GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סעיד נפאע: בתחילת דבריו אמר מר ראובני שיש פיצולי בעלויות על פי הנכסים.
סעיד נפאע: האם יש חמישים אנשים שפנו שהם בנסח רישום של בעלות אחת ונכס אחד?
סעיד נפאע: האם מדובר בחמישים אב-בית, או באב-בית אחד שיש לו חמישים יורשים?
ערן ראובני: זוהי שאלה טובה.
ערן ראובני: משום שלתשעים אחוזים מבקשות שהוגשו לא צורפו נכסי רישום, אנחנו עושים את העבודה ומשווים.
ערן ראובני: אין לי תשובה לשאלה עדיין, אני מעריך שהבקשות הללו מקיפות סדר גודל של שלושים או ארבעים אחוזים מבעלי הקרקע.
משה גפני: אני מבקש לשמוע את עמדת משרד הפנים.
ענת שריד: במשרד הפנים יושבת רשות הרישוי לגז טבעי, שהיא הוועדה התכנונית שאמורה לתת היתרים לקו צינור הולכת הגז הטבעי.
ענת שריד: על פי חוק משק הגז, מי שאמור לתכנן את קו הגז היא "חברת נתיבי הגז".
ענת שריד: הם פנו לבעלי הקרקעות וניסו לאתר אותן על פי החוק.
ענת שריד: בגלל שלא הצליחה לאתר את כולם, היא גם פרסמה את העניין בעיתונות.
ענת שריד: לאחר שחלף הזמן הנקוב בחוק, התקיים דיון ברשות הרישוי לגז טבעי בעשרים וארבעה למרץ.
ענת שריד: לפני הדיון התקבלו כשבעים התנגדויות, זימנו את כל המתנגדים וכל הנוכחים כאן כמעט היו נוכחים באותו דיון.
ענת שריד: נשמעו כל ההתנגדויות ויצא פרוטוקול, ניתנו תשובות לכל ההתנגדויות.
ענת שריד: והבקשות להנחת ההיתרים אושרו והוצאו לאחר שנערכו כחוק.
ענת שריד: היתר אחד מהקטע של תחנת הגז עד לכביש 70 יצע בסוף מאי ושני היתרים נוספים יצאו בתחילת יוני.
ענת שריד: רשות הרישוי פעלה על פי החוק והוציאה את היתרים.
אמיר כמאל: חסרים עוד שלושה היתרים.
משה גפני: זה גם מה שאת עצמך כתבת במכתבך.
משה גפני: אנחנו העברנו בוועדה את החוק של הפקעה לצורכי ציבור על פי בקשתה של הממשלה ובקשתו הספציפית של המנהל הכללי של משרד ראש הממשלה.
משה גפני: התלבטנו בשאלות קשות בנושאים אלו, מפני שמדובר באחד הנושאים הבסיסיים ביותר בזכויות האדם.
משה גפני: מצד שני יש את הנושא של צורכי הציבור, ולפעמים יש מצב בו אדם צריך להשקיע מקניינו הפרטי כדי לדאוג לכלל הציבור.
משה גפני: הנושא שחבר הכנסת סוייד העלה לגבי נושא הגז הוא מעניין ולא חשבתי עליו קודם, אבל הוא לא הנושא המרכזי.
משה גפני: אני לא שבע רצון בלשון המעטה, מעצם העובדה שהחלטת הממשלה לא מתבצעת, או שהיא מתבצעת בשוליים ובאיטיות.
משה גפני: אין מצב כזה שבו הרוב של אלו שמהם מפקיעים את הקרקעות בכלל לא פונים.
משה גפני: הרי מדובר בקרקעות שלהם וייקחו את זה מהם בכוח – הם יודעים שהם צריכים את הפתרון.
משה גפני: כולם אמרו שהם מוכנים לזה אבל שהם רוצים פיצוי.
משה גפני: אני לא מקבל החלטה עכשיו.
משה גפני: אני מתכוון לפנות למנהל הכללי של משרד ראש הממשלה.
משה גפני: היינו בשני דיונים יחד – הפקעה לצורכי ציבור והדיון בטרם קבלת ההחלטה לגבי ביצוע הפקעת הקרקעות המדוברות.
משה גפני: הוא התחייב בפניי שהפיצוי יהיה באופן עליו דובר, ואני הולך לתבוע ממנו את ההתחייבות השלטונית הזו.
ענת שריד: אפשר להגיד משהו לגבי ההפקעה?
ענת שריד: כשעובר ציבור גז בהפקעה, מדובר במעבר בשטח ללא הפקעה אלא ברצועה של עשרה מטרים.
סאבו סקר: אם כך, למה לא העברתם את זה בכפר חסידים אלא דווקא אצלנו?
סאבו סקר: זה עניין גזעני.
סאבו סקר: אתם התכוונתם לזה.
משה גפני: גם אם מדובר בעשרה מטרים, עדיין יש לתת פיצוי.
ענת שריד: אבל לאחר שמעבירים את הצינור אפשר להמשיך לגדל על הקרקע גידולים חקלאיים כפי שיש היום, למעט עצים עמוקים שורשים.
כמיל מנצור: אדוני יושב הראש, אפילו לא ניתנה לנו, בעלי הקרקעות, זכות טיעון.
משה גפני: לא עכשיו נדון על זה.
משה גפני: בהחלטת הממשלה כתוב – "מאחר שהקרקעות החקלאיות באזור מפער הקישון דומות בטיבן ובערכן לקרקעות המופקעות, הקרקע שתינתן באזור זה בתמורה להפקעת אדמה חקלאית תהיה דונם תמורת דונם, בעלות פרטית תמורת בעלות פרטית".
משה גפני: זאת אומרת, הממשלה אומרת שמפקיעים קרקעות –
ענת שריד: כמו שהבהיר נציג המנהל, יש שני סוגים של קרקע.
משה גפני: בסדר, אבל השאלה היא האם החלטת הממשלה הזו מקובלת עלייך ויש לבצע אותה?
ענת שריד: כן.
משה גפני: אז אין מחלוקת בעניין.
משה גפני: רבותיי, אני אדבר עם המנהל הכללי של משרד ראש הממשלה ואבקש ממנו לעמוד בהתחייבות.
משה גפני: אבקש פירוט מדויק למה הרוב לא מתבצע ומה הבעיות שעומדות על הפרק.
משה גפני: מי הגיש את העתירה לבג"ץ?
עימאד עטשי: אני.
עימאד עטשי: הם נתנו לנו אדמות, הייתי עם מר כרמל ועם אחרים וראינו שהאדמות שנתנו לנו כולן יש בהן פרויקטים לאומיים שעובר בהן קו הגז, "כביש 6" והרכבת.
עימאד עטשי: כל האדמות שמר ראובני מדבר עליהן הן לא פנויות.
משה גפני: אני מבקש תשובה.
ערן ראובני: אני אענה ברצינות.
ערן ראובני: כשאנחנו מציגים את המפה, אנחנו מציגים את כל מה שיש בסביבה בגילוי נאות.
ערן ראובני: אני מציין כדי שידעו שיש באזור קו גז.
עימאד עטשי: אבל כשאתה עושה את קו הגז, אני רוצה אדמה שלא יהיו עליה פרויקטים.
משה גפני: מר ראובני אמר את מה שאמר, הוא לא יברח וגם לא אתה ולא אני.
משה גפני: אני מבקש למצות את התהליך.
משה גפני: אתה עתרת לבג"ץ אבל אני לא – אני מכבד את זה.
משה גפני: אני לא מתחשב בעתירה שלך ואתה חבר נכבד סביב השולחן שלך כמו כולם.
משה גפני: אנחנו צריכים לטפל בבעיות שלך, ולא משנה לנו אם עתרת לבג"ץ או לא – זה לא מעלה ולא מוריד.
משה גפני: אני אבקש מהמנהל הכללי של משרד ראש הממשלה, אני מכבר את הממשלה ונציגיה שהגיעו לכאן.
משה גפני: אני עדיין נמצא במתווה של ניהול הדיאלוג עם הממשלה ועוד לא התייאשתי מכך.
משה גפני: אני רוצה להגיע לפתרון.
משה גפני: התרשמתי באמת שאייל גבאי מתכוון לפתרון אמיתי, יכול להיות שאני טועה אבל התרשמתי שהוא באמת רוצה ליישם את זה.
משה גפני: תנו לי למצות את ההליך הזה.
משה שגיא: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.
משה שגיא: על סדר היום דיון מהיר בנושא קריסת מערך מועדוניות היום של משרד החינוך, הצעות לסדר של חברי הכנסת חיים אורון, אורלי לוי אבקסיס ועמיר פרץ.
משה שגיא: חיים אורון, בבקשה.
חיים אורון: הדיון מגיע לכאן בעקבות פנייה שלי להצעה לסדר בכנסת, אבל אני שמח שהוא התגלגל לכאן כי המתכונת הזאת של הדיונים נותנת לנו שני כלים.
חיים אורון: היא נותנת לנו קודם כל כלי להגיע להבנה מוסכמת לגבי המצב, ושנית, ובעיקר, להשתמש בכלי המעקב שנמצא בידינו ולא להרפות מהנושא.
חיים אורון: אנחנו מדברים באחד הקטעים היותר בעייתיים במערכת החינוך.
חיים אורון: יש לזה את השם הכולל והרחב של ילדים בסיכון.
חיים אורון: אנחנו מדברים לכאורה על המכשיר שהיה צריך להיות הכי זמין, הוא גם הכי זול, ולפי הרבה מאוד הערכות, הוא הכי אפקטיבי.
חיים אורון: חס וחלילה, עד שהילד מגיע למצב ששולחים אותו לפנימייה ושיש צורך להרחקה וכולי, בעצם קיים כלי , וכאן ניתנו נתונים על העלות שהיא יחסית נמוכה של המועדונית לעומת כלים אחרים, וגם על האפקטיביות שלה לבטח בשלבים הראשוניים.
חיים אורון: אנחנו מדברים כאן על אוכלוסיית ילדים שהם בגיל בית הספר היסודי.
חיים אורון: זאת אומרת, ילדים קטנים שטוב שלא מרחיקים אותם מהבית, שטוב שלא מנתקים אותם מהבית, שטוב שלא מפעילים מיד כלים ארטילריים, והמסגרת הזאת של המועדונית, שהיא בעצם משלימה את יום הלימודים, שהיא משלימה את הצרכים הבסיסיים כאשר לפעמים זה אוכל, אבל בדרך כלל, בעיקרו של דבר, את המסגרת, את התמיכה, את הטיפול, את הליווי וכל הדברים האלה.
חיים אורון: נדמה לי שבפורום הזה מיותר להמשיך לומר את זה, כי זה כאילו נשמע מעצמו.
חיים אורון: לפי החומר שאני קראתי, גם חומר של מחלקת המחקר של הכנסת משנים קודמות וגם מהיום, כמעט אין מחלוקת לגבי הנתונים.
חיים אורון: זאת אומרת, המקיפים, יש מחלוקת אם אלה 10 אחוזים או יש גם נתונים שהם 5 אחוזים, אבל אין מחלוקת שיש פער ענק בין הצרכים ובין המימוש שלהם.
חיים אורון: לפי הנתונים לתקופה של עשר שנים, בעצם המספר לא גדל אלא נשאר באזור של ה-5,500 ומדברים על נתונים שהם כאילו לא במחלוקת, ואולי כאן אנשי משרד החינוך יאמרו זאת.
חיים אורון: 50 אלף זה מספר מינימלי.
דבורה מרחבי: יש הרבה יותר.
חיים אורון: יש גם אנשים שמדברים על מספרים הרבה הרבה יותר גדולים.
חיים אורון: אני יודע שלבוא לכאן ולומר שיש תקציב של 30-40 מיליון שקלים, תשימו חצי מיליארד שקלים ואם לא, לכו הביתה – זה יהיה נחמד, אבל אני לא בטוח אם מישהו אפילו ישים את זה בכותרת.
חיים אורון: זה לא יכול להיות כך.
חיים אורון: הנושא הזה הוא כל כך נשחק והוא בשוליים ומבחינתי זה ממש דומה לסיפור בו אנחנו מתעסקים שנים והוא אחיות בריאות בבתי הספר.
חיים אורון: זה מיינסטרים, זה לא במצג, זה לא בתוצאות, אף אחד לא בודד ואף אחד לא יודע, אלה לא בחינות בגרות, אלה לא הישגים במתמטיקה, אלא אלה ילדים שכן או לא בודקים אם יש להם כינים בראש או נותנים להם זריקה או מטפלים בשיניים שלהם כי בגלל שכואבות להם השיניים הם לא מקשיבים בשיעורים.
חיים אורון: אני מקווה שאני לא צריך לבקש סליחה על ההשוואה.
חיים אורון: זאת אומרת, זה נמצא כאילו בתחום שלא בנושא המרכזי שהוא נמצא, אבל אי אפשר להגזים בחשיבותו.
חיים אורון: אולי מבחינה זאת העיתוי הוא גם מתאים כי שמעתי אתמול שהחליטו על שתי שנות תקציב ואנחנו נתחיל עכשיו בדיוני התקציב.
עמיר פרץ: שמעת בתדהמה.
חיים אורון: אני אומר שעכשיו יש תכנון, סוף סוף השרים פנויים לתכנן, אז שיבוא לכאן משרד החינוך ויסביר לנו קודם כל איך מבטיחים את הסכומים האלה שהם על רקע המשבר, ומה התוכנית.
חיים אורון: איך עולים מ-5,000 ל-10,000 ומ-10,000 ל-15,000 וכן הלאה.
חיים אורון: או שלמישהו יש הצעה לא ללכת באמצעות המכשיר הזה של המועדוניות שהוא שם כללי והוא רוצה להציע מנגנון אחר.
חיים אורון: אף אחד לא יספר לנו כאן שהיקף האוכלוסייה של ילדים בסיכון צפוי לקטון.
חיים אורון: לפי דעתי אין אף אחד בארץ שחושב כך.
חיים אורון: ברור שזה לא יעלם מעצמו והמספר לא יקטן.
חיים אורון: המשמעויות של ההזנחה בקטע הזה היא על כל מערכת החינוך, על הקשיים שהיא יוצרת בתוך מערכת החינוך הפורמלי, הקשיים שהולכים ומעצימים ככל שהילדים גדלים, וההשלכה על נשירה ופערים, ושתי התופעות קיימות, גם נשירה מהמערכת כולה, שיכול להיות שאפשר היה למנוע אותה, וגם פערים בהישגים הלימודיים שאנחנו מקבלים אותם אחר כך כאילו בתוצאות של מבחנים אבל זה נמצא כאן.
חיים אורון: זה לא קשור רק בשיפור התוכנית ללימוד חשבון אלא זה קשור דווקא במעטפת שלפעמים היא הרבה יותר חשובה מהכל.
חיים אורון: אני חושב שאנחנו צריכים כאן להתגייס.
חיים אורון: שאל אותי אורי קודם למה זה כאן ולא בוועדת החינוך.
חיים אורון: נדמה לי שהמוקד בדיון הוא לא איזה דיון פדגוגי כי אם הייתה מחלוקת פדגוגית, יכול להיות שזה היה במקום אחר.
חיים אורון: השאלה היא מאוד פשוטה והיא למה זה 37 או 40 – ואולי יש נתונים אחרים – מיליון שקלים בשנה ואלה ההיקפים אליהם זה יכול להגיע ומה הפרספקטיבה לגבי העתיד ואני מדבר על העתיד הקרוב.
משה שגיא: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס.
אורלי לוי אבקסיס: כמה דברים להוסיף על דבריו של חבר הכנסת אורון.
אורלי לוי אבקסיס: לדעתי אנחנו דנים כאן באיזשהו מצב שבלי לשים לב, הפצצה המתקתקת הולכת וגדלה והיא אולי יכולה להיות סכנה למרקם החברתי שלנו, אולי אפילו קצת יותר מהאיום הביטחוני שיש לנו.
אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא נותן את דעתו ולא מתקצבים את זה בהתאם.
משה שגיא: בכל זאת גדל מספר המיליונרים ב-45 אחוזים.
אורלי לוי אבקסיס: הפערים גדלים.
אורלי לוי אבקסיס: כאשר אני מסתכלת על הנתונים האלה, אני פשוט לא יכולה שלא לנסות ולהבין כי יש כאן
אורלי לוי אבקסיס: באמת גם דברים שבכיר במשרד החינוך מגדיר אותם כשואה חברתית.
אורלי לוי אבקסיס: איך מתמודד משרד החינוך עם שואה חברתית?
אורלי לוי אבקסיס: הוא מתקצב בעוד מיליון שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: באמת, טובה גדולה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על מועדונית שמחזיקה בין 10 ל-15 ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה היא עולה למדינה בשנה?
אורלי לוי אבקסיס: 200 אלף שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: תחתוך את זה פר ילד, כמה הילד הזה עולה למדינה בשנה?
דבורה מרחבי: תמיד נמצאים 15 ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: כן, תמיד המועדונית בתפוסה מלאה ולפעמים מכניסים יותר כך שמגיעים ל-17 ילדים ועושים זאת בעצימת עיניים.
משה שגיא: גברת מרחבי, אחרי שיציגו את הנושא, אני ארצה שאת תתני סקירה בנושא.
אורלי לוי אבקסיס: נבין שהמספר עולה משנה לשנה והצפי שהמספר ילך ויעלה עוד.
אורלי לוי אבקסיס: היום מתקבל למקום אחד לתשעה או לעשרה ילדים, וגם זה בעקבות בדיקת עובדים סוציאליים שדנים בנושא, דוחות של מוסדות החינוך שבאמת באים, דנים ויורדים לפרטי פרטים.
אורלי לוי אבקסיס: אני שמעתי על החלטות כאלו שלפעמים צריך להעדיף.
אורלי לוי אבקסיס: לדוגמה, בית, האם ייקחו שני ילדים מאותו בית שהוא בית קשה ביותר מבחינה סוציו אקונומית עם הורים שלא ממש מתפקדים?
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שעכשיו המגמה היא להעביר לטיפול הקהילה, אבל היה צריך לעשות את השיקול את מי מהילדים להציל כי יש עוד משפחות שאתה צריך לתת להם.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה היא אם לקחת את הצעיר או את המבוגר יותר.
אורלי לוי אבקסיס: גם אם לקחת את הצעיר, בעוד שנתיים אתה אומר לו שזה נגמר כי צריך לקחת מישהו אחר וזה קורה אחרי שהוא התרגל.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נדבר על מה עושים במקום.
אורלי לוי אבקסיס: נותנים להם ארוחה חמה, נותנים להם עזרה בשיעורי בית, לפעמים נותנים להם חיבוק, חינוך והשלמות של חוגים שהם לא יקבלו במקום אחר כי להורים שלהם אין כסף.
אורלי לוי אבקסיס: כאילו ממש מתחזקים אותם ומביאים אותם הביתה למקלחת ולמיטה ולפעמים גם מקלחת עושים להם במועדוניות.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שבממד הפסיכולוגי הילד מבין שיש לו גם בית, הוא יודע שהוא לא הוצא ואין לו את המשבר והעקירה הזאת מהבית, גם אם הבית לא מתפקד, הוא משמש באיזשהו אופן צורך מסוים בגדילה הנורמטיבית של הילד.
אורלי לוי אבקסיס: אני מסתכלת על דברים ואני אומרת שאנחנו יודעים מראש מה יהיה עם אותם ילדים שינשרו, עם אותם ילדים שלא יקבלו את הטיפול הזה.
אורלי לוי אבקסיס: הם יהיו באמת על הברזלים או יהיו טרף קל לאותם גורמים עבריינים או יהווה את השוליים של החברה שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: אני יודעת שגם כלכלית נצטרך אז להוציא עליהם יותר, אבל מה שקורה הוא שאנחנו מוותרים על הילדים האלו מראש.
אורלי לוי אבקסיס: על תשעה מתוך עשרה ילדים אנחנו מוותרים וזאת ממש בחירתה של סופי.
אורלי לוי אבקסיס: האם להעדיף את הילד שאביו נרקומן ומכה בבית, או את הילד שההורים לא יכולים לתת לו את הארוחה החמה.
אורלי לוי אבקסיס: אני מנסה להבין, בתוך התקציב הזה, מה קורה.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני מסתכלת לפעמים על חלק – ואני לא כלכלנית ולא מתיימרת להיות – זה זועק לשמים כי לפעמים אנחנו רואים החלטות כאלה שרירותיות שעולות למדינה מאות מיליוני שקלים.
קריאה: מיליארדי שקלים.
אורלי לוי אבקסיס: מיליארדים.
אורלי לוי אבקסיס: ההורדה של חצי אחוז במע"מ, ואני אחזור ואדגיש את זה כל הזמן, שעלתה למדינה 1.800 מיליארד אבל האנשים בשטח לא הרגישו את זה ואפילו לא תיקנו את המחירים כי לא שווה לתקן בשביל 5 אגורות למשל.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו האזרחים לא קיבלנו מזה כלום.
אורלי לוי אבקסיס: המדינה שילמה כסף, אבל באיזשהו אופן אף אחד, בטח לא אוכלוסייה חלשה, לא הרגיש בזה.
אורלי לוי אבקסיס: המיליונרים החדשים הרגישו את זה טוב בבנק, אבל לא האוכלוסייה החלשה.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזאת החובה שלנו ואנחנו צריכים – דווקא בגלל שאנחנו בוועדת הכספים – לראות איך אנחנו עומדים על הרגליים האחוריות כדי לראות שיהיו יותר ילדים במועדוניות.
אורלי לוי אבקסיס: מדברים על איזושהי השקעה של 20 מיליון לפחות בשנה הקרובה ואחר כך לראות איך זה מתרחב.
אורלי לוי אבקסיס: לא יכול להיות שהמדינה תקבל החלטה על טיפול בקהילה ולא תקציב לזה תקציבים.
אורלי לוי אבקסיס: זה פשוט לא נתפס.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על ילד שעולה למדינה בסביבות ה-2,000 שקלים בשנה, אפילו פחות מזה.
עמיר פרץ: 200 שקלים בחודש.
חיים אורון: 5 שקלים ביום.
אורלי לוי אבקסיס: אם הוא נמצא במסגרת חוץ-מסגרתית, אתם צריכים להבין שמדובר שם ב-7,000 שקלים בחודש, אם זה טיפולי, שלא לדבר על פוסט אשפוזי שגם לשם ילדים מגיעים ושם הסכום יכול להגיע ל-10,000 שקלים ויותר.
אורלי לוי אבקסיס: בואו נעשה את השיקולים האלו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים שלפעמים בתי המשפט מחליטים להוציא את הילד מחזקת האחראי עליו ואין לאן לשלוח אותו, אז הוא מחכה חודשים, אבל מה קורה בחודשים האלה?
אורלי לוי אבקסיס: אפילו מועדוניות אנחנו לא יכולים לספק לו, אפילו את הצורך הבסיסי והחשוב ביותר.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פשוט פורעי חוק ואין לי מילה אחרת להגדיר זאת.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שוועדת הכספים היא הזירה הטובה ביותר לומר שיש לנו כאן באמת איזשהו אירוע שאנחנו צריכים לראות איך אנחנו פותרים אותו וזאת הכתובת, כי כאן יודעים בדיוק לאן הולכים התקציבים.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה משהו שצריך להיות בקונצנזוס בין כל המפלגות ולכן בואו נשתף פעולה ונראה איך אנחנו מרימים את זה, כי נתונים יש.
אורלי לוי אבקסיס: יש תמימות דעים גם במחלקת הרווחה וגם במשרד החינוך אבל אין מה להקדיש לנושא.
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזאת צריכה להיות החלטה גורפת וצריך להביא לתיקון כי כל ילד כזה, אנחנו פשוט מוותרים עליו.
יצחק וקנין: כרגיל את עושה שיעורי בית ורואים זאת.
יצחק וקנין: חבר הכנסת פרץ.
עמיר פרץ: אדוני יושב ראש הישיבה, אחרי דבריו של חבר הכנסת חיים אורון ודבריה של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, אין ספק שלא נותר אלא להוסיף לזעקה הגדולה שאנחנו באים לזעוק את זעקתם של אותם ילדים שאין מי יזעק עבורם.
עמיר פרץ: אלה ילדים שנמצאים לצערנו בשולי החברה, לא תמיד בטוח שלא יהיו להם נתונים מאוד מאוד ברורים לגבי מה עושה הילד מיד לאחר שהוא מסיים את אותן שעות פורמליות בהן הוא נמצא בבית הספר, אם הוא נמצא.
עמיר פרץ: לפחות הוא יודע שאחר הצהרים מחכה לו איזו פינה מסוג שונה לחלוטין שמדברת אליו באופן אישי, שמכוונת לצרכים האישיים המדוקדקים שלו, ובכל אופן משתדלת לעשות זאת.
עמיר פרץ: אני חושב שאנחנו מדברים כאן על נושא חשוב.
עמיר פרץ: יש הרבה מאוד ניירות לקמוס שהמצאנו ומדברים על מצבה של החברה הישראלית אבל כאן מדובר בזעקתם של ילדים.
עמיר פרץ: מה בעצם הולכים לייצר כאן?
עמיר פרץ: הולכים לייצר כאן דינמיקה של עוד קבוצת אוכלוסייה שברור לאן היא תגיע בסופו של דבר.
עמיר פרץ: אני זוכר את המועדוניות האלה.
עמיר פרץ: התחלנו להקים אותם לאט לאט.
עמיר פרץ: הייתי ראש מועצת שדרות לפני 25 שנים וכבר אז התחלנו בתהליך הזה.
עמיר פרץ: אני זוכר את המועדוניות הראשונות שהיוו ממש הצלה.
עמיר פרץ: לא חשבנו שזה יהפוך לתשובה כל כך דרמטית.
עמיר פרץ: חשבנו שמקימים עוד איזה חוג, אבל לא, מסתבר שמדובר כאן אולי בתחנת החירום האחרונה שיש לילד לפני שהוא נפלט למלתעות האכזריות ביותר.
חיים אורון: כמה מועדוניות יש למשל בשדרות?
עמיר פרץ: אני לא יודע כמה יש היום.
דבורה מרחבי: שש.
דבורה מרחבי: אפס קצהו.
עמיר פרץ: בזמנו הייתה לנו מועדונית אחת אתה התחלנו ואני חושב שזאת הייתה תחילת הדרך באותה תקופה.
מוטי בנאו: הגעתם לשלוש מועדוניות.
עמיר פרץ: בסדר, אבל אני זוכר את תחילת הדרך וזוכר שזאת הייתה באמת דרמה מאוד גדולה מבחינת המשפחות.
עמיר פרץ: זה היה דבר לא יאומן.
עמיר פרץ: קודם כל, המשפחות עצמן פתאום מרגישות כאילו נוצר להן איזה אופק חדש להתחיל לבחור מה הן עושות בעצמן.
עמיר פרץ: אימהות שאולי בעבר אפילו לא חשבו שהן מסוגלות לחשוב ללכת אולי לעבוד, אולי לעשות משהו עם עצמן כי הן ידעו שהן צריכות להיפגש עם ילדים מאוד קשים, ילדים שמאוד לא פשוט אתם, ושאי אפשר להפקיר אותם לרחוב.
עמיר פרץ: אני חושב שבאמת חשוב מאוד שאנחנו נצא מכאן בעמדה נחרצת וחד משמעית.
עמיר פרץ: כמו שאמר חבר הכנסת חיים אורון, מדובר כאן בהחלטות שאם יוטמעו לתוך התקציב הדו שנתי, יצאנו נשכרים.
עמיר פרץ: אם לא, אנחנו נהיה בתחנת המתנה עוד שנתיים ויגלגלו אותנו מהמלצה להמלצה עם סיכוי מאוד קלוש להגדיל את התקציב.
עמיר פרץ: זאת אומרת, האחריות שלנו עכשיו היא כפולה ומכופלת.
עמיר פרץ: אין ספק שהתיאורים שתיארה כאן חברת הכנסת אורלי לוי, אלה תיאורים אוטנטיים ומאוד מדויקים ואין לי אלה להוסיף לכך את זעקת הילדים האלה על כך שתחנות החירום מגיעות לכולם.
עמיר פרץ: אין תחנות חירום סלקטיביות.
עמיר פרץ: יש דרישה, יש אנשים מקצועיים שבחנו את היקף הדרישות האלה, ואין דבר כזה עכשיו להתחיל לעשות סלקציה של מי יזכה לאותה מועדונית או מי לא יזכה.
עמיר פרץ: זאת ממש סלקציה.
אורלי לוי אבקסיס: סלקציה שקורית ביום יום.
עמיר פרץ: להבדיל אלף אלפי הבדלים, בלי שום קונוטציות מסוג זה ואחר, אבל סלקציה של ילדים בתחום כזה היא כמעט עבירה מוסרית ממדרגה ראשונה.
עמיר פרץ: אני מקווה שהיום נצליח לסייע בנושא הזה.
יצחק וקנין: תודה לחבר הכנסת עמיר פרץ.
יצחק וקנין: הגברת דבורה מרחבי, מפקחת ארצית על מועדוניות.
יצחק וקנין: אולי תתני לנו את הפריסה הארצית.
דבורה מרחבי: אני אתן את הפריסה הארצית.
דבורה מרחבי: אני רוצה לומר לחברי הכנסת שכל אחד מהם יכול להיות מפקח ארצי על מועדוניות.
דבורה מרחבי: יותר טוב מזה, יותר ברגישות ויותר בהבנה, לא יכולתם לתאר את המצב.
דבורה מרחבי: בארץ קיימות כאלף מועדוניות מהן 300 משותפות של משרד החינוך עם משרד הרווחה – כאן יושבת חברתי נעמי אבוטבול ממשרד הרווחה – ורק 450 מהן הן בשותפות משרד החינוך.
דבורה מרחבי: 300 מועדוניות הן משותפות, לנו יש עוד 150 שהן רק שלנו, ולהם יש עוד, כך שביחד יש אלף מועדוניות.
יצחק וקנין: סך כל התקציב הוא גם משרד החינוך וגם משרד הרווחה?
דבורה מרחבי: כן, אבל יש כאן אבל גדול.
דבורה מרחבי: במועדוניות שהחינוך לא שותף בהן, תסכים גם חברתי נעמי, הילדים לא מקבלים את אותם מענים.
דבורה מרחבי: כמו שחשוב המענה הפיזי והרגשי, חשובה מאוד השלמת הלימודים וההשכלה.
דבורה מרחבי: אני לא מכירה דרך אחרת לצאת מהמעגל החברתי הנמוך וליישר קו עם המיינסטרים של החברה חוץ מהשכלה.
דבורה מרחבי: אני לא מכירה שום דרך אחרת.
דבורה מרחבי: ילדים שגומרים מועדוניות וגומרים את השנה, שווי ערך לחבריהם מהבתים המבוססים מבחינה לימודית, העשרתית וחברתית, הם יצאו ממעגל המצוקה.
דבורה מרחבי: ילדים שמקבלים במועדונית רק מענה רגשי ואוכל, אני לא מזלזלת בזה, אבל זה עדיין לא זה.
דבורה מרחבי: החתירה, גם של משרד הרווחה, היא של כמה שיותר מועדוניות משותפות ולנו, לצערי, אין כספים כדי להצטרף לכל המועדוניות שלו.
דבורה מרחבי: מערך המועדוניות לא קורס אלא הוא מערך מפואר אבל נותן תשובה רק לאחד מתוך שמונה עד עשרה ילדים.
דבורה מרחבי: אני רואה אפילו ברשויות שהמצב שלהן נואש – ואני יכולה למנות כאן רשויות בצפון כי עשיתי איזה ניתוח לגבי זה רק לשם ההדגמה של מחוז צפון – שראשי רשויות שקורסים והם צריכים לתת, הם מוכנים לעשות הכל כדי להשתתף בנושא המועדוניות מפני שגם הם "גילו" שהמועדונית באמת נותנת מענה טוב לילדים מבלי להוציא ולנתק אותם מבית המשפחה שלהם, דבר שמהווה טראומה אחרת, בתנאי שהמועדונית פועלת היטב משעות הלימודים ועד שעות הערב, כמו שתיאר חבר הכנסת חיים אורון.
חיים אורון: תני בבקשה דוגמה.
דבורה מרחבי: תכף אני אתן.
דבורה מרחבי: הילדים באים בערב הביתה.
דבורה מרחבי: מאוד חשוב להדגיש שהמועדונית פועלת בכל החופשות של הלימודים.
עמיר פרץ: הזכאות למועדונית מגולמת בהחלטת מנכ"ל, בצו, בחוק?
דבורה מרחבי: לזה יוכל להתייחס איש הכספים שלנו.
עמיר פרץ: עזבי לרגע את איש הכספים.
עמיר פרץ: נניח שיש לי ילד שלא זכה כי מספר המועדוניות מוגבל ובמועדונית השלימו את המספר ל-15 ואין יותר מקום.
עמיר פרץ: יש לי איזו זכות תביעה בחוק שאני אוכל ללכת למשל לבג"ץ כמו שמישהו לא מוצא לי מקום בבית הספר?
דבורה מרחבי: לצערי לא.
עמיר פרץ: במה זה מעוגן?
עמיר פרץ: מי עושה את הסלקציה?
דבורה מרחבי: הסלקציה נעשית על ידי צוות בין-מקצועי שכולל קצין ביקור סדיר, עובד סוציאלי ומנחה מטעם משרד החינוך של המועדוניות.
דבורה מרחבי: אנחנו משאירים ילדים בחוץ בלי מענה.
עמיר פרץ: למרות שהם ענו על הקריטריונים שלכם.
דבורה מרחבי: למרות שהם ענו על הקריטריונים.
דבורה מרחבי: אנחנו גם מוציאים את הילדים בגיל צעיר מדיי.
דבורה מרחבי: בעוד שכל אחד מאתנו מלווה את הילדים הפרטיים שלו ואני לא רוצה לומר לכם עד איזה גיל, ילדי המועדוניות, אחרי כיתה ו', צריכים כבר לעמוד על הרגליים שלהם.
דבורה מרחבי: יש מקרים שזה אמור לגבי ילדים בכיתה ד' ו-ה' כי מתדפקים ילדים קטנים יותר ולכן הם מוצאים החוצה.
דבורה מרחבי: הרבה ילדים נשארים ללא מענה.
אורלי לוי אבקסיס: יכול להיות שזה דווקא בשכבת גיל שיש גם ככה כל מיני שינויים.
אורלי לוי אבקסיס: ודברים שמשפיעים על ההתפתחות של הילד.
דבורה מרחבי: נכון מאוד.
דבורה מרחבי: עוד דבר חשוב להדגיש.
דבורה מרחבי: אנחנו עובדים במשך כל החופשות.
דבורה מרחבי: בחופש הילדים נמצאים עוד יותר בסכנה מאשר בשנת הלימודים כי אין בית ספר.
דבורה מרחבי: אם כן, אני חוזרת על דבריי ואומרת שהמערך של מועדוניות הוא מערך מפואר.
דבורה מרחבי: אני חושבת שיש באמת קונצנזוס שזה כלי טוב, זול לאין שיעור מפנימיות, המשרד משקיע בו המון מבחינה מקצועית אבל חסר כסף לעוד מועדוניות.
דבורה מרחבי: זה לא הידע שחסר אלא הכסף הוא שחסר.
דבורה מרחבי: זה לא הכלי שחסר כי הכלי הוא מצוין.
דבורה מרחבי: למשרד החינוך יש את הידע, אבל חסר תקציב.
דבורה מרחבי: זאת בעיה תקציבית פרופר.
עמיר פרץ: לגבי 10,000 ילדים שאותרו.
עמיר פרץ: יש לכם אלף מועדוניות, יש לכם 15 ילדים בממוצע במועדונית, כך שיש לכם 15 אלף ילדים שנמצאים במועדוניות ועוד כ-100 אלף בחוץ?
דבורה מרחבי: בערך.
עמיר פרץ: עוד כ-100 אלף שאותרו כזכאים, נמצאים בחוץ.
דבורה מרחבי: כן.
אורלי לוי אבקסיס: שמענו על 50 אלף והזדעזענו.
יצחק וקנין: המצב חמור.
עמיר פרץ: היא אומרת שחסר לה אחד לתשע, ואני עושה חישוב ויוצא לי מאה אלף ילדים שנמצאים מחוץ למועדוניות.
דבורה מרחבי: זה המספר של ילדים בכיתות א'-ו' כי את הגדולים עוד לא איתרתי.
עמיר פרץ: נדבר על המסגרות הקיימות.
עמיר פרץ: זה לא יאומן.
עמיר פרץ: אתה מבין אדוני שיש כאן סלקציה הפוכה?
עמיר פרץ: אתה מוציא שמונה מתוך תשעה ומשאיר אחד.
עמיר פרץ: זה לא עולה על הדעת.
חיים אורון: ילד כזה שעבר את צוות ההשמה, נקרא לו כך לצורך העניין, הוא נכנס לתור כלשהו?
דבורה מרחבי: ואז בעזרת השם, אם היינו יכולים להקפיא אותו בפריזר ושהוא לא יידרדר בינתיים.
דבורה מרחבי: אני לא רוצה לומר לך מה קורה כשהוא בן 13.
חיים אורון: אני ממשיך כאן שאלה של עמיר כי אני חותר למשהו.
חיים אורון: אין שום תוקף לדרישת ההורים לביצוע ההשמה.
יצחק וקנין: אני חושב שכאן צריך להגיש תביעה ייצוגית.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אין הוראת חוק.
אורלי לוי אבקסיס: זה לא חוק חינוך חובה למשל.
חיים אורון: אם נלך בהליך שאומר שילד שעבר את צוות ההשמה – כמו בוועדה רפואית – ואובחן כילד שזכאי לשירות הזה, המדינה חייבת לתת לו את המסגרת.
אורלי לוי אבקסיס: אבל יש גם חוקים אחרים שלא מיושמים.
חיים אורון: את צודקת, אבל בהרבה מאוד תחומים – למשל כמו קודים לבריאות, כמו השמה של נכים – העובדה שיש תוקף משפטי, היא כלי מאוד חזק.
עמיר פרץ: נכון, אבל רב ניסיונך ואני אומר לך שאם אנחנו ניזום הליך - אין הרי סיכוי שהאוצר ייתן לך תוקף משפטי למאה אלף ילדים והוא לא ייכנס להרפתקה הזאת – ואם נהיה בבית המשפט ובית המשפט ינזוף בכל הגורמים ויעביר מסר חד משמעי שאם המדינה לא תפתור, הוא יפתור, זה יכול להיות משהו.
עמיר פרץ: העוול כאן זועק לשמים.
עמיר פרץ: אין איזו מועדונית בעמנואל כך שנצליח לשים את הפוקוס על הילדים האלה?
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על 20 מיליון שקלים?
דבורה מרחבי: שצריך עוד או שישנם?
אורלי לוי אבקסיס: שצריכים.
דבורה מרחבי: נמצא כאן מנהל מינהל תקציבים של המשרד והוא יאמר לך כמה צריך.
עמיר פרץ: מה סך המסגרת התקציב שלכם?
דבורה מרחבי: 40 מיליון.
יצחק וקנין: זה כולל את הרווחה?
דבורה מרחבי: לא.
יצחק וקנין: בכמה אתם מתוקצבים ברווחה?
יצחק וקנין: לפני שנשמע את משה, הייתי רוצה לשמוע את נעמי ממשרד הרווחה.
יצחק וקנין: אני מבין שאת המנהלת הארצית של המועדוניות במשרד הרווחה.
דבורה מרחבי: אם אפשר קודם להוסיף עוד משהו.
דבורה מרחבי: ההורים האלה לא תובעים כי זאת אוכלוסייה הכי חלשה שאין לה קייס.
דבורה מרחבי: לכן יש שקט.
חיים אורון: לכן אנחנו צריכים לטפל בזה.
עמיר פרץ: אנחנו זועקים את זעקתם.
דבורה מרחבי: הדבר השני שרציתי לומר.
דבורה מרחבי: הייתה החלטה במשרד הרווחה שבהחלט יכול להיות שיש לה מקום והיא לא להוציא ילדים צעירים מהבית.
דבורה מרחבי: זה העלה לפתחנו ילדים עם קשיים שבשנים עברו לא התמודדנו אתם במועדוניות.
אורלי לוי אבקסיס: זה הטיפול בקהילה.
דבורה מרחבי: אני רוצה לומר שהילדים שפעם עבדנו אתם במועדוניות, היום הם ברחוב.
דבורה מרחבי: כי אין עוד מועדוניות.
נעמי אבוטבול: אני מפקחת ארצית על מועדוניות במשרד הרווחה.