בשאראת: יש הרבה דברים שהעלינו היום כפתרון וכטיפול והם נמצאים במסקנות הוועדה.
בשארה בשאראת: אני מציע שבסוף הדיון היום נאמץ את המסקנות של הוועדה, משרד הבריאות ייקח את זה – ואני בטוח שהוא ייקח את זה בשיא הרצינות – כי יש בזה תשובה לכל מה שהעלינו היום, גם לבתי חולים, גם לקהילה, גם להתמחות ברפואת משפחה שהיא חלק מאוד חשוב בקידום הבריאות בפריפריה.
בשארה בשאראת: אני רוצה לדבר גם על תשתיות.
בשארה בשאראת: בתי החולים בנצרת שלא שייכים לא לקופות החולים ולא למשרד הבריאות, לפעמים "קצת מוזנחים" מבחינת תשתיות.
בשארה בשאראת: אנחנו מבקשים כבר שנים להעלות את מספר המיטות בפסיכיאטרייה וזאת המחלקה הפסיכיאטרית היחידה שנותנת פתרון או נותנת איזושהי תשובה.
בשארה בשאראת: אם מדברים על רפואה בין תרבויות ועל החשיבות להכיר את השפה ולדעת את התרבות, בפסיכיאטרייה זה הרבה יותר חשוב.
בשארה בשאראת: בפסיכיאטרייה יש רק עשר מיטות בבית החולים נצרת ואנחנו כבר שנים מבקשים להגדיל את מספר המיטות לאוכלוסייה הערבית כי למחלקה בנצרת מגיעים גם מהדרום וגם מהמרכז בגלל הידע התרבותי וההתאמה התרבותית של המחלקה.
בשארה בשאראת: לגבי מכון צנתורים בנצרת.
בשארה בשאראת: אנחנו יודעים היום שבין חולי לב בקרב האוכלוסייה הערבית התמותה הרבה יותר גבוהה.
בשארה בשאראת: התקפי לב, מתקבלים עשר שנים יותר מוקדם באוכלוסייה היהודית וזה חלק מהמדדים שיש בפער בין האוכלוסיות, ויש צורך במכון צנתורים בנצרת לאוכלוסייה של נצרת והסביבה אבל עד עכשיו לא קיבלנו תשובה ממשרד הבריאות.
בשארה בשאראת: תודה רבה.
מירי רגב: מוחמד חטיב.
מוחמד חטיב: הציגו כאן את נושא הפערים בקרב המדדים, אבל יש עוד שני מדדים שלא הוזכרו כאן ומה אנשים חושבים ומה הם מרגישים, שביעות הרצון שלהם מהמצב הבריאותי שלהם.
מוחמד חטיב: גם כאן יש פערים.
מוחמד חטיב: יש פערים גם בנושא התנהגויות בריאותיות – נושא העישון, סמים וכולי – ואלה הם נושאים בהם קיימים פערים בהם צריך לטפל.
מוחמד חטיב: אני חלק מהפורום שחיבר את הדוח עליו התקיים היום הדיון ואני שמח שהיה דיון.
מוחמד חטיב: אני מקווה שיאמצו את ההמלצות של הדוח הזה.
מוחמד חטיב: לא אחזור כמובן על הנתונים אבל אני רוצה להתייחס להקשר הזה של ההתאמה התרבותית של כל השירותים והייתי רוצה שדוקטור אדטו תשמע את התשובה שלי כי הבוקר לא ניתנה לנו הזדמנות לדבר.
מוחמד חטיב: הזכירו כאן את הממוגרפיה וכל פעם מזכירים את הנושא הזה.
מוחמד חטיב: נאמר שניידת ממוגרפיה מגיעה ליהודים וגם לערבים וזה נכון אבל רציתי לומר שכאשר אתה לוקח את הניידת הזאת ושם אותה בכביש הראשי בכפר או במרכז הכפר ואתה אומר לנשים שיבואו להיבדק, הן לא יבואו לשם.
מוחמד חטיב: זה הנושא של התאמה תרבותית.
מוחמד חטיב: בדוח הזה לא דיברנו רק על הערבים והיהודים אלא מדובר גם באתיופים מול יהודים ותיקים, עשירים מול עניים, וערבים ויהודים.
מוחמד חטיב: המודל של השפה הוא מודל שניסו אותו באוכלוסייה האתיופית והוא מודל מצליח.
מוחמד חטיב: אם זה כך, למה לא מאמצים אותו?
מוחמד חטיב: חייבים להתייחס לנושא של התאמה תרבותית גם בשירותי הרפואה.
מוחמד חטיב: הנושא של הסביבה הפיזית, גם בישובים הערביים – וכאן יושבים ראשי רשויות – עם התשתיות, המקומות שמאפשרים התנהגות בריאותית שלא קיימים בהרבה ישובים ערבים, ואני יודע שגם בהרבה ישובים יהודים.
מוחמד חטיב: גם על זה צריך לתת תשובה.
מוחמד חטיב: הנושא האחרון הוא המצב הכלכלי.
מוחמד חטיב: 50 אחוזים מהמשפחות הערביות הן מתחת לקו העוני.
מוחמד חטיב: מכון ברוקדייל ערך את הסקר הזה והראה ש-32 אחוזים מחולי הסוכרת אמרו שלא לקחו את התרופות בגלל שאין להם כסף.
מירי רגב: זה קורה גם באוכלוסייה היהודית וגם באוכלוסייה הערבית, והדיון הזה לא בא להבחין בין ערבים ויהודים.
מירי רגב: אתם גוררים אותי כאן לדיון שלא אליו פיללתי.
מירי רגב: אני אומרת שתשתיות יש גם אצל היהודים ואצל הערבים, שפות יש רוסית, אתיופית וערבית, ובואו לא נדבר על ערבים ויהודים כי זה לא הדיון וזאת לא מהותו.
מוחמד חטיב: אמרתי שאני לא מתמקד באוכלוסייה הערבית.
מירי רגב: אתה לא מתמקד, אבל אתה חוזר על הדברים האלה.
מוחמד חטיב: אני מזכיר גם את האתיופים וגם את הקבוצות האחרות.
מוחמד חטיב: אני מעלה את הנושאים שצריך לטפל בהם במסגרת של תוכנית לאומית.
מירי רגב: אחרון הדוברים, לפני מנכ"ל משרד הבריאות והסיכום, דוקטור יעקב פרבשטיין, מנהל בית החולים פוריה.
יעקב פרבשטיין: אני חושש שהרחבנו את היריעה ותפסת מרובה, לא תפסת.
יעקב פרבשטיין: אני רוצה לחזור לעניין של הפריפריה.
יעקב פרבשטיין: אני רואה את הפריפריה כפריפריה גיאוגרפית.
יעקב פרבשטיין: אם יש כמה נקודות במרכז שצריכות חיזוק, זאת עדיין לא פריפריה.
יעקב פרבשטיין: זאת פריפריה הפריפריה היא גיאוגרפית כי מישהו בדובב או מישהו בטובה צריך לנסוע לעשות קטרקט בחיפה, אצלו זה כיכרות לחם בבית או ארוחה בשרית פעם בשבוע וזה לא משנה אם זה יהודי או ערבי.
יעקב פרבשטיין: זאת פריפריה כלפי האוכלוסייה ואותו הדבר כלפי הצוותים והשירותים.
יעקב פרבשטיין: אם מישהו צריך לעבוד בצפת או בטבריה והוא לא יכול למלא קליניקה פרטית ואין לו ניתוחים פרטיים, מבחינתו זאת פריפריה.
יעקב פרבשטיין: זה אחד משורשי הבעיה.
יעקב פרבשטיין: לגבי בתי החולים.
יעקב פרבשטיין: יכול להיות שלבתי החולים במרכז יש קשיים מסוימים וצריך לפתור להם את הבעיה, אבל עדיין אני משלם חמש שעות נסיעה לטכנאי שיבוא לתקן לי את המכשיר, ואם המכשיר הוא בודד, וכך זה בבית חולים קטן, אני משבית שירותים ואתמול הייתי צריך להשבית CT לשעתיים ולכן הייתי צריך להסיע את האנשים במקרה חירום.
יעקב פרבשטיין: אלה הנקודות.
יעקב פרבשטיין: זאת המשמעות של פריפריה.
יעקב פרבשטיין: אם נתחיל לדבר על הפריפריה החברתית, לא נגמור כי אם זה כך, גם לתל השומר מגיע חיזוק.
יעקב פרבשטיין: הנקודה השנייה עליה צריך לדבר.
יעקב פרבשטיין: מדברים על מקדמים לפריפריה או מקדמים של הפריפריה.
יעקב פרבשטיין: המקדמים לא יכולים לבוא רק לקופת חולים אלא הם צריכים לבוא גם ממוקדים כלפי בתי החולים, השירותים האשפוזיים.
יעקב פרבשטיין: זה צריך להיות ממוקד בחלוקה.
מירי רגב: אתה מדבר על החלוקה האזורית לקופות?
יעקב פרבשטיין: גם לגבי זה.
יעקב פרבשטיין: אחת המחלות הקשות ביותר של המערכת הפריפרית, ואני חי בפריפריה 27 שנים, זה הנושא של הטייס האוטומטי.
יעקב פרבשטיין: את התקינה קיבלנו במשך שנים לפי טייס אוטומטי, את היחידות קיבלנו לפי טייס אוטומטי ותמיד פחות מהגדולים, כך שנוצר מצב שאפילו אם בא אלי מישהו לא בכוונה והוא טוב, אני צריך לשבור את הראש או לחרוג מהתקינה שלי ולהיות פושע כדי לקלוט אותו כי התקינה היא ארכאית.
יעקב פרבשטיין: היום ברוך השם אנחנו יושבים על התקינה, לפחות שלי, עם משרד הבריאות כדי לראות איך נגיע למספר נכון והפערים הם עצומים.
יעקב פרבשטיין: לגבי היחידות.
יעקב פרבשטיין: דוקטור ברלוביץ עשה עבודה בתפקידו הקודם כראש שירותי הרפואה במשרד הבריאות ומצא מה הן היחידות הבסיסיות שצריכות להיות בכל מוסד ומוסד.
יעקב פרבשטיין: הפער בין זה לבין הפריפריה הוא עצום ומתבטא במיליוני שקלים.
יעקב פרבשטיין: המשמעות היא מיליוני שקלים.
יעקב פרבשטיין: אני בית החולים הממשלתי הקטן ביותר ולגביי זה לפחות 10 מיליון שקלים בתקציב, אם ממלאים את זה.
יעקב פרבשטיין: אני העליתי את הנושא בפני רוני, הנושא של עבודה בשילוב ובשיתוף פעולה עם צפת, כי למשל בגליל המזרחי אין כירורג ילדים, אין קרדיולוג ילדים, אין נוירולוג ילדים, אין מנהל יחידה למחלות זיהומיות.
יעקב פרבשטיין: אלה דברים בסיסיים שנובעים מהטייס האוטומטי שהפעם חייבים לשבור אותו לחלוטין.
יעקב פרבשטיין: הדברים האלה הם על קצה המזלג כי יכולתי לדבר כאן שעתיים על הנושא.
מירי רגב: מנכ"ל משרד הבריאות.
רוני גמזו: תודה רבה לכולם ובמיוחד תודה רבה לך היושבת ראש.
רוני גמזו: להביא את הנושא הזה לחדר הזה, ולחדר הזה יש משמעות מאוד גדולה ותהיה לו משמעות מאוד גדולה בחודשים הקרובים, זה מעשה שצריך באמת להסיר את הכובע בפניו כי זה באמת נושא מאוד בעייתי.
רוני גמזו: אני עובר ומסתובב בארץ ואני כאן שומע את האנשים, ואני לא אחמיץ אף דיון בוועדה שעוסק בנושאים האלו.
רוני גמזו: מדינת ישראל לכאורה, כולנו אומרים שיש לה מערכת טובה, ממוצעים, כולם מסתכלים על הממוצעים, ואנחנו כולנו מבינים שבתוך הממוצעים יש פערים.
רוני גמזו: יש בעיה ענקית והיא קשורה בכל דבר.
רוני גמזו: היא קשורה בתשתיות, היא קשורה בכוח אדם, היא קשורה במכשור וכולי.
רוני גמזו: כל דבר שאתה נוגע בו, יש בעיה.
רוני גמזו: איך פותרים את הבעיה.
רוני גמזו: הפתרון הוא על ידי שינוי מבני.
רוני גמזו: דברים מסוימים, אתה צריך לשנות את המבנה שלהם, אם אתה רוצה קצת להקטין את הפערים.
רוני גמזו: שינוי מבני, אלה דברים שתוארו כאן כבריאות השיניים שמהווה שינוי מבני מסוים, מניעת המימון הפרטי שימשיך לעלות, דבר שאסור לתת לו יד ואנחנו עומדים על המשמר.
רוני גמזו: אחד הדברים ששמנו בפני האוצר כ-MUST שלנו, זה גם בתקציב 2011, איזו שהיא ירידה בהשתתפויות העצמיות במשהו.
רוני גמזו: אנחנו לא קבענו במה, אבל במשהו לרדת בהשתתפויות העצמיות כחלק מההסכמות שלנו עם האוצר.
רוני גמזו: זה כדי להקטין את המימון הפרטי.
רוני גמזו: שינויים מבניים או שינויים מנועים גדולים שכאלו זה כמו שעשינו בקפיטציה ויכול להיות מה שרן אומר, שצריך גם לדעת במדדי הסוציו אקונומי, יכול להיות שזה גם כן נכון.
רוני גמזו: צריך להבין שעד שאנחנו נוגעים בדברים האלה, לוקח הרבה מאוד שנים.
רוני גמזו: אני ישבתי עם זאב בשנת 2003 והוא תיאר את השינויים האלו בקפיטציה ולקח הרבה מאוד זמן עד שהם הגיעו.
רוני גמזו: אם כן, אלה המנועים ובהם אנחנו צריכים לעשות שינויים ומשרד הבריאות באמת נוגע בכל אחד מהדברים הללו.
רוני גמזו: אנחנו רוצים להכניס למבחני התמיכה, ואני חושב שוועדת הכספים יכולה להגדיר.
רוני גמזו: אתם בהחלט יכולים לא להעביר תקציב – ויכול להיות שאני מדבר נגד עצמי כרגע – בלי צבע צבוע לתוך הפריפריה כשהוא ברור לחלוטין ואו שהוא זורם דרך בתי החולים או שהוא זורם דרך קופות החולים.
רוני גמזו: ימצאו את המנגנונים לכך ואין בעיה עם זה.
רוני גמזו: זאת לא בעיה.
רוני גמזו: לחדר הזה יש הרבה כוח ואת זה צריך לדעת.
רוני גמזו: בתי החולים.
רוני גמזו: אנחנו רואים את הבעיה בפריפריה.
רוני גמזו: אני ביקרתי כבר במספר בתי חולים – בצפת, בפוריה, בעפולה – ויש בעיה קשה בבתי החולים.
רוני גמזו: אני בא מבית חולים מרכזי, אני בא מאיכילוב, ואני רואה את ההבדלים בעין וזה קשה לראות אותם.
רוני גמזו: נכון שגם במרכז יש בעיות, אבל אין מה להשוות.
רוני גמזו: נצטרך לשים שם יותר מיטות, נצטרך לתגבר את הרופאים שם בתמריצים כדי שיגרמו להם לבוא לשם.
רוני גמזו: יש בהחלט מקומות שרופאים לא מגיעים אליהם והתקנים פנויים.
רוני גמזו: זה מטריף אותנו.
רוני גמזו: נצטרך לתגבר במכשור.
רוני גמזו: אנחנו הולכים בתהליך שכזה, לא רק MRI אלא יש מכשורים אחרים שכולכם מכירים אותם, ואנחנו נצטרך להתמודד עם הקושי הזה ולתגבר גם את הפריפריה במכשור, גם אם זה מורכב וקשה, כי מה זה מכשור?
רוני גמזו: מכשור זה גם כוח אדם לאחר מכן.
רוני גמזו: אתה שם MRI, אתה צריך פיזיקאי שיהיה שם ואתה צריך רופא שיהיה שם.
רוני גמזו: כל הדברים הללו הם קשים אבל אני חושב שהמדינה לא יכולה לומר שאין כוח אדם ולכן לא ישימו שם את המכשירים כי אם עושים כך, מנציחים את המצב.
רוני גמזו: אנחנו ננסה לטפל בכל אחת מהבעיות.
רוני גמזו: אני יודע שלכל אחד יש את רשימת הקניות שלו, אבל זאת לא רשימת קניות לעצמו, בשביל האגו הבית-חולימי שלו, אלא באמת יש צורך וזה תואר כאן.
רוני גמזו: אני אומר מילה קטנה לגבי הנושא של הממתינים, ה-20 ממתינים בניתוחי שבר וצוואר ירך או טראומות אחרות, בדרך כלל אורתופדיות.
רוני גמזו: נכון שהשמיכה קצרה וכאשר אתה לוקח את המרדים לכאן או לשם, באמת יכול להיות שייווצר לך מצב כזה כי אני מניח שזה צוואר הבקבוק, רופאים מרדימים.
רוני גמזו: אם אלה לא רופאים מרדימים, אז צוואר הבקבוק הן מיטות או חדרי ניתוח?
ישראל אייליג: לא.
ישראל אייליג: בשלב זה בסורוקה אלה רופאים אורתופדיים וכירורגיים.
ישראל אייליג: עזבו אותנו שישה אורתופדים לכיוון המרכז.
ישראל אייליג: תמסור לכבוד השר שמה שאמרתי לגבי 14 ימים, היה לפני שבועיים.
ישראל אייליג: היום יש גבר עם שבר קרסול שממתין 16 ימים.
רוני גמזו: תבצע ניתוח אלקטיבי.
מירי רגב: את פגישת העבודה ביניכם אל תעשו עכשיו.
ליאוניד אידלמן: אנחנו חייבים לתת את רשות הדיבור לאחד מרופאי המשפחה מהפריפריה שלא דיברו עד עכשיו.
ליאוניד אידלמן: אנחנו חייבים לתת את רשות הדיבור לאחד מהם.
מירי רגב: אני מצטערת.
מירי רגב: אנחנו לא נפתור בדיון הזה את כל הבעיות.
ליאוניד אידלמן: אבל לא שמענו אותם.
ליאוניד אידלמן: לשלמות התמונה, גם הם צריכים להתייחס.
מירי רגב: לא, אני לא יכולה.
מירי רגב: אני בשעה 4:00 צריכה לסכם את הדיון.
מירי רגב: מצטערת.
מירי רגב: חברים, מה שברור הוא שכדי להיות בריא, כדאי להיות עשיר ולגור במרכז.
מירי רגב: כשאני אסע לאימא שלי בקריית גת, תמיד לפני כן אני אבדוק שאני בריאה.
מירי רגב: זה נאמר בהומור, אבל זה לא רציני, זה לא ראוי וזה לא מכובד, בוודאי לא לחברה ישראלית, להיסטוריה שלנו ולמה שאנחנו מאמינים, מעבירים ומחנכים את הנוער שלנו.
מירי רגב: קודם כל, בראש ובראשונה אני מדברת על פריפריה גיאוגרפית.
מירי רגב: זה לא שלא מעניין אותי מה קורה בלוד, ברמלה ובדרום תל אביב.
מירי רגב: אני מבינה את הבעיות אבל אני אמונה כאן בוועדה הזאת כיושבת ראש ועדת המשנה לפריפריה בוועדת הכספים, לדבר על הפערים החברתיים ועל אי השוויון שנובעים כתוצאה מחלוקה לא הוגנת של המשאבים בין פריפריה למרכז.
מירי רגב: לכן הוועדה הזאת היא לא בוועדת העבודה והרווחה אלא בוועדת הכספים.
מירי רגב: הוועדה היא לא אקדמית אלא היא ועדה שמדברת בחלוקת משאבים.
מירי רגב: מדינת ישראל לא הוגנת ולא מספיק נכונה, ואפילו מדי פעם, כמו שאנחנו אומרים, לא לעשות דיון אלא כן לעשות העדפה מתקנת כי מדינת ישראל היא לא בין גדרה לחדרה.
מירי רגב: מה לעשות, זאת לא המדינה שלנו.
מירי רגב: המדינה שלנו היא מדן ועד אילת וככזאת אנחנו צריכים להתייחס אליה.
מירי רגב: צריך לדאוג לפרנסה, צריך לדאוג לכלכלה, צריך לדאוג לחינוך, צריך לדאוג לבריאות ואסור לנו להפוך את הפריפריה לערי שינה.
מירי רגב: אם זה מה שיקרה, אנחנו בעצם מוותרים מראש על רוב שטח מדינת ישראל ולטווח ארוך זה יחזור אלינו כבומרנג ואז נתחיל לעבוד כמו שאנחנו יודעים לעבוד במשבר, וזה יהיה רע לכולנו וזה יעלה יותר לכולנו.
מירי רגב: רשמתי לעצמי כמה נקודות.
מירי רגב: אני לא מתכוונת ולא אצליח לעסוק בכל אבל אני אעלה את הנקודות האלה ליושב ראש ועדת הכספים ואבקש לקיים דיון במליאת ועדת הכספים בהשתתפות סגן שר הבריאות והאוצר כאשר הדיון יעסוק בנושאים הבאים: אני קודם כל ממליצה שתהיה תוכנית רב שנתית שתקצה משאבים לאומיים לכל סוגיית הפריפריה לפי מדדים ופיקוח של ועדת הכספים.