GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דניאל רימון: מה יהיה הנימוק?
דניאל רימון: הרי אני לא רוצה לחשוף את תוכנו.
דניאל רימון: אני אומר שהנימוק הוא מטעמי החסיון.
דניאל רימון: טעמי החסיון יהיו כתובים בחוק.
דניאל רימון: אני לא רוצה לומר לו שאני לא עושה את זה כדי לא לחשוף מודיע.
דניאל רימון: הוא יודע שזה או מודיע או שיטות חקירה.
דניאל רימון: אלה הדברים שממילא אנחנו מתבקשים להוסיף אותם.
רונית תירוש: אני רוצה לומר לך מה מפריע לכולם.
רונית תירוש: נותנים כאן המון יד חופשית ליושב ראש הרשות.
רונית תירוש: נותנים כאן הרבה מאוד סמכויות ליושב ראש הרשות ובכל זאת אנחנו צריכים לראות גם את הצד ההגנתי.
רונית תירוש: זאת אומרת, איך לא כל דבר אפשר להלביש עליו את הכותרת של מידע חסוי.
רונית תירוש: אני מבינה למה לא ניתן לנמק.
שגית אפיק: ככל שההחלטה לא מנומקת, זה יהיה מאוד מאוד קשה אחר כך לתקוף את החלטת הרשות.
רונית תירוש: לא מצמצמים את טווח הסמכויות אבל איך לא נותנים תחושה שמפקירים את המפר.
דניאל רימון: אני רוצה להקדים את המאוחר מפני שבסופו של יום החלטת הוועדה לא נכנסת לתוקפה אלא בחלוף שישים ימים מיום מתן ההודעה וזה נותן חלון הזדמנויות של חודשיים למפר לפנות לערכאות ולעתור כנגד החלטת הוועדה לרבות כל רכיביה.
דניאל רימון: הוא יכול לומר שההחלטה אינה סבירה, מפני שחסו ממנו מידע שלם שאין לי מושג לגביו.
רונית תירוש: ברור לך שזה מה שיקרה כאשר תגיעו לסיטואציה כזאת.
דניאל רימון: אז הוא יוכל לבקש צו עיכוב ביצוע.
רונית תירוש: הוא לא יוכל לטעון כלום כי הכל חסום בפניו.
רונית תירוש: אתם לא מסבירים לו, לא מנמקים לו, אלא פשוט שמים כותרת וזהו.
דניאל רימון: יש איזושהי חזקה שהרשות אמורה לפעול ככל רשות מינהלית באופן סביר וזה בדיוק החלון שבעתירה מינהלית.
דניאל רימון: בעתירה מינהלית בודקים את הסמכות של הוועדה ואת הסבירות שלה, את הסבירות ההחלטה שלה.
דניאל רימון: אם אנחנו ננהג כך – ואני מאמינה ובטוחה שהרשות תחת כל יושב ראש שיהיה לה לא תוציא הכרעות שכולן מבוססות על מידע חסוי וכל מה שיש בהן זאת מסגרת ריקה ללא כלום – בהנחה שיתפרעו וזה מה שיעשו, זה בדיוק יהיה המקרה שצריך ללכת ולבקש צו עיכוב ביצוע ולא להוציא לפועל את החלטת הוועדה ושבית המשפט יתערב.
משה גפני: דניאל, תסבירי לי את הפסקאות כאן.
משה גפני: אני חשבתי שאני אוכל להמשיך הלאה, אבל לא.
משה גפני: יש כאן כמה דברים שאני לא מבין.
משה גפני: לגבי פסקה (א), אמרנו שצריך לפרט מה זה עניין ציבורי חשוב אחר.
משה גפני: המותב רשאי לעיין במידע החסוי.
משה גפני: לגבי פסקה (ג), מצא המותב כי העניין שיש באי גילויו של המידע החסוי עדיף מהצורך לגלותו לשם עשיית צדק.
דניאל רימון: הלשון כאן היא זהה ללשון של הסדרים אחרים.
דניאל רימון: למשל, תקנות איסור הלבנת הון.
משה גפני: חקיקה ראשית.
דניאל רימון: גם חקיקה ראשית.
דניאל רימון: גם בחוק היטלי סחר ואמצעי הגנה, ממש יש זהות למנגנון שנקבע כאן.
משה גפני: בחקיקה ראשית יש את המשפט הזה?
דניאל רימון: בחקיקה ראשית.
משה גפני: "מצא המותב כי העניין שיש באי גילויו של המידע החסוי עדיף מהצורך לגלותו לשם עשיית צדק, רשאי הוא לקיים את הדיון בעניינו של המפר בלי לגלות לו את תוכנו של המידע החסוי".
משה גפני: לא מגלים למפר את תוכנו של המידע החסוי, אפילו לא תמצית ואפילו לא כלום.
דניאל רימון: בדרך כלל כן תמצית.
דניאל רימון: זה צריך להיות מאוד קיצוני כדי שגם תמצית לא תינתן לו וכך כתוב.
משה גפני: בפסקה (ד) נאמר: "החליט המותב שלא לגלות למפר את תוכנו של מידע החסוי, ימסור למפר פרטים או תמצית של המידע החסוי ככל שניתן לעשות כן מבלי לפגוע בביטחון המדינה או" במה שתנסחו.
משה גפני: בפסקה (ה) נאמר: "החליט המותב על גילויו של מידע חסוי, רשאי יושב ראש המותב להורות לחברי המותב שלא יתחשבו במידע האמור לשם קבלת החלטה בעניינו של המפר.
משה גפני: הורה יושב ראש המותב כאמור, לא יתחשב המותב במידע החסוי והמידע לא יועבר למפר".
משה גפני: קראתי נכון?
זוהר גושן: בדיוק כמו במשטרה.
זוהר גושן: בדיוק כמו בפרקליטות.
אמנון כהן: שם זה פלילי.
זוהר גושן: ההגיון.
זוהר גושן: אותו הגיון בדיוק.
משה גפני: גם אמנון וגם שגית יודעים יותר טוב ממני.
משה גפני: אני לא מבין את הפסקה הזאת.
זוהר גושן: אני אסביר לך.
משה גפני: אני יושב במותב.
משה גפני: אני לא יכול להיות איש ציבור כי אני לא כלכלן ולא משפטן, כך שאני לא חשוד בעניין הזה.
משה גפני: אגב, לא צריך לעשות איזה צו כמו שעשינו עם בנק ישראל שגם ג'ומס יוכל להיות?
אמנון כהן: אני חושב שאתה קולע לנקודה נכונה.
משה גפני: בחוק בנק ישראל היה לנו ויכוח עם היועצות המשפטיות של בנק ישראל.
משה גפני: היה כתוב שבוועדה המוניטרית צריכים להיות תארים מכאן ועד ארצות הברית.
משה גפני: אמרנו שאם יש מישהו שלא למד באוניברסיטה, אבל לכל הדעות הוא יכול להיות בוועדה המוניטרית ורצוי וחשוב שהוא יהיה, ונתנו דוגמה של בייגה שוחט ויכולים לתת עוד דוגמאות.
משה גפני: היועצות המשפטיות נכנסו לחדר וחשבתי שהבניין עולה בלהבות אבל בסוף הסתדרנו.
משה גפני: הן היו עצבניות יותר ממכם.
משה גפני: אמרנו שלא יכול להיות דבר כזה.
משה גפני: בסוף הסכימו שיוכל להיות אחד מהשלושה, אחד שיש לו ניסיון של עשר שנים בתחום.
שגית אפיק: שיש לו מומחיות.
משה גפני: למשל, הוא היה שר האוצר במשך עשר שנים, דבר שלא יכול להיות במדינת ישראל.
אמנון כהן: או חבר ועדת כספים במשך עשר שנים.
משה גפני: כל מיני דברים.
משה גפני: אנחנו דיברנו על אנשים מוגדרים אפילו.
משה גפני: סטנלי פישר הגיע למסקנה, כשהסברתי לו את זה בבדיחות בעברית, שבאמת צריך להכניס את זה וזה נכנס.
זוהר גושן: אני אסביר מה כתוב.
משה גפני: תסביר בלשון שלי.
משה גפני: אני יושב אתך או עם שוני במותב, אני חושב שצריך לגלות לו את המידע החסוי ובמידע החסוי יש דברים שקשורים לחקירה.
משה גפני: הפרופסור למדעי הרוח בסינית יושב שם והוא החליט שצריך לגלות את המידע החסוי.
משה גפני: אומר לי שמשון אלבק: קיבלת החלטה להעביר לו את המידע החסוי, אבל אסור לך להשתמש בזה בקבלת החלטה.
זוהר גושן: אני אסביר.
זוהר גושן: מה שבעצם יש בסעיף הזה קיים גם בפלילי וגם במינהלי.
זוהר גושן: הרעיון אומר את הדבר הבא: אתה לא יכול להחזיק את החבל משני הקצוות.
זוהר גושן: אתה החלטת לחסות, אישרו לך את החסיון, בסדר.
זוהר גושן: לא אישרו לך את החסיון, נותנים לרשות את הברירה לנהל את ההליך בלי לגלות את הדבר הזה.
זוהר גושן: נניח המשטרה באה לשופט ואמרה שיש לה מקור שהיא לא רוצה לחשוף אותו.
זוהר גושן: השופט אומר שהוא לא השתכנע ומבקש שיחשפו אותו.
זוהר גושן: הם לוקחים את העדות שלו ולא רוצים שהוא יעיד כי הם חושבים שהוא מקור חשוב עבורה.
זוהר גושן: יש לך את הברירה לוותר על המידע ולא לחשוף אותו.
זוהר גושן: העובדה שביקשת מהם להחליט האם לשמור על זה או לא לשמור על זה, היא כשלעצמה לא מחייבת אותך להשתמש במידע הזה.
זוהר גושן: אתה יכול להחליט שאתה לא משתמש במידע הזה.
זוהר גושן: זה מה שכתוב שם.
שגית אפיק: הם בני אדם.
שגית אפיק: הם ראו את החומר.
שגית אפיק: איך הם לא התחשבו בו?
שגית אפיק: השופט הוא שופט ולכן הוא שופט.
זוהר גושן: אם הוא שופט, הוא לא בן אדם?
שגית אפיק: אמרנו שזה גוף מינהלי.
שגית אפיק: אתם מדגישים לנו כל ההליך שאתם לא רוצים שזה יהיה הליך שיפוטי אלא אתם רוצים שזה יהיה הליך מינהלי טהור וההסדר הזה לא קיים בהליך מינהלי.
אמנון כהן: אדוני היושב ראש, להוריד את הסעיפים הללו.
אמנון כהן: הם מתאימים לפלילי ולא למינהלי.
משה גפני: אתם מודעים לזה שיש בעיה?
משה גפני: אתם צודקים אבל אתם מודעים לכך שיש בעיה?
דניאל רימון: אנחנו חושבים שאין בעיה ואני אסביר למה.
משה גפני: את יודעת למה אני חושב שיש בעיה?
שגית אפיק: יושב ראש המותב יחליט על זה.
שגית אפיק: אולי להוציא את זה.
דניאל רימון: זאת בעיה.
דניאל רימון: זה דווקא צריך להיות יושב ראש המותב.
משה גפני: קודם הבנת מה שאני רוצה לומר.
משה גפני: את מבינה מה קשה לי?
דניאל רימון: נניח שיושב ראש המותב הוא יושב ראש הרשות.
דניאל רימון: יושב ראש הרשות נגיד יודע והוא גם אחראי על החקירות של הרשות.
משה גפני: אבל לא זה מה שמפריע לי.
משה גפני: אנחנו הולכים להליך מינהלי ולא להליך פלילי.
משה גפני: יושב ראש הרשות הביא מידע חסוי וביקש שהוא יהיה חסוי, והוא גם יושב ראש המותב.
משה גפני: שני החברים אנשי הציבור הגיעו למסקנה שזה לא מידע חסוי וכי אפשר לגלות אותו.
משה גפני: הוא אומר שזה יפגע בחקירה של מס הכנסה למשל.
משה גפני: ישבו ודנו, הם בכל אופן אנשי ציבור, ואמרו שזה לא יפגע בחקירה של מס הכנסה.
משה גפני: בא יושב ראש הרשות שהוא יושב ראש המותב ואומר להם שאם ככה, זה מפריע לי בעבודתי לא כיושב ראש המותב אלא בעבודתי כיושב ראש הרשות ולכן הוא מבקש למשוך את הראיות האלה בחזרה.
משה גפני: אנשי המותב, חברי המותב לא כפופים לדיני הראיות.
משה גפני: בהליך הפלילי אתה רוצה לעשות שימוש במידע חסוי שאני מתנגד לו, אני המשטרה, אני מושך את זה חזרה בגלל שבשיקול בין להפליל את הנאשם או החשוד במקרה הזה לבין דרכי עבודת המשטרה, יותר חשוב לי דרכי עבודת המשטרה.
משה גפני: אנחנו מדברים כאן בהליך מינהלי כאשר הכל פועל על פי שיקול דעת ולא על פי דיני הראיות.
אמנון כהן: אין בחינה חיצונית.
משה גפני: לא על פי דיני הראיות.
משה גפני: אני, חבר המותב, ראיתי את המידע, התרשמתי ממנו, בא יושב ראש הרשות, ובגלל שהחלטת שאתה מראה לו את זה, אל תראה לו את זה, אני מושך את זה בחזרה.
משה גפני: את רוצה שאני אמחק את זה מהמחשב שלי?
משה גפני: שאני אשכח את מה שאמרו לי?
דניאל רימון: אני מבינה מה אתה אומר ואני אומר למה אני חושבת שההצעה נותנת לזה את האיזונים והבלמים הראויים.
מרים אילני: אני חושבת שהיושב ראש צודק.
מרים אילני: יש כאן בעיה, בגלל שההליך הוא מינהלי.
אמנון כהן: אני חושב שהם צריכים לחשוב.
משה גפני: בוא נמצא פתרון.
מרים אילני: אפשר להוציא את זה לבית המשפט ובית המשפט יחליט ולא היושב ראש.
אמנון כהן: אולי נמחק את הסעיף.
שגית אפיק: במקרה הזה אפשר לוותר על הסעיף הזה.
דניאל רימון: אני בכל זאת רוצה להקריא מספרו של זמיר: "אך עדיין שאלה היא אם הוא זכאי גם לעיין במסמכי הרשות במסגרת השימוע.
דניאל רימון: כלומר, בשלב שלפני ההחלטה.
דניאל רימון: נראה כי ההלכה הקיימת אינה מעניקה זכות כזאת.
דניאל רימון: הרשות אינה חייבת להציג במסגרת השימוע את כל המסמכים שבידיה.
דניאל רימון: די בכך שהיא נותנת בהודעתה תמונה אמינה בפירוט סביר.
דניאל רימון: כמובן גם כאשר מוטלת על הרשות חובה להציג מסמכים בפני אדם הנוגע לעניין, אין זאת חובה מוחלטת.
דניאל רימון: היא כפופה לחריגים שעדיין לא הובהרו די צורכם.
דניאל רימון: עם זאת, ברור שהרשות גם פטורה מן החובה להציג מידע או מסמכים אם יהיה בהצגתם כדי לפגוע בביטחון המדינה, לגלות סוד על פי דין, לפגוע בצנעת הפרט וכיוצא באלה".
דניאל רימון: לכן חשוב לי לא סתם להסיר את הסעיף אלא להבין שגם אם מסירים את הסעיף, כך אנחנו מתכוונים לנהוג.
דניאל רימון: אנחנו לא מבקשים להסתיר את איך ננהג בוועדה.
משה גפני: זוהר, אפשר להוריד את הסעיף הזה?
משה גפני: אתה הנוגע בדבר.
שגית אפיק: איך תוכלו לנהוג כך אם אתם צריכים החלטה ברוב?
מרים אילני: אם אנחנו חושבים שהמותב הוא לא הגורם שיחליט על זה אלא היושב ראש, אפשר לא להחליט על זה ואז זה לא עבר למותב ואין את הבעיה.
דניאל רימון: זה פתרון אפשרי.
מרים אילני: אז זה הליך מינהלי רגיל.
מרים אילני: חוזרים לזה שאמרנו שהיושב ראש לבד היה יכול לעשות את כל ההליך.
שגית אפיק: או לחילופין שהיושב ראש לא יוכל לגבור על החלטת המותב.
זוהר גושן: כבוד היושב ראש, אני לא חושב שיש בעיה עם הסעיף, אבל אני רואה שזה דבר שמטריד את היושב ראש ולכן אני חושב שהפתרון יכול להיות שביחס לשאלות שעניינן חסיון, יושב ראש הרשות יפנה את שאלת החסיון להרכב שלא דן במקרה עצמו.
זוהר גושן: אז הבעיה שהעלתה שגית ושאתה העלית שלא תמחק את זה מהראש שלך, לא תתרחש.
זוהר גושן: למה?
זוהר גושן: אבל זה פותר לך את הבעיה.
משה גפני: זה לא פותר לי שום בעיה.
משה גפני: אני לא צריך אפילו לנמק.
משה גפני: אני מבין את העמדה שלך.
משה גפני: אתה יושב ראש הרשות, אתה מנהל את הבעיות ואת הצרות שיש בעניין הזה.
משה גפני: יש מידע חסוי וזה מקצועית שייך לך.
משה גפני: אם אתה הולך להליך הזה שבו יש מותב, אני מבקש לא לעשות מזה הצגה.
זוהר גושן: לא, זאת לא הצגה.
משה גפני: זאת הצגה.
משה גפני: למה זאת הצגה?
משה גפני: מכיוון שלא נוח לי עם המותב הזה, אני הולך למותב השני.
זוהר גושן: לא, לא זה מה שאמרתי.
זוהר גושן: אולי לא הסברתי את עצמי.
משה גפני: הסברת את עצמך.
משה גפני: אני אחזור על מה שאמרת.
משה גפני: אתה אומר שהטענה שלי – זאת לא טענה שלי אלא של כולנו – היא שחברי המותב שדנים בעניין הזה ראו כבר את המידע החסוי.
משה גפני: ואי אפשר לנתק אותם מזה כי הרי אלה החלטות על פי שיקול דעת ולא על פי דיני הראיות.
משה גפני: אם כן, בוא נעביר את זה למותב אחר ואז הורדנו את הבעיה שהם כבר ראו את המידע החסוי.
משה גפני: לא זאת הבעיה שלנו.
משה גפני: זאת רק הצגת הדוגמה המוחשית של הבעיה.
משה גפני: הבעיה היא אחרת לגמרי.
משה גפני: אם אתה הולך על הליך משפטי רגיל, מה שאמרת כאן – בסדר.
משה גפני: אם אתה לא הולך על הליך משפטי רגיל, אז מה כל הדבר הזה?
משה גפני: תחליט אתה שזה מידע חסוי, כן או לא, ובזה נגמר העניין.
זוהר גושן: בסדר גמור.
זוהר גושן: יותר טוב.
רונית תירוש: לכתחילה אל תראה להם את החומר החסוי.
משה גפני: אני בעד לתת ליושב ראש.
משה גפני: אני יותר קיצוני מאחרים שהיו כאן.
משה גפני: אם כן, הסעיף הזה יורד.
שגית אפיק: לגבי (ו).
שגית אפיק: אפשר לקבוע שנימוקי ההחלטה כולם או מקצתם יהיו חסויים, זה חסוי גם בפני בית המשפט אחר כך אם ירצו לערער?
דניאל רימון: על זה חלים דיני פקודת הראיות.
דניאל רימון: אז נכנסת פקודת הראיות במלוא הדרה או תקנות בתי משפט לעניינים מינהליים.
משה גפני: מאיפה אנחנו יודעים את זה?
דניאל רימון: יש לזה פסיקה ענפה.
דניאל רימון: אני יכולה להפנות אתכם אליה.
משה גפני: הפסיקה לא מעניינת אותי.
משה גפני: מאיפה אנחנו יודעים בחוק?
משה גפני: אני לא קורא פסיקות של בית המשפט כי אין לי זמן.
דניאל רימון: זה לא כתוב בשום מקום אחר.
דניאל רימון: בשום מקום אחר זה לא מוסדר בחוק עצמו מה קורה בהליך הערעור.
משה גפני: מבחינה משפטית זה בסדר?
דניאל רימון: הערעור הוא כבר בדיני בית משפט.
דניאל רימון: אמרתי קודם מה יהיה ההליך כאשר זה יגיע לבית המשפט.
משה גפני: החלטות המותב.
משה גפני: מה זה אמצעי אכיפה מינהליים?
שגית אפיק: הקנסות או העיצומים הכספיים.
מרים אילני: כל הכלים שיש כדי לאכוף.
משה גפני: יש לנו עוד הרבה עבודה בהמשך?
שגית אפיק: אחרי שעוברים את ועדת האכיפה המינהלית, יש לנו עוד את סימן ג' ואת סימן ד'.
משה גפני: סימן ג', זה רק העונשים.
שגית אפיק: אמצעי האכיפה.
שגית אפיק: סימן ד', אלה הוראות כלליות.
משה גפני: סדרי דין זה גם בעיה או שאת הבעיות העיקריות עברנו?
שגית אפיק: את הבעיות העיקריות עברנו.
משה גפני: עברנו אבל עדיין לא הכרענו.
משה גפני: מה זה הסדר להימנעות מנקיטת הליכים?
משה גפני: מה אלה התוספות?
שגית אפיק: צריך עוד לדון בהן.
משה גפני: את התוספות אנחנו צריכים להקריא?
שגית אפיק: אחר כך יש תיקונים עקיפים, בחוק הסדרת העיסוק.
משה גפני: אני שואל על הזמן.
משה גפני: התיקונים העקיפים לוקחים זמן?
שגית אפיק: הקראה והערות.
משה גפני: אנחנו נסיים את הישיבה עכשיו.
משה גפני: בעזרת השם נמשיך באמצעי אכיפה מינהליים.
משה גפני: אתם צריכים להביא נוסח לגבי הנושא של עניין ציבורי חשוב אחר.
משה גפני: בעזרת השם ביום שלישי אנחנו נמשיך באמצעי אכיפה מינהליים.
משה גפני: הסעיף הראשון שעל סדר היום הוא סיכום הטיפול הבנקים בהשבת נכסי נספי השואה ליורשיהם.
משה גפני: בשעתו הקמנו צוות שיעסוק בעניין הזה ששנים רבות לא התקדם.
משה גפני: אנחנו יודעים את המציאות שבטיפול בנספי השואה, ובכלל נושא ניצולי השואה כל דבר מתנהל בעצלתיים, ובינתיים יש פחות ניצולי שואה.
משה גפני: במקרה הזה מדובר על היורשים שלהם אבל הטיפול היה צריך לקבל עדיפות.
משה גפני: בראש הצוות עמד חבר הכנסת זאב בילסקי שאני חייב ושמח לציין אותו לשבח.
משה גפני: הוא עשה עבודה יסודית ורצינית ביחד עם החברים האחרים.
משה גפני: זאב עשה עבודה מצוינת.
משה גפני: אנחנו אמורים היום לסכם את העניין הזה ואני מבקש ממך חבר הכנסת זאב בילסקי לדווח לוועדה את סיכום הדברים.
זאב בילסקי: האמת היא שזה יום חג למדינת ישראל, לעם ישראל גם בארץ וגם בתפוצות, בטח לניצולי השואה, ולוועדה הזאת אדוני היושב ראש שאתה עומד בראשה.
זאב בילסקי: המעשה התחיל מהצעה לסדר, ואני חייב לומר גם מילה טובה לשר המשפטים שלמרות שההצעה לסדר הגיעה מהאופוזיציה, ולמרות שהייתה תביעה משפטית שעומדת תלויה – בדרך כלל, הסביר שר המשפטים, כאשר יש תביעה משפטית עומדת תלויה, לא עושים שום דבר, בטח לא בכנסת – הסכים השר להעביר את זה לוועדת הכספים.
זאב בילסקי: מרגע שזה הגיע לוועדת הכספים, אדוני היושב ראש, העסק התחיל לזוז.
זאב בילסקי: הצוות שאני עמדתי בראשו כלל חצי מהאנשים שיושבים כאן – אמנון כהן, יעקב אדרי, ציון פיניאן, מירי רגב וחיים אורון שהיה פעיל מאוד בנושא הזה.
זאב בילסקי: גם אחרים היו פעילים ואני באמת מודה להם.
זאב בילסקי: אני אלך לשורה התחתונה.
זאב בילסקי: הצלחנו להחליף ממערכת משפטית שמלווה ככל מערכת משפטית בהשמצות, בהפגנות ובכל מה שקשור בכך - ומתוך היכרות עם הגופים העומדים, אני חושב שמערכת כזאת הייתה מתמשכת בין חמש לשבע שנים לפחות בכל הערכאות - והצלחנו להביא ממצב של תביעה משפטית שכבר הוגשה למצב של בוררות.
זאב בילסקי: כתב הבוררות שנמצא כאן היום, אני אגיש לך אותו אדוני היושב ראש, חתום על ידי שני הצדדים.
משה גפני: תאמר לפרוטוקול מי אלה שני הצדדים.
זאב בילסקי: החברה לאיתור והשבת נכסים של נספי השואה בע"מ ובנק לאומי לישראל בע"מ.
משה גפני: איתן רף כאן.
זאב בילסקי: ההסכם הזה נחתם על ידי שני הגופים ובהסכם הזה מפורטת לפרטים הבוררות הזאת כאשר הדבר החשוב ביותר לפי דעתי מבחינתנו בבוררות הזאת הוא שמרגע שהיא תתחיל – ואני מקווה שהיא תתחיל בעוד מספר ימים, מספר שבועות – היא תסתיים תוך שלושה חודשים עם איזושהי אפשרות להארכה שאני מקווה שלא נצטרך אותה.
זאב בילסקי: דבר שני שהצדדים הסכימו עליו היה על הרכב הבוררים.
זאב בילסקי: אנחנו טרחנו ועשינו הרבה מאוד בירורים בנושא הזה והחלטנו על הבוררים כדלקמן: השופטת בדימוס טובה שטרוס
זאב בילסקי: ברג-כהן, שופטת בדימוס של בית המשפט העליון, שהיא תעמוד בראש צוות הבוררים.
זאב בילסקי: לידה תהיה השופטת בדימוס רות שטרנברג-אליעז, שופטת בדימוס של בית המשפט המחוזי בתל אביב, ומרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, עומרי ידלין, אדם שיש לו מוניטין בתחום שלו.
זאב בילסקי: שלושת הבוררים האלה התבקשו תוך שלושה חודשים לסכם תביעה של כ-250 מיליון שקלים, תביעה שהוגשה על ידי החברה כנגד בנק לאומי.
זאב בילסקי: הם התבקשו לסכם את הנושא הזה ולהביא אותו לידי סיום.
זאב בילסקי: ברגע שהנושא הזה מסתיים, כל מה שיוחלט על ידי הבוררים, ישמש את החברה להשבת רכוש למטרות הקדושות שהחברה עוסקת בהן ובצורה כזאת אנחנו נוכל לפחות להישיר מבט אל אותם אנשים שהם אלה שצריכים להיעזר בכספים האלה ולומר להם שעשינו את המלאכה.
זאב בילסקי: אני רוצה כמה תודות אדוני היושב ראש.
זאב בילסקי: קודם כל, תודה לך.
זאב בילסקי: אתה יודע, כל שבחו אי אפשר, אבל מקצת מותר.
זאב בילסקי: הבוררות למעשה לא הייתה רק על בנק לאומי אלא הייתה גם על בנקים אחרים, אמנם בסכומים אחרים.
זאב בילסקי: הגיבוי שקיבלתי ממך, זה שהתייצבת בראשות כל הוועדה מאחוריי בכל פנייה לבנקים, בכל צעד אותו עשינו, זה הביא לסיום.
זאב בילסקי: לא הייתי מצליח לעשות את זה בלעדיך ואני מודה לך.
זאב בילסקי: אני רוצה גם להודות ליושב ראש בנק לאומי שנמצא כאן, איתן רף.
זאב בילסקי: איתן, אני מכיר אותך מפעילותך רבת השנים באוצר, אבל לא היכרות כפי שהצלחתי להכיר אותך בחודשים האלה.
זאב בילסקי: מצאתי בך אדם יוצא מן הכלל, שותף, באמת איש בעל חזון, איש ששם בצד את הטובה הצרה של העניין הכספי אלא רואה את התמונה הגדולה.
זאב בילסקי: המזג המיוחד שלך בהחלט עזר לנו לעשות את זה.
זאב בילסקי: תודה למנחם אריאב.
זאב בילסקי: אני מכיר את מנחם כבר שלושים שנים, אדם שהקים עיר, פיתח אותה והביא אותה למה שהיא היום.
זאב בילסקי: עם הניסיון שלו, עם המזג הטוב, ושלא יקל הדבר בעיניכם כי היה לו קשה מאוד אבל נתן את הגיבוי המתאים.
זאב בילסקי: תודה נוספת לצביקה שלא נמצא כאן כי הוא בחוץ לארץ, מנכ"ל החברה להשבה, שעשה פשוט עבודה נפלאה.
זאב בילסקי: לא יאומן כמה צביקה השקיע בעניין הזה ולפעמים גם שילם מחירים אישיים קשים מאוד כדי להביא את הנושא הזה לידי גמר.
זאב בילסקי: אבירם כהן שיושב כאן, דובר בנק לאומי, אני יודע שאתה לא אוהב את זה אבל אני חושב שאני חייב, לפחות למען הפרוטוקול של הכנסת, לומר לך מילה טובה.
זאב בילסקי: המזג הטוב שלך, העצות הטובות שלך, עזרו מאחורי הקלעים.
זאב בילסקי: זה האיש שעמד מאחורי הקלעים וסייע.
זאב בילסקי: אנא העבירו את תודתי גם למנכ"לית הבנק, לגליה מאור, על המעורבות שלה כאשר היה צריך.
זאב בילסקי: אחרון חביב בתודות האלה, לידידנו, איש שהכנסת רוחשת לו הרבה כבוד ואני עכשיו מבין למה, חיים אורון, ג'ומס.
זאב בילסקי: יש לך חלק גדול בעניין הזה.
זאב בילסקי: תודה רבה לכולם.
זאב בילסקי: אני רוצה לברך על המוגמר.
משה גפני: שכחתי בתחילת הישיבה לומר שהורדתי מסדר היום, אם שמתם לב, את הסעיף האחרון, השתתפות מינהל מקרקעי ישראל בפיתוח עירוני, מעקב אחר העניין הזה, ואני רוצה להסביר למה.
משה גפני: באחת הישיבות לפני מספר חודשים, כאשר היו העברות של מינהל מקרקעי ישראל, דובר על העברה - בתוך העברה שאנחנו העברנו – של פיתוח שכונה בנתיבות והכסף לא עבר.
משה גפני: דיברתי עם מנהל המינהל, דיברתי עם כמה גורמים שם ושאלתי למה לא מעבירים את הכסף לנתיבות, וקיבלתי כל מיני תשובות כמו שזה תלוי בחשב הכללי, תלוי בכמה גורמים.
משה גפני: החלטתי שאני שם את זה על סדר היום, מזמין לכאן את מנהל המינהל, את החשב הכללי ואת ראש עיריית נתיבות.
משה גפני: זה היה הסעיף שעל סדר היום.
משה גפני: ביום חמישי דיבר אתי מנהל המינהל והסביר לי את מה שהסביר.
משה גפני: ההסבר לא חשוב, אבל לבקשתו הורדתי את זה מסדר היום.
משה גפני: הבוקר הגיעה ההרשאה ולכן זה לא נמצא בסדר היום.
מגלי והבה: זאת אומרת, הבעיה נפתרה.
משה גפני: הבעיה נפתרה.
זאב בילסקי: צדיקים, מלאכתם נעשית על ידי אחרים.
משה גפני: חבר הכנסת יעקב אדרי.
יעקב אדרי: אני מברך על המוגמר.
יעקב אדרי: בבוררות הזאת יש שני נושאים חשובים – קודם כל, זה שפרק הזמן הוא מוגדר ועומד על שלושה חודשים.
יעקב אדרי: הדבר הנוסף הוא ההרכב.
יעקב אדרי: אני לא מכיר אישית, אבל שמעתי על ההרכב והוא מצוין ויכול לעשות עבודה נאמנה וטובה.
יעקב אדרי: הדבר החשוב ביותר ואולי זאב ידידי זה שלא יוכלו יותר להוסיף תביעות לאחר מכן.
יעקב אדרי: ברגע שיש פסיקה, יצטרכו כולם להתיישר לפיה ובזה תם הנושא הזה כי אחרת זה לא יסתיים לעולם.
יעקב אדרי: אני חושב שזה דבר נכון וזה לטובת כולם.
יעקב אדרי: אני רוצה להודות גם לבנק לאומי שגילה נכונות בעניין הזה.
יעקב אדרי: חשוב מאוד לסיים את העניין הזה כי כולם לא יוצאים טוב בסיפור הזה ועכשיו הוא נגמר.
יעקב אדרי: כמובן תודה לזאב בילסקי שאנחנו כל כך סמכנו עליו ואפשרנו לו ללכת לכל הישיבות לבד, בלי שנציק לו, והוא עשה עבודה מצוינת.
יעקב אדרי: שוב, ג'ומס, כל החברים שפעלו בעניין הזה, תודה.
יעקב אדרי: תיקנו עוול היסטורי ואני חושב שטוב שזה כך.
אמנון כהן: אני מצטרף לברכות.
אמנון כהן: קודם כל ברכות ליושב ראש הצוות שעשה עבודה מצוינת.
אמנון כהן: אני חושב שזה אחד הדברים החשובים בכנסת וכאן בא לידי ביטוי הכוח של הוועדה.
אמנון כהן: למרות כל הדברים, בגלל הרגישות הרבה, בגלל האנשים שמובילים את המהלך, הדבר הסתייע.
אמנון כהן: אני גם רוצה להודות לבנק לאומי שרוב התביעות היו נגדו ויכול היה לומר שיש הליך משפטי ובו יתמודדו.
אמנון כהן: כאן אנחנו באים נגד הבנקים ונגד השכר בבנקים ותמיד תוקפים זאת, אבל כאן המקום לומר לכם תודה רבה על כך שגם כאשר יש רגישות חברתית, באים ונותנים את החלק שלכם.
אמנון כהן: אני בטוח שהנושא הזה יסתיים בבוררות.
אמנון כהן: מדובר בנושא רגיש ברמה חברתית מאוד מאוד גבוהה והוא נוגע כמעט לכל המשפחות.
אמנון כהן: תודה רבה גם לאדוני היושב ראש ששמת את הנושא על סדר היום.
ציון פיניאן: ידידי זאב בילסקי עשה עבודה מצוינת כמו שתמיד הוא עושה כאשר הוא לוקח משהו, הוא מסיים אותו ללא שארית.
ציון פיניאן: אני חושב שזה תיקון עוולה.
ציון פיניאן: הרבה מאוד אנשים הלכו לעולמם בצער רב ועם כאב גדול.
ציון פיניאן: תודה לבנק לאומי כי סוף סוף באה מנוחה ליגע.
ציון פיניאן: יישר כוח.
אמנון כהן: יהיה דיון מעקב בעוד שלושה חודשים?
משה גפני: למה צריך להיות?
אמנון כהן: שנראה שזה מתבצע.
אמנון כהן: מישהו צריך לעקוב.
אמנון כהן: אני מבין שהצוות עדיין לא מתפרק.
אמנון כהן: ממשיך ללוות את הנושא.
אמנון כהן: אני שואל את אדוני היושב ראש.
אמנון כהן: אם יש הסכמים, נגמר העניין.
משה גפני: הישיבה הזאת היא ישיבת סיכום.
משה גפני: יש הסכם שנחתם, יש בוררות שהיא מחייבת.
משה גפני: זה שאנחנו לא נוסעים לחוץ לארץ, זאת עובדה.
משה גפני: אנחנו כאן.
משה גפני: מה קורה אם יש סיכום בכל נושא אחר ופתאום מתפוצץ והוא נוגע לוועדת הכספים?
משה גפני: אנחנו מתכנסים.
משה גפני: אנחנו מסכמים את הנושא היום ואני מעריך שאנחנו לא נידרש לעניין הזה שוב.
אמנון כהן: אלא אם כן?
משה גפני: אם כן, אנחנו כאן.
משה גפני: כל בוקר הרי מתעוררת בעיה חדשה.
מגלי והבה: הייתה לי תרומה אחת קטנה בתחילת הנעת התהליך.
מגלי והבה: הייתי יושב ראש הישיבה במליאה.
מגלי והבה: כאשר קם השר לענות, אמר לו: תסתפק בדבריי ונצביע.
מגלי והבה: אני ניהלתי את הישיבה ואמרתי לו: אל תסתפק כי אנחנו מלאים הבטחות מהבנקים ומממשלת ישראל, כדאי להביא את זה לוועדה ויתקיים דיון.
מגלי והבה: אני שמח על כך.
זאב בילסקי: אתה הגדלת.
זאב בילסקי: הוא אמר: ברור לי שאם יש משהו בדיון משפטי, אי אפשר להביא אותו לכנסת, אבל אני לא מתכוון שתביא את העניין עצמו אלא תביא את העניין העקרוני.
זאב בילסקי: זאת הייתה ההצעה ששכנעה את שר המשפטים.
משה גפני: מכיוון שאני חולק על כל הקביעה הזאת, אני שמח שזה הסתיים כך.
משה גפני: מה זאת אומרת דיון משפטי?
משה גפני: כאשר אנחנו לא עושים את עבודתנו, אז יש דיון משפטי.
משה גפני: אם היינו עושים את עבודתנו נאמנה, לא היה צריך להגיע לדיון משפטי.
חיים אורון: אנחנו חוגגים כאן.
משה גפני: מותר לחגוג.
חיים אורון: מותר לחגוג.
חיים אורון: אני באמת חושב שזאב עשה עבודה ואנחנו עזרנו.
חיים אורון: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כי אני חושב שאיתן בא לכאן בכובע הזה וכנראה שלא יצא לו לבוא לכאן יותר בכובע הזה, אלא אם כן נזמין אותך בעשרת הימים הקרובים.
חיים אורון: אני רוצה לברך את איתן על שנים של תרומה מתמשכת לציבור, תרומה שהתחילה באוצר.
חיים אורון: לדעתי התרומה לציבור התחילה כאשר הוא היה חבר קיבוץ.
משה גפני: איך אתה מגיע כל הזמן לזה שהאנשים הטובים היו בקיבוץ?
חיים אורון: אתה רואה.
מנחם אריאב: היינו בקיבוצים שכנים.
מנחם אריאב: הוא מדבר עם ואני מניר עם.
חיים אורון: יש סיבוב שאני רוצה לעשות על הגב של איתן.
חיים אורון: תמיד הסבירו לי כאן וכנראה יסבירו עוד פעם, שלא יכול להיות שעסק ציבורי יכול להיות יעיל וטוב ולעמוד בכל מיני פרמטרים.
חיים אורון: איתן, לא לבד, הוא עם גליה מאור ואולי עם עוד כמה אנשים, הוכיחו שגם בתחרות הנוראה הזאת, בין בעלים שיודעים את האינטרסים ומנהלים את העסק טוב, אפשר לנהל בנק וגם להפוך אותו מהבנק השני לבנק הראשון וגם לקבל תוצאות טובות.
חיים אורון: פתאום התברר שזה לא פחות טוב ממישהו שזה הכסף שלו והוא יודע בדיוק איך לדאוג לו.
חיים אורון: כל אחד לומד משהו מהחיים והוא לומד מה שנוח לו ללמוד.
חיים אורון: אני קודם כל מברך את איתן והשיעור הזה מבחינתי הוא מאוד מאוד חשוב.
חיים אורון: תודה לך.
אמנון כהן: אם איתן עוזב את תפקידו, אני רוצה לומר כמה מלים.
אמנון כהן: גם אני חושב שיש לו תרומה רבה.
משה גפני: אני אברך אותו בשמכם.
יצחק וקנין: אדוני היושב ראש, כדי שתחול ברכה, נאמר איזה דבר תורה קצר שיעזור לנו לעניין.
יצחק וקנין: החפץ חיים אומר: דרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום.
יצחק וקנין: יש מקרה שאדם עומד לפני ציבור, מתחיל לדרוש ואומרים לו שיעזוב ושלא יבלבל את המוח.
יצחק וקנין: לעומת זאת, בא אדם אחר ואומר את אותם דברים אלא שהדרך שלו היא דרכי נועם, ואז הנתיבות בחזרה, אומר החפץ חיים, הן שלום.
יצחק וקנין: ברצות השם דרכי איש, גם אויביו ישלימו.
יצחק וקנין: אתה לקחת את זה עליך וכנראה אתה ניחן בדבר הזה.