GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל שוורץ: הוועדה עושה את זה, הוועדה מסתכלת על הריביות, הוועדה למשל---
פניה קירשנבאום: אולי אפשר להאריך את תקופת המשכנתא.
ישראל שוורץ: במקרה שלהם, עוד כלי של הוועדה חוץ מהפריסה של חוב הפיגורים, שבא אדם עם הלוואה שלקח לפני עשר שנים או עשרים שנים, נשארו עשר שנים, כמו שאת אומרת, פורסים לעוד 15 שנים, אבל אלה הכלים שעומדים לרשות הוועדה, ובמקרים קשים גם הוועדה מורידה עוד את הריבית.
ישראל שוורץ: אבל עוד פעם, אין מצב שמי שלא יכול לעמוד בהלוואה יכול להישאר עם הדירה.
פניה קירשנבאום: יש עוד נושא, לפחות לגבי עולים חדשים, אני יודע שהוקמה קרן שהיתה אמורה להתקיים חמש שנים ולכל שנה היו שם 25 מיליון, דווקא למקרים כאלה שלא מסוגלים להחזיר משכנתאות וזה ישב בוועדת קליטה, או בוועדת שרים לענייני, בקבינט עלייה, מישהו ניהל את הכסף הזה.
פניה קירשנבאום: יש שימוש בכסף הזה?
ישראל שוורץ: לא---
פניה קירשנבאום: הכסף הזה היה קיים, לפחות היה אמור להיות קיים.
פניה קירשנבאום: אז השאלה אם בכלל אתם מכירים את הסיפור הזה.
ישראל שוורץ: לצערי לא הגיע.
ישראל שוורץ: ועוד מלה אני רוצה להגיד כאן ובזה אני אסיים.
ישראל שוורץ: יש נושא שמעלים בזאת, ובצדק, שכר טרחה של עורכי דין וקונסים.
ישראל שוורץ: כשהחוק הורץ, היה דיון גדול, היו הרבה עורכי דין שאמרו 'אנחנו חייבים את מה שמגיע לנו', שר המשפטים דאז אמר 'אני אשב עם לשכת עורכי הדין', ישבנו עם לשכת עורכי הדין ויצרו שכר טרחה שהיה יותר גבוה מאשר היה לפני כן.
ישראל שוורץ: אם יש קטע של תיאום אינטרסים בין הבנק לבין הלקוח, זה נושא שכר טרחה של עורכי דין.
ישראל שוורץ: כי ככל שעורך דין לוקח פחות, אז אפשר יותר להחזיר על חשבון ההלוואה והאיש יוצא יותר טוב.
ישראל שוורץ: שכר הטרחה של עורכי הדין, כולל הקינוס, מדבר על סכומים נקובים, 8%, 4%, ואם בעבר הבנק היה יכול לעמוד על המקח עם עורכי הדין ולהוריד את שכר הטרחה, היום החוק מגביל אותו והרבה מאוד אנשים יוצאים רע מאוד בגלל הנושא הזה.
ישראל שוורץ: זה הופיע בחוק ההוצאה לפועל.
משה גפני: מר איתי חוטר.
משה גפני: לפני שאתה מתחיל, איך קוראים ליושב ראש הוועדה?
איתי חוטר: יושב ראש הוועדה הבין משרדית?
איתי חוטר: נכון להיום זה אני, אני יחסית חדש בתפקיד.
משה גפני: מי היה לפניך?
איתי חוטר: ערן גיל.
משה גפני: אני פניתי לערן גיל על מקרה, ויש הרבה מקרים כאלה, שהבנק אומר 'אני מוכן לוותר על חלקי' ומשרד האוצר אומר 'אני על חלקי לא מוותר'.
משה גפני: אתה מכיר מקרים כאלה?
משה גפני: אז אתה חדש.
משה גפני: אין מקרה כזה שהבנק אומר 'אני מוכן, אני מכיר את המקרה, אני מוותר' והאוצר לא מוותר?
איתי חוטר: אין דבר כזה שהבנק מדבר בכספים שלו ואנחנו לא עושים ויתור כנגד.
איתי חוטר: אין דבר כזה.
משה גפני: תעשה לי טובה, תביא לי את המקרה, תצלם לי, אני אתן לך אחרי הישיבה.
משה גפני: אני אתן לך את המקרה האחרון.
איתי חוטר: אני אשמח לבדוק.
איתי חוטר: ברשותכם, כמה דברים.
איתי חוטר: קודם כל רציתי לשאול, מבחינת הנתונים שהועברו פה, 100,000 מתקשים בהחזרי משכנתא.
איתי חוטר: האם מדובר על כלל הציבור או מדובר על זכאים של משרד השיכון?
חיים בר יעקב: כלל הציבור.
איתי חוטר: האם אתם יודעים להגדיר כמה מתוכם זכאים של משרד השיכון שקיבלו הלוואות מסובסדות?
חיים בר יעקב: אנחנו כבר ארבע חמש שנים מנסים לדלות את המידע הזה, דווקא באמצעות חוק חופש המידע.
חיים בר יעקב: אז מי שצריך לתת תשובה זה---
משה גפני: מר חוטר, בוא ניכנס למסלול סביר ונורמלי.
משה גפני: הארגונים, גם האגודה לזכויות האזרח וגם התנועה לחיים בכבוד, וגם המשפחות שהוזמנו לכאן והציגו את עמדתם, לא כולם, תיכף יציגו עוד, זו הזמנת הוועדה.
משה גפני: מכאן ואילך תעזוב אותם.
משה גפני: עכשיו אתה עומד מולנו ואנחנו מבקשים ממך, לא שתשאל אותם, תגיד לנו, אנחנו שואלים אותך, מה הנתונים.
משה גפני: זאת היתה השאלה הראשונה ששאל חבר הכנסת פיניאן וחבר הכנסת חיים אורון לאחר מכן.
משה גפני: הועלו פה טענות שאנחנו רוצים לדעת עליהם תשובות, אנחנו רוצים לדעת אל"ף למה אי אפשר לפנות במישרין לוועדה, למה אין שקיפות לוועדה, למה אני הלווה לא יכול לדעת מתי מתכנסת הוועדה, מה נימוקי ההחלטה, למה החליטו ככה.
משה גפני: הרי אתם גוף ממשלתי, זה משרד האוצר ומשרד השיכון.
משה גפני: נכון שהבנק הוא חבר שלישי בוועדה, אבל אנחנו עומדים מולכם, ואל תשכחו שאנחנו גם מהמחוקקים.
משה גפני: זאת אומרת אנחנו עשינו את החוקים האלה, התפקיד שלנו לפקח על עבודת הממשלה, לראות אם זה עומד בעניין, אם זה לא עומד בעניין.
משה גפני: אולי באמת צריך לשנות את החוק, או שצריך להביא, כמו שאמר מר ישראל שוורץ, אי אפשר ליצור יש מאין, אולי צריך לשנות את ה'מאין' הזה, אולי צריך להעמיד כסף לרשות הוועדה, שתוכל לסבסד מקרים שהם מקרים מאוד קשים.
איתי חוטר: אני יודע שהנתונים אמורים להיות אצלנו, זה גם סוג של הזדמנות להתנצל על כך שאת הדוח אני לראשונה ראיתי ביום חמישי האחרון והשאלה באה בעקבות הטענה שאומרת שהוועדה הזו היא לא אפקטיבית, שהציבור לא יודע על הוועדה הזאת, ובעצם כשאנחנו מסתכלים על 5,000 פניות בשנה, מתוך---
קריאה: מתוך כמה?
איתי חוטר: זה מה שאני אמרתי, אין לי את הנתון הזה כרגע של כמה סך המתקשים בהחזרים במשכנתאות.
ציון פיניאן: רק תגיד לנו כמה זכאי משרד השיכון, כמה אנשים לקחו משכנתאות ממשרד השיכון.
ישראל שוורץ: השאלה היא כמה מממשי הלוואות יש או כמה מהם מתקשים?
ישראל שוורץ: בשנות החמישים והשישים, כשהממשלה נתנה סיוע אפקטיבי, אז היו 40,000 ו-50,000.
ישראל שוורץ: היום, כשההלוואות בשוק החופשי הן יותר טובות לפעמים מאשר ההלוואות הממשלתיות, מספר המבצעים ירד לאיזה 3,000, 4,000 בשנה, שזה סתם.
ישראל שוורץ: היום המשכנתא הממשלתית איבדה את המשמעות שלה.
חיים אורון: חבר הכנסת גפני, אנחנו עוד הפעם מגרדים את הירח עם מעדר קשה.
חיים אורון: הבעיה מתחילה במשפטים האחרונים שהם פה אמרו.
חיים אורון: תשים לב מי האנשים.
חיים אורון: אלה האנשים שקיבלו משכנתאות בסוף שנות התשעים, והלוואות משלימות והלוואת מקום, כשהמשכנתא הממשלתית היתה משמעותית ואז נוצר המאגר הזה של האנשים שמתקשים עכשיו ובכלל יש להם כתובת.
חיים אורון: אלה שלוקחים משכנתאות עכשיו, המספרים שהוא אמר, ה-5,000 שלקחו משכנתא בשנה, בכלל לא יבואו לשום ועדה.
חיים אורון: אם במשכנתא היה מרכיב ממשלתי יותר גדול, או בצורת סבסוד, או בצורת רשת ביטחון, או בצורה אחרת, היה להם כלים להתמודד עם זה.
חיים אורון: היום הם מחפשים את הרצון הטוב של הבנק, שקצת לא נעים לו וקצת כדאי לו, כי הוא אומר לך, 'מה אתה רוצה?
חיים אורון: אני לקחתי מגפני כסף, נתתי למשפחה הזאת וגפני לא ויתר על הכסף שלו'.
חיים אורון: הרי זה מה שיגיד לך מי שאתה מחפש אותו כל כך הרבה.
משה גפני: אני לא מחפש אף אחד.
משה גפני: יש בנקים שמתחשבים בזה ויש בנקים שלא.
חיים אורון: השאלה הגדולה כרגע היא אם הדיון הוא עם הבנקים או הדיון עם המדינה.
משה גפני: עם המדינה.
חיים אורון: לכן כל ההתחלה, שהדיון עם המדינה, כמה תוציא מ...
חיים אורון: לכן למשל השאלה האם מי שמחזיק את המפתח לוועדה זה המדינה או הבנקים היא קריטית.
חיים אורון: לכן הבעיה השנייה, אם לוועדה אין שקל על הנשמה בשביל להיות גורם שגם עוזר לפתור את הבעיה, אז אנחנו סתם בעלי רצון טוב.
חיים אורון: אם יש רצון טוב, נותנים, אם אין רצון טוב, לא נותנים.
חיים אורון: כדאי, לא נותנים.
חיים אורון: אני חושב שהתפקיד שלנו הוא לבוא ולהוציא אותו מהפינה הזאת ולהגיד רגע.
חיים אורון: עכשיו יהיו קריטריונים, לא כל אחד, אני יודע את כל הרשימות, אבל בסופו של דבר, למשל, אפילו המנגנון שאתה רמזת עליו, או מישהו פה רמז עליו, שבמקרה הזה יש היגיון להפוך את שכר הדירה שהוא יקבל באופקים עשרים שנה, לסוג של תשלום לבנק, שהוא בעצם, צריך להגיד את זה בגלוי, מוותר על הדירה, אבל מעבירים אותו מהמגרש של החזר משכנתא למגרש של שכר דירה מסובסד, על ידי זה לפחות מבטיחים את קיומו.
חיים אורון: אבל הוא יודע וילדיו יידעו שבעוד מאה שנה, כשהוא יחזיר את נשמתו לבורא, הדירה תהיה למי ששילם את שכר הדירה לאורך כל השנים האלה.
חיים אורון: המנגנון הזה לא קיים היום.
חיים אורון: יש או אפשרות להוציא אותו מהדירה, ואז הוא הולך לקבל שכר דירה מסובסד במגרש אחר, או שהוא יתגלגל ככה.
איתי חוטר: לחדד ברשותכם כמה דברים.
איתי חוטר: הוועדה יושבת פיזית במשרד האוצר.
איתי חוטר: קודם כל, הוועדה מטפלת בכל פנייה של כל לווה, כמובן שיש לו, כמו שנאמר פה, רכיב של הלוואה מסובסדת על ידי המדינה, אף אם אין מדובר כלל בפינוי.
איתי חוטר: זה חידוד שהיה חשוב לי לשים פה, מאחר ובדוח נאמר שהוועדה מטפלת רק בלווים שנקלעו לקשיים והם רגע לפני פינוי.
איתי חוטר: באשר למקרים של בקשות שהועברו לבנקים והבנק מסנן אותן ולא מעביר אותן לוועדה, אני, כמשרד האוצר, חייב להגיד לכם, אם יש כאלה מקרים, אנחנו נשמח לבדוק אותם ולטפל בהם.
איתי חוטר: זה לא תקין.
איתי חוטר: אותו דבר לגבי מה שמר שוורץ הסביר, לגבי תנאי מוקדם לפנייה לוועדה, של תשלום כזה או אחר.
איתי חוטר: אלה לא דברים שאנחנו מכירים אותם.
איתי חוטר: באשר לטענות שעלו לגבי סמכויות מצומצמות.
איתי חוטר: עלתה פה הצעה להרחיב בחוק את סמכויות הוועדה לסייע גם ללווים שנתנו הלוואה ממקור פרטי.
ציון פיניאן: מה זה פרטי?
איתי חוטר: מקור פרטי זה בנק.
איתי חוטר: זאת אומרת שאני, כמשרד האוצר, אבוא לבנק ואגיד לו על הכספים שהוא נותן ועכשיו---
ציון פיניאן: אני רוצה להבין, הוועדה מטפלת רק בהלוואות ממשלתיות?
איתי חוטר: סמכות הוועדה לטפל רק בהלוואות שניתנו מכח חוק הלוואות לדיור, שיש בהם רכיב ממשלתי.
איתי חוטר: זאת אומרת, הלוואה שהיא הלוואת זכאות של משרד השיכון, בתנאים מסובסדים, זו בעצם הסמכות של הוועדה.
ציון פיניאן: מר שוורץ אמר שיש הלוואות של 3,000 מתוך מאות אלפים, אז זה אפס.
ציון פיניאן: כל שנה זה בערך 3,000 אנשים ומשפחות שלוקחות הלוואה, מתוך מאות אלפים של משפחות.
ציון פיניאן: כלומר אתם מטפלים במעט שבמעט.
איתי חוטר: לא, בוא נעשה סדר.
איתי חוטר: קודם כל מספר התיקים שמגיעים לוועדה זה כ-5,000 תיקים בקירוב, בשנה נתונה.
איתי חוטר: הוועדה מטפלת ב-5,000 בקשות כשמתוכן כ-70% נענים בחיוב.
משה גפני: יש לנו פה אי בהירות לגבי המספרים.
משה גפני: אתם אמרתם ש-5,000 בקשות מגיעות בשנה, אתם מטפלים רק במקרים שמסובסדים על ידי המדינה, כולם או חלקם, ואתה אמרת, מר שוורץ, שיש הלוואות כאלה, 4,000 או 5,000?
ישראל שוורץ: לא, נהיה קצת בלגן.
ישראל שוורץ: לאורך השנים המספרים משתנים.
ישראל שוורץ: בשנת 2000 היו 38,000.
ישראל שוורץ: בשנתיים האחרונות זה נמוך.
איתי חוטר: השאלה אם הדיון כרגע נסב באשר למדיניות מתן ההלוואות של משרד הבינוי והשיכון.
איתי חוטר: אנחנו יודעים שיש החלטת ממשלה משנת 2007 שקובעת שיש להעביר קבוצות זכאים ממימון תקציבי למימון בנקאי.
איתי חוטר: אני לא חושב שאלה ההערות שניתנו במסגרת הדוח.
איתי חוטר: בכל מקרה, אנחנו לא חושבים ולא סבורים, בטח לא בקונסטלציה שהוועדה נמצאת בה היום, יש יכולת לבוא לבנקים בהלוואות שהן מאה אחוז פרטיות של הבנקים, ולעשות הסדרים כמדינה על מאה אחוז כספי בנק.
איתי חוטר: באשר לחוסר היכולת לטפל במקרים הקשים, צריך לזכור שאנחנו נמצאים בעולם שהוא עולם של הלוואות.
איתי חוטר: המדינה יודעת, כשהיא רוצה, לתת סיוע בדרכים שונות, יש סיוע בשיטה של מענקים, יש סיוע בשיטה של דיור ציבורי, אנחנו נמצאים באפיק או במסלול של סיוע במשכנתא, סיוע בהלוואות.
איתי חוטר: לכן כשמדברים על מתן תקציב לוועדה לסייע במקרים הקשים, ואני מסתכל בעמוד האחרון בריכוז של הפתרונות שהחברים פה מציעים, אז אנחנו צריכים לזכור שאנחנו בעולם של הלוואות.
איתי חוטר: מי שנטל הלוואה צריך לזכור שהמדינה התכוונה לתת לו פה הלוואה, היא לא התכוונה לתת מענק.
משה גפני: אני מרחיבים את הדיון כבר יותר ממה שהוא היה צריך להיות.
משה גפני: תענה תשובות ישירות לגבי השאלות הפרטניות.
משה גפני: למה אין שקיפות?
איתי חוטר: מה הכוונה שקיפות?
משה גפני: שקיפות, הכוונה שאני פניתי לוועדה הבין משרדית, אני רוצה לדעת את ההחלטה עם הנימוקים וכולי.
איתי חוטר: קודם כל הבנקים מחויבים להעביר את החלטות הוועדה---
משה גפני: לא ההחלטות, הנימוקים.
איתי חוטר: ההחלטות זה הנימוקים.
משה גפני: לא, אין נימוק.
איתי חוטר: אין דבר כזה פרוטוקול לא מנומק.
משה גפני: למה אי אפשר לפנות אליכם במישרין?
משה גפני: אני אפנה את האנשים ש---
איתי חוטר: קודם כל התשובה היא שאפשר.
משה גפני: מישהו פונה במישרין?
איתי חוטר: אני מבקש לעשות פה הבחנה בין המסלול או בין ההליך שנקבע לפנייה לוועדה בבקשה להקלה בהחזרי משכנתא, לבין פניות ציבור.
איתי חוטר: אנחנו כמשרד אוצר עונים על מאות שאלות וגם משרד השיכון עונים לציבור---
משה גפני: אבל לא זו השאלה.
משה גפני: אני נקלעתי למצוקה בבנק מסוים, אני מתקשה בהחזרי המשכנתא, אני יכול לפנות לוועדה במישרין?
איתי חוטר: אתה יכול, אבל אין בידי את הנתונים כל העת---
משה גפני: אז תביא את הבנק, הוא חבר בוועדה.
איתי חוטר: אין בידי את הנתונים.
איתי חוטר: כשאתה מתקשר אליי כלווה, אני לא יכול לשלוף את התיק שלך מהמדף---
משה גפני: אתה לא צריך לשלוף שום דבר, אתה צריך להזמין את נציג הבנק, לפי החוק.
איתי חוטר: הוא מוזמן.
משה גפני: הוא מוזמן, אז תגיד לו שיביא איתו את התיק.
איתי חוטר: זה מה שהם עושים.
משה גפני: לא, אבל למה אני לא יכול לפנות אליך, מה ששאל חבר הכנסת אורון.
ישראל שוורץ: יש לי ניסיון ואני לא שונא אנשים, עוד לא ראיתי מישהו שבא ואומר, 'אני מבקש לפנות דרכך', אני חושב שאנחנו גוררים לכיוון הלא רלוונטי.
משה גפני: מר שוורץ, יש פה שאלה עקרונית, היא לא שאלה טכנית.
ישראל שוורץ: הוא יכול לפנות והוא יטופל.
ישראל שוורץ: אבל זה לא יקצר שום דבר ולא ישנה את ההחלטה.
משה גפני: השאלה היא שאלה עקרונית והיא לא שאלה טכנית.
משה גפני: השאלה העקרונית, האם מי שמהווה פה הגורם המרכזי, ואתם יכולים לעזור לו בסיוע בקבלת החלטה, אבל הגורם המרכזי זה הבנק.
משה גפני: הבנק עומד מול הלקוח, לא תמיד הוא אומר, הוא מביא את התיק, הוא לא יכול לפנות אליכם בגלל שעובדה שאף אחד לא פנה, הכל דרך הבנק.
משה גפני: הבנק יכול להגיד לו, כפי שנאמר פה קודם, על ידך, נדמה לי, ואני רוצה את המקרה הזה, אם תוכל להעביר לנו, הבנק אומר 'אם לא תשלם 5,000 שקל מזומן...---
ישראל שוורץ: אני התייחסתי לזה.
ישראל שוורץ: אני עוד פעם אגיד, בהגשה הראשונה, כשהאיש נתקל פעם ראשונה בקשיים, אין מצב שהבנק מבקש שקל אחד דמי רצינות.
ישראל שוורץ: באחריות אין.
משה גפני: מר שוורץ, בסדר.
משה גפני: אתה עם הניסיון רב השנים שלך, אתה גם נתקלת בדברים חדשים שלא ראית אותם בשנה שעברה.
ישראל שוורץ: כל הזמן.
משה גפני: אז אני מבקש, תביא את המקרה הזה, אני מקווה שזה יהיה סוף סוף בנק אחר, בגלל שכל הפניות פה---
ציון פיניאן: גם אומרים שהיו מקרים שהבנק לא רצה, או לא חפץ שזה יגיע אליכם.
ולדימיר גרשקוביץ: אני מקרה.
ציון פיניאן: פה יש עדות.
ישראל שוורץ: אני מוכרח להגיד משהו.
ישראל שוורץ: הג'נטלמנים האלה מכירים אותנו.
ישראל שוורץ: אתם מכירים מקרה כזה, אתם רואים דבר כזה, תפנו אלינו.
ולדימיר גרשקוביץ: הנה, אני פונה.
משה גפני: בסדר, אני הולך לפנות אליכם, אבל אני מבקש להביא את המקרים האלה אלינו.
משה גפני: אנחנו מבקשים להביא את ההחלטות ביותר שקיפות.
משה גפני: אגב, למה לא מזמינים את הלקוח במקרים מסוימים לפחות?
ישראל שוורץ: כי אם יזמינו את הלקוח, כל איש יחכה לתורו בוועדה עד שההלוואה תיגמר.
ישראל שוורץ: ברגע שאתה מזמין את האיש, זה נהיה הליך שיפוטי.
ישראל שוורץ: אין את כח האדם והיכולת.
ישראל שוורץ: אם היו עוד 50 תקנים, יכול להיות שנוכל להתמודד עם זה.
משה גפני: בבקשה, אתה רצית להגיד משהו, אדוני?
ולדימיר גרשקוביץ: אני גר בבאר שבע.
משה גפני: מי אמר לך לבוא לוועדה?
ולדימיר גרשקוביץ: חיים בר יעקב.
משה גפני: למה כל הפניות שהבאת הם בנק המזרחי?
משה גפני: באמת, אני שואל, זו הפנייה השלישית של בנק המזרחי.
חיים בר יעקב: נכון, אדוני.
חיים בר יעקב: כי זה הבנק הדומיננטי ביותר בשוק המשכנתאות.
שלי יחימוביץ': אני צריכה להתאפק כדי לא להזכיר את המשכורת של אלי יונס, אבל אני אתאפק.
משה גפני: את לא צריכה להתאפק.
חיים בר יעקב: וכפי שאמרת, אדוני, זה באמת הבנק הקשה ביותר ב---
משה גפני: אני אומר את זה בעובדות, אין לי שום בעניין.
משה גפני: באמת זה הבנק הקשה ביותר מבחינת המצוקה של הלווים וההתייחסות אליהם.
משה גפני: בעיקר הלשכה המשפטית.
משה גפני: אמר לי עורך דין גדול בארץ שכשהוא רואה את הלשכה המשפטית של בנק המזרחי, הוא עובר לצד השני של המדרכה.
שלי יחימוביץ': אתמול קראתי מחקר מדהים שעשו באיזה אוניברסיטה, שככל ששכר הבכירים גבוה יותר, האכזריות של הגוף גדולה יותר.
שלי יחימוביץ': באמת, מחקר אמיתי.
שלי יחימוביץ': יש לי אותו פה.
משה גפני: לפי דעתי זה גם כתוב בחז"ל.
חיים בר יעקב: בשביל זה השכר שלהם גבוה, בגלל שהם אכזרים הם לוקחים שכר גבוה.
משה גפני: מר גרשקוביץ, בבקשה.
ולדימיר גרשקוביץ: אני עולה חדש משנת 90' והייתי גר בקרוונים.
משה גפני: איפה, בבאר שבע?
ולדימיר גרשקוביץ: כן, בנחל בקה.
ולדימיר גרשקוביץ: אז רצו לפנות את הקרוונים, נתנו לנו משכנתאות בתנאים, אמרו 'אל תדאגו, חתמתי, 700-800 שקל.
ולדימיר גרשקוביץ: התחלתי לשלם 1,200 שקל.
ולדימיר גרשקוביץ: שקר מראש.
ולדימיר גרשקוביץ: בשנת 97' פתחו עליי תיק שלא ידעתי בכלל, שילמתי כסף, שילמתי לקונס, התיק ממשיך, המשכנתא קפצה ל-2,000 שקל.
ולדימיר גרשקוביץ: במקום עולה חדש רגיל הפכו אותי לעשיר תייר אמריקאי ב-17%.
ולדימיר גרשקוביץ: גם מענק שהייתי אמור לקבל, גם שילמתי עליו 17%.
ולדימיר גרשקוביץ: עכשיו כשהמדינה מחזירה לבנק את המענק הזה, 60,000 שקל, גם אני שילמתי עליו אולי 80,000 שקל בתוך 15 השנים האלה.
משה גפני: אתה עובד?
ולדימיר גרשקוביץ: אני עבדתי כל ה-15 שנים, עד הפינוי, שעכשיו הרסו את כל המשפחה שלי---
משה גפני: איפה עבדת, אם מותר לשאול?
ולדימיר גרשקוביץ: בתקשורת, בחברת כבלים, בזק, בכל הדרום.
משה גפני: בגלל שאתה קיבלת תשובה שלילית מהוועדה הבין משרדית.
ולדימיר גרשקוביץ: כן, חצי שלילית, אבל תוכיח ש-800 שקל אני מוכן לשלם.
ולדימיר גרשקוביץ: עד הפינוי היה התשלום 800 שקל הזה, אחרי שהמענק ירד לי.
ולדימיר גרשקוביץ: לפני זה היה 3,000 שקל ו-2,500.
משה גפני: פינו אותך מהדירה.
ולדימיר גרשקוביץ: פינו.
משה גפני: ונתנו לך פתרון חלופי לדיור?
ולדימיר גרשקוביץ: אחרי חצי שנה.
משה גפני: חצי שנה מה עשית?
ולדימיר גרשקוביץ: הייתי ברחוב, כמו שעד היום.
ולדימיר גרשקוביץ: אני גר אצל סבתא בת 80.
משה גפני: אין לך דיור?
ולדימיר גרשקוביץ: אין.
משה גפני: ואחרי חצי שנה?
משה גפני: איזה דיור?
ולדימיר גרשקוביץ: אני לא יודע מה נמצא באוויר, עם שלושה ילדים וילדה אחת.
משה גפני: תודה רבה, אני מודה לך.
משה גפני: יש לי את הנייר שלך.
משה גפני: אתם יודעים לענות?
משה גפני: אני אבקש מכם כמה דברים שאתם תעשו.
משה גפני: מתברר שאנחנו נמצאים במדינה של הפקרות, כשאנשים נמצאים במצוקה אז יודעים איך לדרוך עליהם.
משה גפני: אני מבקש, גם את המקרה של גרשקוביץ וגם את המקרה של גרנט, מר ישראל שוורץ, להעביר אליכם.
ישראל שוורץ: אני מבקש שתעבירו את הפרטים עליהם.
משה גפני: אנחנו נעביר לכם את ההחלטה, את מה שבנק המזרחי נתן להם.
משה גפני: את האיש הזה, מר גרשקוביץ, לדבריו פינו בניגוד לחוק.
ישראל שוורץ: אני רוצה להזכיר לך שהחוק שנותן דיור חלופי הוא לא חל רטרואקטיבית.
משה גפני: באיזה שנה פינו אותך?
ולדימיר גרשקוביץ: לפני שמונה חודשים.
משה גפני: שמונה חודשים.
ישראל שוורץ: לפי מיטב זיכרוני, החוק חל על אנשים שלוקחים הלוואות ממתי שהחוק---
חיים בר יעקב: כן, אבל הוחלט על רטרוספקטיבי.
חיים בר יעקב: כלומר צריך לעתור באופן פרטני.
ולדימיר גרשקוביץ: גם מהכסף שלי בעתיד.
גיל גן-מור: זה רק על הלוואות שהן חדשות.
גיל גן-מור: הלוואות ישנות, אם הוכח שהוא לא ידע על שהוא מוותר על הסעיף הזה, אז אפשר לבטל אותו.
חיים בר יעקב: אבל זה רק בעתירה משפטית, אדוני.
משה גפני: 'היו המקרקעין שעוקלו משמשים, כולם או מקצתם, דירת מגורים לחייב', לא כתובה הגבלה בחוק.
גיל גן-מור: יש סעיף אחר על התחולה.
גיל גן-מור: אנחנו נאבקנו קשות שזה יחול על כל ההלוואות, אבל הוועדה לא קיבלה את זה.
משה גפני: אני אבדוק את זה אחרי זה עם הלשכה המשפטית פה, אבל את המקרה הזה אני אעביר אליכם.
משה גפני: שתאמרו, שמכיוון שהחוק לא חל, זרקו אותו לרחוב.
ישראל שוורץ: ניתן תשובה מלאה.
משה גפני: את גב' לנצמן, הבת של יעקב לנצמן?
יאנה לנצמן: כן.
משה גפני: מי זה יעקב לנצמן?
יאנה לנצמן: הנה.
משה גפני: ואת רוצה בקצרה להגיד את המקרה.
משה גפני: גם זה בנק מזרחי.
משה גפני: בכנות, לא אני הבאתי את זה.
אמנון כהן: מה יש לך נגד הבנק?
משה גפני: אין לי כלום, מישהו עוד יגיד שעשיתי קונספירציה.
אמנון כהן: זה בנק הגדול למשכנתאות.
משה גפני: למה, בנק לאומי למשכנתאות לא נותן?
ציון פיניאן: אדוני היושב ראש, אני לא רוצה להגיד לך מה קורה בצפון עם בנק טפחות, כשהיה טפחות והמשיך למזרחי.
משה גפני: יש לי פה מקרה שהעוזר שלי יעביר לכם, עם בנק לאומי למשכנתאות.
משה גפני: אמר לי המנהל הכללי של הבנק, 'כשאני מוריד את החוב שלי, האוצר לא מסכים'.
משה גפני: הוא יעביר לכם את המקרה ואני רוצה תשובה גם על זה.
ישראל שוורץ: תקבל תשובה.
משה גפני: בנק לאומי למשכנתאות הודיע, הוא מוריד את החוב.
משה גפני: גב' לנצמן, בבקשה.
יאנה לנצמן: אבא שלי ואני הגענו לארץ בשנת 99', היינו גרים בשכירות והגענו למצב שמתווך אפשר להגיד שהכריח את אבא שלי לחתום על משכנתא.
יאנה לנצמן: לא ידענו שפה.
יאנה לנצמן: היינו חודש בארץ.
יאנה לנצמן: אבא שלי לא ידע, אבא שלי גם לא עבד וכך הוא קיבל משכנתא.
אמנון כהן: קניתם דירה?
יאנה לנצמן: כן, קנינו דירה.
יאנה לנצמן: גם לא ידענו על מה מדובר, לא ידענו כלום.
יאנה לנצמן: אבא שלי עבד בעבודות מזדמנות במפעל ועם הזמן הוא נתקל בבעיה בריאותית שהוא לא יכול לעבוד.
יאנה לנצמן: הוא שילם משכנתא לפני כשמונה-עשר שנים פחות ממה שעכשיו, עכשיו הוא הגיע לסכום של כמעט 2,000 שקל כל חודש.
יאנה לנצמן: אני בת 26, אני סטודנטית, אני עובדת במשרה חלקית ואני מתקיימת ממש ממשכורת קטנה.
יאנה לנצמן: נתקלתי בבעיה שהגיע מכתב מבנק טפחות, שיש פיגור של 18,000 שקל חוב, בגלל שהוא צריך לשלם 2,000 שקל והוא לא יכול, הוא משלם רק 1,600, 1,700, זה מה שהוא מקבל מביטוח לאומי, הבטחת הכנסה.
יאנה לנצמן: בגלל הפיגור הגיע מכתב מבנק שאנחנו צריכים להגיע להסדר.
יאנה לנצמן: כתבתי מכתב לוועדה המשרדית, שגם לא ידעתי עליה, לא שמעתי עליה, זה חיים הדריך אותי.
משה גפני: בבנק המזרחי לא אמרו לכם---
יאנה לנצמן: לא, אף פעם לא.
יאנה לנצמן: אני כמה פעמים הלכתי אליהם, דיברתי איתם, הלכתי עם אבא.
יאנה לנצמן: הם אומרים 'תביאי ערבים', שצריך להגיע להסדר.
משה גפני: מר שוורץ, זה עובר כחוט השני, הסיפור הזה, שהבנק לא אומר.
ישראל שוורץ: עוד פעם, החוק מחייב אותם, הוראות בנק ישראל מחייבות אותם, אין לנו שליטה על זה.
משה גפני: אבל מה שקרה זה שהם ידעו שהם עולים חדשים והם לא דוברים עברית, והם לא לקחו בחשבון שיהיה יושב ראש ועדת כספים מטומטם שיקיים על זה דיון שעתיים.
משה גפני: הם לא לקחו את זה בחשבון, הם היו בטוחים שזה יעבור ככה, ומי יגיד ומי ידבר על זה בכלל?
ישראל שוורץ: שהוועדה תקרא לבנק.
משה גפני: אני אקרא לבנק.
יאנה לנצמן: מה שהגיע זה מכתב שמופיע שם שאני אמורה להיות כלווה---
משה גפני: אגב, משרד השיכון ומשרד האוצר, אתם לא רגולטור על הבנק בחלק הזה?
ישראל שוורץ: אנחנו רגולטורים.
ישראל שוורץ: אני אומר לך שוב, אני אומר כאן באחריות, לא קיבלתי עד היום---
משה גפני: מאה אחוז, שלושת המקרים שאני אעביר לכם, שעלו כאן בוועדה, כולל המקרה של גב' או אדון לנצמן, הבנק לא אמר להם כלום.
משה גפני: תיקחו את זה בחשבון, הם אומרים את זה כאן בוועדה והם שלושה.
משה גפני: המקרים קשורים אחד לשני?
משה גפני: שום דבר, אין קשר.
יאנה לנצמן: לא, כל אחד בנפרד.
ישראל שוורץ: הם הגיעו לתנועה של האדון, זה הקשר היחידי.
חיים בר יעקב: זו לא תנועה שלי, זו תנועה ציבורית.
משה גפני: בגלל שאם היו שלושה מקרים שנמצאים באותו מקום, או אפילו קשרי משפחה או קשרי חברות, אז יכול להיות שבמקרה שלהם זה קרה.
ישראל שוורץ: אם כבר, כולם סניף אחד של הבנק.
ולדימיר גרשקוביץ: כן, זה אותו סניף, באר שבע.
ולדימיר גרשקוביץ: גרוע.
ולדימיר גרשקוביץ: זה הסניף, זה הסרטן של הדרום.
ישראל שוורץ: כל פעילות הגבייה נעשית בסניף באר שבע.
משה גפני: יש בנק המזרחי באופקים, יש בנק מזרחי בנתיבות?
ישראל שוורץ: כל פעילות הגבייה היא בסניף באר שבע.
יאנה לנצמן: התשובה שקיבלתי מהוועדה הבין משרדית, שאני צריכה להיכנס כלווה נוספת, כשאני מתקיימת ממשכורת ממש קטנה, משרה חלקית ואני סטודנטית.
יאנה לנצמן: באיזה זכות הם יכולים להכניס אותי כלווה נוספת?
יאנה לנצמן: ואבא שלי מקבל הבטחת הכנסה והמצב הכלכלי ממש קשה בבית.
יאנה לנצמן: הוא מקבל הבטחת הכנסה והוא משלם, אבל החוב שהצטבר זה הפיגור.
משה גפני: את הדס?
יאנה לנצמן: אני יאנה, הם טעו ב...
יאנה לנצמן: אני לא יודעת, אני לא הדס.
משה גפני: אבל כתוב כך: 'בתנאי הוספת הדס-יאנה'.
משה גפני: מה זה הדס?
יאנה לנצמן: הבת, הם טעו ב---
משה גפני: אפילו לכתוב הם לא יודעים, בנק המזרחי.
יאנה לנצמן: אני גם חשבתי מה זה הדס.
יאנה לנצמן: אין לי מושג.
משה גפני: '
משה גפני: בתנאי להוספת יאנה', אני מדלג על הדס, 'כלווה נוספת'.
אמנון כהן: יסבכו אותה.
אמנון כהן: מה, היא צריכה להתחתן, להקים בית.
חיים אורון: הוועדה צריכה לבקש מעורכת דין אפיק חוות דעת.
חיים אורון: יש פה עורכי דין מזכויות האזרח.
חיים אורון: אני לא רוצה להגיד, כי אני לא יודע, אבל האם זה בכלל חוקי להכריח בן אדם---
משה גפני: האגודה לזכויות האזרח.
משה גפני: אנחנו נבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה.
ישראל שוורץ: לא מכריחים אותו.
משה גפני: מה לא מכריחים?
משה גפני: ועוד איך מכריחים.
ישראל שוורץ: מה ההחלטה?
חיים אורון: אמרו לו ככה, אם לא תחתום, נוציא את אבא שלך מהבית, מה זה לא מכריחים?
משה גפני: אני אקריא.
משה גפני: אני מדבר עכשיו על המקרה של לנצמן.
משה גפני: '1.
משה גפני: מאשרים פריסת ההלוואה ל-25 שנה.
משה גפני: 2.
משה גפני: כספי בנק בריביות מקוריות ומעבר לתקופה בריבית תעריפית'.
ישראל שוורץ: אני אשיב לך, אתה שואל אם זה חוקי, אני רוצה לענות לך.
משה גפני: לא על זה שאלתי.
ישראל שוורץ: על הערבים, לווים, על זה אני רוצה לענות.
משה גפני: רגע, שנשמע.
משה גפני: '3.
משה גפני: כספי אוצר ב-2%'.
ישראל שוורץ: הורידו את הריבית.
משה גפני: כמעט נתתי להם נשיקה.
משה גפני: '4.
משה גפני: בתנאי הוספת יאנה כלווה נוספת'.
משה גפני: השאלה שלנו היא האם הוספת לווים נוספים, הבנים של הלווים, שזה במקרה הזה הבת של מר יעקב לנצמן, ואותו דבר במקרים האחרים, האם זה חוקי להוסיף את הבת כלווה?
אמנון כהן: אחר כך איך היא תקנה דירה היא, תתחתן, תקים משפחה?
יאנה לנצמן: אין לי אפשרות, אני צריכה לבנות את---
משה גפני: הבנו, תודה רבה לך, בסדר גמור.
ישראל שוורץ: אני אנסה להשיב לא כעורך דין, אלא מניסיון שיש לי.
ישראל שוורץ: ברגע שלוקחים הלוואה ופורסים אותה, זו הלוואה חדשה, ולכן כל הערבים על ההלוואה הקודמת מאבדים את הרלוונטיות שלהם.
חיים אורון: זו תשובה אדבוקטית.
ישראל שוורץ: ברגע שזה כמו הלוואה חדשה---
חיים בר יעקב: זה לא כמו הלוואה חדשה, זה פריסת חוב.
חיים אורון: ישראל נותן את התשובה הטכנית.
חיים אורון: אבל אנחנו צריכים לברר, גם האגודה וגם הכנסת, האם המנגנון שבו, כחלק מתהליך ההוצאה לפועל, זו הסיטואציה.
חיים אורון: .. יש אבא, אומרים לבת שלו---
משה גפני: חבר הכנסת אורון, אתה כבר בסיכום.
משה גפני: אני לא הולך הביתה.
ישראל שוורץ: אני מוכרח, אני חייב.
ישראל שוורץ: אם תבואו ותגידו לבנק, 'הבנק לא ידרוש ערבים נוספים', הבנק לא יעשה פריסה.
ישראל שוורץ: במקום לעזור, תזיקו, כי הבנק רוצה את הכסף.
חיים אורון: הוא לא ערב, הוא לווה.
חיים אורון: יורידו לו מתלוש המשכורת שלו את ההלוואה אחר כך.
חיים אורון: הוא לא ערב.
ישראל שוורץ: הסכנה היא שהבנק יגיד 'לא פורס כי אין לי ביטחונות'.
דורון יהודה: יש אבסורד מאוד רציני בכל התהליך.
דורון יהודה: נוצר מצב שבאים אל הלווים, לוקחי המשכנתאות, וברגע שהם נופלים בגלל סיבות שלא תלויות בהם, באים ומטילים עליהם קנסות וריבית גבוהה יותר ממה שהם שילמו, בגלל שהם פיגרו בתשלום.
דורון יהודה: מוציאים את האנשים האלה מהדירות, ואני אומר לכם, יש לי כאלה שהוציאו אותם מהדירות.
דורון יהודה: מוכרים להם את הדירה.
דורון יהודה: ואיפה האבסורד?
דורון יהודה: מה עושים אחרי שמוציאים, הם פונים לכל מי שהם פונים וזה לא עוזר, מוציאים אותם מהדירות, הם פונים למשרד השיכון לאחר מספר שנים ומקבלים בחזרה משכנתא לדירה.
דורון יהודה: אז מלה לא מראש לאפשר להם לקבל סיוע כדי שהם לא ייפלו ויוכלו להמשיך בתשלום?