GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודה נסרדישי: אני לא יודע מה ההבדל.
שמואל חרסט: זאת הכנסה וזאת הכנסה חייבת.
ליאת שדמי: זה התא המשפחתי.
משה גפני: למה בתא המשפחתי אתם כותבים חייבת וביחיד אתם לא כותבים חייבת?
משה גפני: אם הטענה שלך נכונה והיא מתקבלת על הדעת, המחזור שלו הוא 10 מיליון שקלים, אז מה זה משנה אם הוא רווק או נשוי?
משה גפני: זה המחזור.
משה גפני: אם כן, למה חייבת בזוג?
משה גפני: הרי המחזור הוא גבוה.
משה גפני: איפה ההבדלים?
משה גפני: אני חושב שצריך לכתוב חייבת בכל.
שמואל חרסט: נכון.
משה גפני: זאת הטענה.
שמואל חרסט: הכנסה חייבת.
שמואל חרסט: גם יחיד הוא תא משפחתי של עצמו.
שמואל חרסט: מה ההבדל?
יהודה נסרדישי: הכנסה חייבת כאן, היא מכל המקורות.
יהודה נסרדישי: גם אם יש לו ריבית בבנק, גם אם יש לו שכר דירה.
משה גפני: גם רווק.
שגית אפיק: כאן תעשה גם אופציה ליחיד.
שמואל חרסט: לתקן להכנסה חייבת.
יהודה נסרדישי: כאן רצינו להקל על התא המשפחתי, כי אם הייתי הולך על מחזור של 50 אלף שקלים בתא המשפחתי, הייתי נעצר כאן, אבל אמרתי שאם יש נלווה.
משה גפני: אני שואל ברעיון מה ההבדל בין רווק לנשוי.
משה גפני: אני שואל מה ההבדל מבחינת
משה גפני: כם כרשות מסים, לגבי כל דבר ובוודאי גם לגבי דיווח מקוון, אם אני רווק או נשוי?
ליאת שדמי: אנחנו חושבים שהתא המשפחתי, האמצעים של התא המשפחתי כן מאפשרים.
משה גפני: יש לכם בעיה לכתוב חייבת על כולם?
שגית אפיק: תעשו "או".
שגית אפיק: סך כל הכנסתו החייבת של היחיד ושל בן זוגו לא עולה על 150 אלף שקלים חדשים או סך כל הכנסתו החייבת של היחיד אינה עולה על 75 אלף שקלים חדשים.
שגית אפיק: אז את נותנת את אותה הקלה שנתת לתא המשפחתי גם ליחיד.
שגית אפיק: את צריכה את שלוש הפסקאות.
שגית אפיק: בגלל שאת דורשת את כל התנאים, את דורשת ש"התקיימו בו כל אלה", צריכים להתקיים שלושה תנאים.
ליאת שדמי: נכון.
ליאת שדמי: או שהמחזור שלו הוא נמוך מ-50 אלף שקלים ואז הוא נכנס, והוא יצא אם ההכנסה החייבת – שזה אומר שהמחזורים הרבה הרבה יותר גדולים – מ-150 אלף שקלים.
שגית אפיק: אבל ביחיד תתני 75 אלף שקלים.
שגית אפיק: מחצית מהתא המשפחתי.
ליאת שדמי: רק בסעיף 3?
ליאת שדמי: רק בסעיף 3.
שגית אפיק: בדיוק.
שגית אפיק: או-או.
שמואל חרסט: אז גם העוסקים הפטורים יצאו החוצה.
שמואל חרסט: הערה נוספת בנושא הנכים.
שמואל חרסט: כוונת שר האוצר – וזה כתוב – להתייחס למצב בריאותי.
שמואל חרסט: אני חושב שצריך לתת פטור לנכים והפטור שאנחנו נותנים לנכה הוא בסך הכל פטור מלהגיש דוח מקוון.
שמואל חרסט: הוא לא פטור מלהגיש דוח.
שמואל חרסט: מנהל רשות המסים ברגע שיקבל את הדוח בצורת ניירת, רואה את כל האינפורמציה שהיא שקופה.
שמואל חרסט: אנחנו רק רוצים לפטור אותו מהדוח המקוון.
יהודה נסרדישי: אני מנהל רשות מסים ואני לא רופא ולא מאבחן.
יהודה נסרדישי: ההגדרה של נכה היא הגדרה מאוד רפואית רחבה.
יהודה נסרדישי: לפי איזה חוק?
יהודה נסרדישי: חוק ביטוח לאומי?
יהודה נסרדישי: חוק משרד העבודה?
יהודה נסרדישי: נכות רפואית?
יהודה נסרדישי: חוק ניידות?
יהודה נסרדישי: אגב, תשומת לבך מופנית לכך שבדרך כלל המשכורות המדווחות – ואני לא רוצה לומר מעבר לכך – בדוחות של הנכים היא מאוד גבוהה.
יהודה נסרדישי: לכן אני לא רוצה לשחרר אותם.
יהודה נסרדישי: אני רוצה אותם במעגל המקוונים ושיהיו לי בתוך המחשב ולא בניירות שהם יגישו לי.
יהודה נסרדישי: זה הנימוק להוצאתם.
מגלי והבה: נכה מאה אחוזים, במה ישתנה מצבו בדוח הרפואי?
מגלי והבה: אני לא מכיר נכה מאה אחוזים שמצבו משתנה לפי דוח רפואי.
מגלי והבה: אני לא מכיר.
מגלי והבה: ברגע שנקבעים מאה אחוזים לצמיתות, מה הסיפור?
ציון פיניאן: הוא אמר משהו וזה נכון.
ציון פיניאן: יכולים להיות מאה אחוזי נכות בביטוח לאומי אבל במקום אחר רק שבעים אחוזים.
מגלי והבה: ברגע שיש קביעה שהאדם הוא נכה עם מאה אחוזי נכות לצמיתות, אף אחד לא יכול לערער על כך.
ציון פיניאן: אני נכה עם 92 אחוזי נכות.
מגלי והבה: 92 אחוזים הם לא 100 אחוזים.
משה גפני: אני מבקש ממך, אנחנו דיברנו בדיון שהיה בוועדת הכספים, דיברנו על הקלות בעניין הזה מכיוון שבסופו של דבר אנחנו מדברים על סכומים קטנים שאדם משתכר בחודש והדיווח המקוון הוא בעייתי.
משה גפני: לכן אני מקבל את מה שאתה אומר.
יהודה נסרדישי: היום הוא לא בעייתי.
משה גפני: בעייתי, בעייתי.
משה גפני: עזוב את הוויכוח האידיאולוגי.
יהודה נסרדישי: עדיין כל אוכלוסיית מדינת ישראל בשלב של אורכות.
יהודה נסרדישי: עד היום הגישו לנו למעלה מ-70 אלף אנשים וכל האזרחים שנמצאים בתקופת האורכות שיגרו לנו באינטרנט.
משה גפני: אבל 70 אלף ממש לא מכסים את מה שאנחנו מדברים עליו.
משה גפני: אנחנו מדברים על סדרי גודל מאוד גדולים ודיברנו על כך שיינתנו הקלות.
משה גפני: אני מציע שבמקום 50 אלף, שזה יוצא בערך 4,000 ומשהו שקלים לחודש, הסכום יהיה 75 אלף שקלים.
משה גפני: במאמץ גדול ובנכונות גדולה, תוכל להסכים לכך.
אמנון כהן: 80 אלף.
מגלי והבה: אני מקבל את הצעת היושב ראש.
יהודה נסרדישי: אתה גורם לכך שאם עד היום ב-50 אלף יצאו אוכלוסיות של 28 אחוזים מגישי הדוחות המקוון, אתה תעלה את זה לרף הרבה הרבה יותר גבוה.
יהודה נסרדישי: אתה מוסיף עוד 25 אלף נישומים או לקוחות.
משה גפני: כן, אבל אנחנו צריכים להקל על האזרחים.
משה גפני: יכול להיות שבהמשך אנשים יתרגלו לזה וזה גם לא יעלה כסף, אז תבוא עם תקנה חדשה.
משה גפני: אני מכבד את רצונך הטוב להסתדר עם נבחרי הציבור ואם תסכים לעניין הזה, אני אודה לך.
יהודה נסרדישי: אתה כופה עלי.
משה גפני: לא, אני לא כופה.
אמנון כהן: לא צריך להגדיר את זה בתקופה?
משה גפני: אלה תקנות.
יהודה נסרדישי: אדוני היושב ראש, בהלכה נאמר שכופים עליו עד שאומר רוצה אני.
משה גפני: הרמב"ם אומר על זה שבן אדם בעיקרון רוצה לעשות טוב, רק היצר הרע לא מאפשר לו.
משה גפני: כופים עליו והיצר הרע בורח, כך שהוא נשאר רק טוב.
יהודה נסרדישי: לא יודע.
יהודה נסרדישי: יש פרשנות אחרת האומרת שמכים אותו עד שהוא אומר רוצה אני.
משה גפני: לא רציתי לומר את זה.
יהודה נסרדישי: הוא בורח מהמכות.
משה גפני: אני מודה למנהל רשות המסים על זה שהוא מסכים להעלות את זה ל-75 אלף שקלים.
שגית אפיק: זה יעלה בהתאמה.
שגית אפיק: 7ב-(א) – 75, ב-(ב) – 75, ב-(ג) – גם את ה-150 צריך להעלות בהתאמה.
יהודה נסרדישי: את זה את משאירה.
שגית אפיק: את ה-150 להשאיר?
יהודה נסרדישי: להשאיר.
יהודה נסרדישי: 75, 75 ו-150.
שגית אפיק: סעיף (2)(8), העלאה מ-50 ל-75 אלף והתוספת בפסקת משנה (ג) לגבי הכנסה חייבת ליחיד של 75 אלף שקלים, והנחיית ביצוע.
משה גפני: כן, והתוספת שאמר מנהל רשות המסים לגבי מה שביקש סגן נשיא לה"ב.
יהודה נסרדישי: לגבי חריגים.
יהודה נסרדישי: אתה רוצה לפרט את זה?
משה גפני: לא, מה שאמרת לפרוטוקול ונעתרת לבקשתו של סגן נשיא לה"ב.
משה גפני: אני ממש מוקסם מרוחב לבך על כך שאתה הולך גם לקראת לה"ב וגם לקראת חברי ועדת הכספים, בהתאם להודעתך בוועדה בעבר שאתה תלך לקראת הוועדה.
משה גפני: אנחנו מצויים היום בתקופה שכאשר בן אדם עומד במילתו, זה מאוד חשוב.
יהודה נסרדישי: אני מאוד מרוצה מכך שהיום היה מפגש מצבי רוח שלי ושלך והייתה פתיחות גם מצדי וגם מצדך, אדוני היושב ראש.
משה גפני: ה צ ב ע ה התקנות אושרו פה אחד התקנות אושרו פה אחד.
משה גפני: אני מודה לך אדוני מנהל רשות המסים.
מירי רגב: שלום, אני פותחת את ישיבת המשנה של ועדת הכספים, ועדת המשנה שעוסקת בחיזוק הפריפריה.
מירי רגב: הנושא היום זה שיווק קרקעות בפריפריה, נשמע קצת על שיווק הקרקעות בפריפריה, נקבל קצת פרטים.
מירי רגב: הנושא השני הוא דיור ציבורי בפריפריה.
מירי רגב: כולנו מכירים את סוגיית הדיור, זה לא דבר חדש.
מירי רגב: אני גם התבטאתי על זה מספר פעמים, הקמתי לראשונה את השדולה למען הדיור בכנסת, הצטרפו אליה הרבה מאוד חברי כנסת, אנחנו מכירים את המצוקה, בעיקר בקרב זוגות צעירים, שלא יכולים לקנות בית במיליון וחצי שקלים.
מירי רגב: כולנו מבינים שדיור, שזה הדבר הבסיסי לבן אדם, הוא לא מנת חלקם של העשירים במדינת ישראל, אלא של כל אדם, לכל אזרח מגיע לחיות בצורה מכובדת.
מירי רגב: אפילו בתקופת סלאח שבתי, אמרתי את זה גם לשר השיכון, היה לאנשים בית.
מירי רגב: אמנם בשיכון, אבל בית, היה להם לאן לחזור בערב, לחיות בצורה מסודרת, ולא יכול להיות מצב שהיום או שזוגות צעירים חוזרים לגור אצל ההורים, או שאת כל המשכורת שלהם הם משלמים על שכר דירה.
מירי רגב: אנחנו זקוקים לתהליך מערכתי של מספר גורמים, שביחד נצליח לפתור את מצוקת הדיור.
מירי רגב: אני אמרתי את זה גם לשר האוצר וגם לשר השיכון וגם לראש הממשלה.
מירי רגב: אחד המאבקים העיקריים בתקציב הקרוב יהיה תקציב הדיור לזוגות צעירים.
מירי רגב: פה בעניין הזה, בוודאי שאני רואה את ראשי הערים שנמצאים פה, וחלקם שלא נמצאים פה, כפרטנרים, ויש עוד כמה חברי כנסת שכמובן יצטרפו למאבק.
מירי רגב: כפי שאמרתי, הנושא הראשון הוא הנושא של שיווק קרקעות והייתי רוצה לשמוע ממר אילן דגני כמה דברים.
מירי רגב: הייתי רוצה לשמוע פרטים, כמה יחידות דיור חסרות בפריפריה, במדינה בכלל ובפריפריה, כמה בנו בחמש השנים האחרונות, כמה אתם חושבים צריך לשווק בכל שנה, כמה שיווקתם עד היום, בחמש השנים האחרונות, באיזה מחירים אתם משווקים ובאיזה מחירים בסוף האזרח קונה.
מירי רגב: כמה שאלות, קודם כל, בסיסיות, כדי שנבין באיזה עולם אנחנו חיים.
אילן דגני: בראשית הדיון אני מתנצל שמנהל המינהל לא יכול היה להגיע ואני קיבלתי התראה די קצרה להחליף אותו וכששאלתי אם יש ניירות שצריך להכין לקראת, אז לא כל כך היה, אז את המספרים שאת מבקשת ברמה העובדתית, לפחות מנתונים שלי, או שיש באגף שיווק וכלכלה, אין לי אותם כרגע.
אילן דגני: אפשר להעביר אותם לדיון הבא, או אלייך.
אילן דגני: לגבי העניין של שיווקים.
אילן דגני: המינהל למעשה היום, כפי שקוראים בתקשורת וכפי ששומעים, עושה מאמצים רבים מאוד לאתר ולהגביר מאמצים של שיווקים בכל הארץ, מאתרים תכניות, מנסים לקדם בעיות שקיימות בנושאים של משאים ומתנים מול הרשויות המקומיות בנושא פיתוח תשתיות, בנושא בעיות כאלה ואחרות שצצות.
אילן דגני: יש את משרד הבינוי והשיכון, שבחלק מאזורי הפריפריה גם מסבסד חלק מעלויות הפיתוח, עושים מאמצים למעשה להגדיל את המלאי, ואני יכול להגיד שעושים מאמצים לשווק ואני חושב שדווקא באזורי הפריפריה יש פחות בעיה.
אילן דגני: אני חושב שהבעיה היא קשה והאמרת המחירים המשמעותית היא במרכז הארץ, כי שם גם יש קושי אמיתי למצוא קרקעות.
אילן דגני: צריך גם לזכור, אגב הרקע הכללי, שבעקבות החלטות משפטיות שהיו בעקבות בג"צים, כמו בג"צ הקשת המזרחית, היום הליכים של שחרור קרקעות, אחרי תכנון, מהמחזיקים שלהם, הוא הליך מאוד מאוד מסובך, מאוד ארוך.
אילן דגני: הדברים האלה נמשכים, נגררים לבתי משפט, וגם אחרי שאתה עובר את הדרך התכנונית, בשביל לאשר תכנית במוסדות התכנון, אתה עדיין בחלק מהמקרים נתקל בבעיות של שחרור הקרקע.
אילן דגני: בעיות מסיבות שונות, של מחזיקים, בין אם חקלאים, בין אם פולשים, בין אם בעיות אחרות, ואני אומר, שהכוונה היא, כרמה של מדיניות למעשה, שרוב השיווקים יהיו במכרזים פומביים ופחות ופחות ללכת להקצאות בפטור ממכרז ולמעשה הכוונה היא להגיע לכך שגם שיווק למגורים וגם לשיווק לתעשייה יעברו למסלולים של מכרזים פומביים.
אילן דגני: אלה בערך הדברים שיש לי בהקדמה.
מירי רגב: מה שיש לך בהקדמה זה לא מספיק לי.
מירי רגב: אני רוצה שתדבר תכל'ס, כמה אתם משווקים כל שנה.
מירי רגב: את המספר הזה אתה יודע להגיד לי?
אילן דגני: אני אומר עוד פעם, אני לא יודע להגיד לך כמה נעשים שיווקים כל שנה, אני חושב שבשנה שעברה, כמה זה היה?
אילן דגני: 20,000 בערך?
אריאל יוצר: בסך הכל שווקו 19,000 יחידות דיור, בכל הארץ.
אריאל יוצר: וזה רק קרקע מינהל.
אריאל יוצר: קח בחשבון שקרקע פרטית, אני לא יודע להגיד מה השיווק שלה בפריפריה, אבל גם היא חלק מהפול.
מירי רגב: אז קרקע מינהל, כמה שווקו, 20,000 יחידות?
אריאל יוצר: בשנה שעברה, 2009, כ-20,000 יחידות, בכל הארץ.
אילן דגני: 32,000 התחלות בנייה בשנה שעברה.
אריאל יוצר: הפרטי והציבורי, ב-2009.
מירי רגב: איפה שווקו יחידות דיור?
אריאל יוצר: הם מתחלקים בחלוקה של ששת המחוזות השונים.
אריאל יוצר: אני לא זוכר בעל פה להגיד---
מירי רגב: אני לא מבינה, אתם באים לדיון על שיווק קרקעות ואתם באים חסרי נתונים.
מירי רגב: אז למה חשבתם שתבואו לכאן?
מירי רגב: כדי לדבר על מה?
אריאל יוצר: את פונה בטענות לגורם הלא נכון.
אריאל יוצר: אני יכול לדבר על התקציב, על שיווק אני מדבר מיֶדע כללי.
שרה צימרמן: אני אתן לכם נתונים על כמה שווקו במשרד השיכון.
שרה צימרמן: במשרד השיכון פורסמו, לא שווקו, 11,000 יחידות דיור, בחלוקה הבאה: בגליל כ-1,000.
שרה צימרמן: רוב רובו של השיווק בגליל הוא למגזר הלא יהודי.
שרה צימרמן: בחיפה 1,570, במרכז 2,500, בנגב 1,275-1,300 ובירושלים 4,450.
שרה צימרמן: זה רק משרד השיכון, בלי המינהל.
שרה צימרמן: המינהל הוא המשלים וזה סדר גודל של 20,000, קצת פחות.
אבנר בן גרא: שני דברים.
אבנר בן גרא: בפתח הדברים אני רוצה לברך אותך על ועדת המשנה הזו, מכיוון שהנושא הוא באמת נושא אקוטי, לפחות במקום שאני גר ואנחנו גרים בנגב, אמנם סוציו-אקונומי 9, ישוב מבוקש, אבל יש בעיה רצינית של להחזיק את הצעירים.
אבנר בן גרא: אני לא מבין מה הפליאה שלך לגבי זה שהמינהל לא באו מוכנים.
אבנר בן גרא: המינהל ושקיפות זה שני דברים רחוקים מאוד ואני אסביר גם על מה מדובר.
אבנר בן גרא: סקרו פה את העניין שצריך להכין תשתיות.
אבנר בן גרא: בפועל מתבצעים שיווקים ולחץ לשווק מבלי לדאוג לתשתיות, מה שמונע מאוכלוסייה צעירה להגיע.
אבנר בן גרא: אוכלוסייה צעירה רוצה למצוא מעונות יום, רוצה למצוא בתי ספר, זה משרד החינוך, אבל היא רוצה למצוא את כל ה-facilities שמתאימים לאוכלוסייה צעירה.
אבנר בן גרא: מבחינת שיווק הקרקעות חייבים למצוא את הדרך לתמרץ את הצעירים.
אבנר בן גרא: כשאני אומר לתמרץ, יש שתי החלטות של המינהל, אחת מהן שמדברת על שיווק באזורי עדיפות לאומית בצורה של הגרלה ולא בצורה של הצעות לציבור הרחב, מה שמקפיץ את המחירים למעלה.
אבנר בן גרא: גם את זה צריך לבדוק בציציות, איך זה מתבצע.
אבנר בן גרא: מצד שני, המרכיב של עלות הקרקע, אם אנחנו מסתכלים על השיווק האחרון שהיה במיתר לפני כשלושה חודשים, הוא עלה פי עשר.
אבנר בן גרא: משהו שהוא לא הגיוני, אני חושב שיש פחות קרקע מהרוחות, ולא צץ שם משהו אחר.
מירי רגב: אבל איך זה יכול להיות שמרכיב הקרקע עולה פי עשר, אם שר השיכון וכולם מדברים על מחיר קרקע אפס?
קריאה: בכפר שלם פי מאה.
אילן דגני: במיתר מחיר הקרקע הוא לא אפס, הוא לא אמור להיות אפס.
אילן דגני: זה ישוב טוב, בדירוג סוציו-אקונומי 9.
אבנר בן גרא: הוא היה 24,000 שקל לחצי דונם מטר, זה פריפריה.
אבנר בן גרא: ככה זה מוגדר.
אבנר בן גרא: מחיר הקרקע לפני כשנתיים היה 24,000 שקל ומחיר הפיתוח היה 200,000 שקל.
אבנר בן גרא: היום מחיר הפיתוח הוא 260,000 שקל ומחיר הקרקע הוא 200,000 שקל.
אבנר בן גרא: לא יעלה על הדעת שמחיר הקרקע עלה בצורה כזו.
אבנר בן גרא: על מחיר הפיתוח אני גם מוכן לדבר, אני עשיתי תחשיב שלי, כמו שצריך, כדי לעבור למצב של פיתוח באמצעות חוקי עזר ולהוציא את המינהל ואת החברה המפתחת החוצה מהקטע הזה, יוצא 130,000 שקל למגרש.
אבנר בן גרא: בוא נאמר שטעיתי, 180,000 שקל למגרש, איפה הולכת יתרת הכספים?
אבנר בן גרא: היא צריכה להיות מושקעת באותו ישוב.
אבנר בן גרא: לצורך העניין לא משנה מה הדירוג הסוציו-אקונומי שלו, צריך להשקיע את הכספים שאנשים שילמו באותו ישוב.
אבנר בן גרא: יש עוד תקנה נוספת אחת קטנה, שהיא של המשרתים במילואים.
אבנר בן גרא: התקנה של המשרתים במילואים שהיתה צריכה לתת עוד איזה שהיא הנחה למחיר הקרקע.
אבנר בן גרא: בשיווק האחרון במיתר היא לא ניתנה.
אבנר בן גרא: רק לסבר את האוזן, עתודות הקרקע במיתר היום עומדות על 600 מגרשים של חצי דונם, וישנה תכנית שהופקדה שמדברת על 361 מגרשים בגודל של 330 מטר מרובע, זה בעקבות תכנית מתאר 35 שהגדילה את הצפיפות למגרש לשלוש יחידות במקום שתיים.
אבנר בן גרא: אנחנו פנינו למר שמאי אסיף, להעביר את רוע הגזרה, לפחות באזור שלנו, וכך זה עומד.
23597: אם יכולתי לצלוב את האנשים מהמינהל, הייתי עושה את זה, למרות שרובם הגדול הם אנשים נחמדים.
23597: אני נדהם כל פעם מחדש מהגוף הזה ומהתפיסה של כמה אנשים בתוך המינהל, שהיא ממש תפיסה, תסלחו לי אם אני אומר דבר שהוא בוטה, אנטי ציונית.
23597: אני לא מבין למה בדימונה מוציאים 40 מגרשים, יש 640 נרשמים להגרלה, 640 נרשמים על 40 מגרשים וזה לא מדליק נורה אדומה לאף אחד.
23597: אני רוצה שתבינו דבר אחד פשוט, וזה אולי ברמה---
מירי רגב: אז אתה מבין למה הם יכולים להעלות את המחיר ל-400,000.
מירי רגב: זו בדיוק הבעיה.
מירי רגב: אם הם היו משווקים הרבה יותר... צריך לעשות את זה מאוד פשוט, לפתוח את הספרים של השר שרון, שר השיכון.
23597: אם הם היו מבינים את מה שאני כבר אומר כמה שנים.
23597: אני אומר, יש תכניות מתאר, מר אסיף מכיר את תכניות המתאר של דימונה, של השטח הצפוני שם.
23597: אם רק היו מוציאים 500 מגרשים, אז לא היה לחץ כזה.
23597: יש פונים למגרשים האלה.
23597: מה הם עושים?
23597: מוציאים טיפין טיפין, ואני, לפני כל פרסום של מגרשים כאלה, צריך לכתת רגליים למינהל ולהתווכח איתם להפעיל את התקנה של בהגרלה ולא במכרז.
23597: בשבוע שעבר הוצאו מתחת לאף שלי ארבעה מגרשים למכרז.
23597: המינהל עשה מן גנבים בלילה.
23597: ניגשו למכרז שתי משפחות בדוויות משבט אלהוושלה.
23597: כלומר, לא רק שהם חוטאים לעיר, הם גם רוצים להפוך אותה לרב לאומית.
23597: שילם כל ראש משפחה באלהוושלה 400,000 שקל על מגרש של חצי דונם.
23597: יותר ממיתר, מתקרב לעומר.
23597: יש משהו מטורף בהתנהלות שלהם.
23597: לכן אני מבקש דברים מאוד פשוטים.
23597: האחד, להבין שאם בירוחם ובמצפה רמון ובדימונה ובערד לא ישווקו מגרשים והרבה, ובהגרלה ולעמוד על מחיר קרקע אפס ולא לנפח את פיתוח המגרש.
23597: .. מנפחים את המחיר.
23597: אני עשיתי את מה שמר בן גרא עשה.
23597: לי אמרו שפיתוח מגרש הוא 260,000 שקלים, הבאתי את מיטב הקבלנים שמפתחים, אף אחד לא נתן מחיר שעולה על 160,000 ₪, כולל מס ערך מוסף.
מירי רגב: אז מאיפה מגיעים לסכומים האלה?
23597: לא יודע.
23597: אילו היו יושבים ראשי הערים, או נציגים מטעמם, או גזברי העיר יושבים בוועדה כזאת שמחליטה על המחירים, אז הכל היה שקוף, היינו יודעים כמה זה עולה.
23597: כי מה המטרה של כולם?
23597: המטרה של כולם, לפחות בנגב, אני מצהיר על היישובים שבדימונה ובסביבה, אנחנו לא מצליחים להשאיר את החבר'ה הצעירים.
23597: אף אחד לא נותן לי תשובה למה צעיר בדימונה לא יכול לקבל מגרש במחיר שהוא שווה לכל נפש.
23597: או לחילופין לאפשר לקבלן לבנות שם דיור לזוגות צעירים.
23597: הדירות שנבנות היום בדימונה, הדירה הזולה ביותר, בגלל עלויות הפיתוח ועלויות הקרקע, כי לקבלנים כן יש עלויות קרקע, מגיע ל-900,000 שקלים לדירה של ארבעה חדרים.
23597: אין זוג שיוכל היום לשים 900,000 שקל, אלא אם כן ההורים שלו מיליונרים ויכולים לעזור לו לקנות דירה.
23597: ואנחנו מוצאים את עצמנו מתרוקנים מחבר'ה צעירים.
23597: אין דור המשך בערים האלה.
23597: הערים האלה מזדקנות, גם ירוחם וגם מצפה רמון וגם ערד וגם דימונה.
23597: הן מזדקנות.
23597: הגיע גרעין לדימונה, יושבים הנציגים שלו, גרעין אילים, ובשעה טובה ומוצלחת 20 זוגות צעירים החליטו להמשיך לגור בדימונה.
23597: אנחנו עוברים את שבעת מדורי הגהנום בכדי למצוא להם קרקעות.
23597: בדימונה יש 172,000 דונם.
23597: לקחתי קצת מקמ"ג, מה-1.700 מיליון שלהם.
23597: לא משווקים קרקעות, לכן אני פונה, חברת הכנסת רגב, בשני דברים.
23597: האחד, שתהיה ישיבה, שיגיעו לכאן מר ירון ביבי ומר רונן כהן ושיגיע לכאן השר, כי חייבים לקבל החלטה אמיצה אחרת---
מירי רגב: הייתי מציעה שיגיעו שר השיכון והאוצר.
מירי רגב: שר השיכון אומר 'אני רוצה לשווק כמה שיותר, אבל יש לי חסמים.
מירי רגב: האוצר שם לי הרבה מאוד חסמים', האוצר אומר 'ברגע שנשווק הכי הרבה, נוריד את מחיר הדירות', אז משהו פה לא מובן.
מירי רגב: אני לא מבינה מה קורה.
מירי רגב: אני כבר הצלחתי להתבלבל מהשר אטיאס ומשר האוצר.
מירי רגב: אני לא מבינה מה הבעיה.
מירי רגב: יש בעיה של דיור, יש קרקע במדינת ישראל, אפשר לשווק קרקעות, האוצר מרוויח משיווק קרקעות, מרוויח הרבה משיווק קרקעות, אז למה לא משווקים קרקעות בצורה מסיבית?
מירי רגב: אני לא רוצה להבין מה הבעיה.
מירי רגב: תסבירו לי במשרד השיכון, המינהל, למה לא משווקים קרקעות בצורה מסיבית?
מירי רגב: תסבירו לי.
קריאה: אני לא בקטע הזה בכלל.
מירי רגב: לא, הוא יענה.
מירי רגב: הוא בחור רציני, הוא לא יבוא בלי...
מירי רגב: אני רוצה להבין למה לא משווקים קרקע בצורה יותר מסיבית בפריפריה.
מירי רגב: נתחיל עם הפריפריה, למה לא משווקים.
אילן דגני: את כל מה שניתן, ובמענה למה שאמרו פה שני ראשי הרשויות---
מירי רגב: מה זה כל מה שניתן?
מירי רגב: בדימונה, לדוגמה, אין יותר קרקע לשיווק?
אילן דגני: שוב פעם, אני לא יודע ספציפית לגבי דימונה.
מירי רגב: אבל אי אפשר לבוא לדיון ולא לדעת ספציפית ולא לדעת פרטים.
אילן דגני: אבל לגבי הדברים שעלו פה, מעלים פה טענות לגבי פיתוח, העמדה של המינהל היתה ונותרה שייקחו הרשויות המקומיות את הפיתוח ויעשו אותו באמצעות חוקי העזר.
אילן דגני: זו עמדה שהצהירו עליה, כתבו עליה, אישרו אותה.
אילן דגני: בידיים של כל ראש רשות מקומית לבוא ולהגיד 'אני מבצע את הפיתוח בתוך היישוב שלי', לפי חוקי העזר של משרד הפנים.
אילן דגני: להוציא את כל החברות המנהלות, להוציא את משרד השיכון ולעשות את הכל בעצמו.
אילן דגני: זה שיקול דעת של ראש רשות מקומית.
23597: תגיד לי, רשויות שמתמודדות עם מענקי איזון ועם קיצוצים יכולות היום להעמיד קופה בכדי לפתח שטחים?
קריאה: המינהל משתתף ב---
23597: סליחה, המינהל לא כל כך רוצה להשתתף, המינהל שלח אותי למשרד השיכון בכלל.
אבנר בן גרא: תלך בקו שלו.
אבנר בן גרא: קח ממנו 260,000 שקל.
23597: כן, תן לי את ה-260, אני אפתח.
אבנר בן גרא: הם רוצים שהרשויות יכניסו ידיים לכיסים וישלימו על ה-160, 180 שאמר מאיר, ישלימו.
אורי אריאל: יש תרופה לעניין הזה, זה מושג שנקרא פתמ"ר, פיתוח מראש.
אורי אריאל: אתם יודעים לעשות את זה.
אורי אריאל: העובדה היא שעשיתם.
אילן דגני: פיתוח מראש עושה משרד השיכון, לא המינהל.
אורי אריאל: אני מדבר עכשיו למדינה, אני לא מדבר אליך.
אורי אריאל: אני רק אומר מלה, הדברים הם במבחן התוצאה.
אורי אריאל: הרי כולנו רוצים את אותה מטרה, כך נדמה לי, אני לא מזהה שמישהו אומר 'לא צריכים שיבואו יהודים לירוחם'.
אורי אריאל: יש מקומות שמתווכחים אם כן צריך, לא צריך, איך צריך, אבל פה אין ויכוח.
מירי רגב: זה לא כזה חשוב למר ירון ביבי, לכן הוא גם לא הגיע.
אורי אריאל: לא, אני למשל יודע שיש לו בעיה אישית חמורה---
מירי רגב: תאמין לי, הייתי מזיזה את הדיון בשבילו.
אורי אריאל: סליחה, לא אמרתי כלום, אני חוזר לעניין.
אורי אריאל: במבחן התוצאה אין לנו הצלחה שם, למדינה.
אורי אריאל: כולנו רוצים את אותו דבר, ואנחנו צריכים לשאול את עצמנו איך לשנות, לא להסביר שזה זה.
אורי אריאל: את המצב הבנו, אנחנו מבינים, לכל אחד מהגורמים פה, כולל ראשי ערים, יש את הבעיות שלו, הרי ברור שזה לא נובע מרשעות, גם זה ברור.
אורי אריאל: בואו נצא מהאווירה של מי אשם פה, אלא כל אחד יתרום, אם אפשר, בדיון הזה ובדיון הבא, מה הוא עושה עוד כדי שהמצב הזה ישתנה.
אורי אריאל: צריך רק לראות את ראשי הערים, יסלחו לי, הם כמעט בוכים, אני לא רוצה לחזור על המלים שנאמרו פה, אבל אלה מלים שאין כדוגמתם.
אורי אריאל: מי שמכיר את ראש העיר, הוא לא מדבר כך, אני מכיר, בהיכרות שלי, לא שמעתי מלים קרובות לאלה.
אורי אריאל: אל תחפשו להתגונן, לא צריך להתגונן, כל אחד שיגיד איך הוא יכול לתרום קצת ואין שאלה שכל אחד יכול לתרום, בין השאר בעדיפות, איך הוא מסתכל על זה, איפה זה בסדר הערמה שלו.
אורי אריאל: יש לו ערמה של שני מטר גובה, עכשיו מה הוא עושה איתה, דימונה בסוף או בהתחלה?
אורי אריאל: או באמצע?
אורי אריאל: זו הבקשה שלי בדיון, עד כמה שאפשר שהמשרדים בעיקר יגידו איך עושים את זה אחרת.
אורי אריאל: ככה זה לא יכול להימשך.
מירי רגב: אנחנו הפרענו לך באמצע התשובה.
אילן דגני: אני אומר, המדיניות בעניין של הוצאות פיתוח, אם רוצים להפחית אותן, היא למעשה שהרשויות המקומיות יעשו את זה באמצעות חוקי עזר.
אילן דגני: הם יודעים לעשות את זה טוב יותר, יש להם את הכלי החוקי איך לעשות את זה.
מירי רגב: אבל אתה מבין שהן לא יכולות לעשות את זה עם תקציב---
אילן דגני: למה אני צריך להבין את זה?
אילן דגני: זה לא קשור לתקציב בכלל, למה זה קשור לתקציב?
אילן דגני: לרשות מקומית יש חוקי עזר, אז היא מבצעת את הפיתוח באמצעות כספים שהיא גובה עבור מרכיב הקרקע וזכויות הבנייה.
23597: בא קבלן, הוא רוצה כסף עכשיו.
23597: תן לי הלוואה---
אילן דגני: זה המנגנון שנקבע בחוק.
23597: זה המנגנון רק למי ש---
אורי אריאל: תרשה לי רגע, מר מאיר כהן.
אורי אריאל: אנחנו לא במקרה יושבים בבית מחוקקים.
אורי אריאל: לי יש בקשה, אם אתה יכול להסביר לנו מה כתוב בחוק ומה צריך לשנות, אני בטוח שיושבת ראש ועדת המשנה, ואני אשתדל לעזור לה, נשנה את החוק.
אורי אריאל: תסבירו לנו מה הבעיה, אל תגידו 'זה החוק', זהו.
אילן דגני: המנגנון של פיתוח תשתיות ציבוריות באמצעות משרד השיכון, או מינהל מקרקעי ישראל, למעשה מאפשר 50 או 60 יום ממועד הקצאת הקרקע לגבות את כספי הפיתוח ואז לגורם המפתח למעשה יש את הכספים להתחיל בביצוע הקמת התשתיות.
אורי אריאל: בעירייה יש את הכסף?
אילן דגני: לא לעירייה, לגורם המפתח.
אילן דגני: למעשה העירייה מעבירה את זה למדינה באמצעות משרד השיכון או המינהל באמצעות החברות שלו.
אילן דגני: היום זה נעשה יותר מקובל, אנחנו יוצרים התקשרות חוזית עם הרשות המקומית, מה היא מקבלת מבחינת פיתוח ולמעשה היא מקבלת שכונה מפותחת מאל"ף ועד ת"ו.
מירי רגב: אבל עלויות הפיתוח של השכונה, בא שמאי של המדינה---
אילן דגני: ברשותך, את מערבבת בין קרקע לפיתוח.
אילן דגני: אני אבקש לעשות סדר.
אילן דגני: למעשה במנגנון הזה יש למשרד השיכון את החברות שלו, למינהל את החברות שלו, יש ועדה שביחד עם אנשי האוצר נקבע תקציב לפרויקט והתקציב של הפרויקט למעשה מתחלק על פי יחידות הדיור שיש בו.
אילן דגני: המנגנון שקיים בחוקי העזר של הרשויות המקומיות מייצר, ברוב הרשויות, יכול להיות שיש פה ושם חוקים שהם טיפה שונים, מנגנון שהוא שונה בעניין הזה.
אילן דגני: חוק העזר קובע עלות פיתוח למרכיב קרקע ולזכויות בנייה, כשבערך החלוקה היא שליש-שני שליש, כלומר קרקע שליש, זכויות בנייה - שני שליש.
אילן דגני: בעת השיווק הרשות המקומית, אם היא התחילה את הליכי הפיתוח, רשאית לגבות במקסימום על מרכיב הקרקע, וזה יוצר לה בעיה תזרימית בתוך הפיתוח של הפרויקט שלה.
אילן דגני: כלומר היא מקבלת חלק ועכשיו היא תלויה במועדים שבהם אותו יזם יילך ויבקש היתר בנייה, כי אז היא תוכל לגבות עבור המרכיב של זכויות הבנייה.
אילן דגני: בעיה, או תופעה שקיימת בחוקי העזר של הרשויות המקומיות היא שמנגנון ההצמדה שנקבע שם הוא בדרך כלל מנגנון הצמדה למדד המחירים לצרכן.
אילן דגני: מה שראינו בשנים האחרונות, שלמעשה אין קשר בין מדד המחירים לצרכן למדד תשומות הסלילה, או מדד הבנייה.
אילן דגני: לשמחתנו מדד המחירים לצרכן די שומר על ערכים נמוכים והמרכיבים האחרים הם תלויים במחירי הברזל, מחירי דלקים וזה משתנה בשינויים מאוד מאוד משמעותיים.
אילן דגני: לכן בהרבה מאוד מקרים הרשויות המקומיות בנסיבות האלה בוחרות ללכת למסלול של פיתוח על ידי המדינה באמצעות הכלים שלה, קרי משרד השיכון והמינהל, והתוצאה של זה, בחלק המקרים, שהוצאות הפיתוח גבוהות יותר.
אילן דגני: אבל צריכים לזכור שברגע שהוצאות הפיתוח גבוהות יותר, זה משליך באופן אוטומטי על ערך הקרקע.
אילן דגני: כשאדם בא לרכוש מגרש, הוא יודע כמה יוצא לו מהכיס בסופו של דבר, הוא לא עושה את החלוקה של כמה אני משלם על פיתוח וכמה אני משלם על קרקע.
אילן דגני: זאת אומרת שזה משחק סכום אפס, אם אני מעלה את ערך הפיתוח, ערך הקרקע אמור לרדת, ואם אנחנו נוריד או אם התוצאה תהיה שיירד מחיר הפיתוח, לא בהכרח יירד מחיר הקרקע, ויכול להיות שאפילו מחיר הקרקע יעלה.
מירי רגב: אז מה?
מירי רגב: אז מה עשינו בזה?
אבנר בן גרא: אני עוד פעם אומר, אני פשוט המום, אבל מכיוון שאני מצוי בדברים האלה לאחרונה, יש שתי צורות לפתח.
אבנר בן גרא: יש צורה אחת של מה שאמר מר אילן דגני, בצורת חוקי עזר.
אבנר בן גרא: חוקי העזר יגרמו לרשויות להוציא כסף מהכיס, מכיוון שחוקי עזר הם קודם כל ניתנים לתקיפה משפטית על ידי התושבים, ועיין ערך הבג"צ האחרון של פיני בדש.
אבנר בן גרא: אי אפשר לשים שם היטלים, לדוגמה, למבני ציבור, רק למה שממש קשור לקרקע, למגרש עצמו, תיעול, ביוב, מדרכה, תאורה, כל הדברים האלה.