GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יאיר זילברשטיין: מה שאנחנו עושים פה, כמתחייב בחוק העברה, בחוק ההסדרים האחרון, שהועברה האחריות הביטוחית, אנחנו מביאים לאישור ועדת הכספים את תקרות הצריכה בגין תאונות דרכים.
יאיר זילברשטיין: החישוב נעשה מהמקורות שהועברו לקופות החולים, מה שהוקצה לבתי חולים מתוך המקורות האלה, והם מחולקים בין קופות החולים בתקרות פרטניות לפי שיטה של קפיטציה אזורית, כמו שכתוב בחוק ההסדרים, כמו שנקבע.
יאיר זילברשטיין: זה מה שנעשה.
יאיר זילברשטיין: הנתונים האלה הועברו לכל הצדדים לצורך עדכון ההסכמים הקיימים לשנת 2010 כבר בתחילת השנה, ואין לנתונים האלה, לפחות למיטב ידיעתנו, הערות או השגות מיוחדות.
חיים אורון: כמה כסף זה?
יאיר זילברשטיין: לא יודע את כל המספרים פה, זה בעצם 183 ועוד 80 מיליון שקלים, אבל זה כולל את החלק של כללית בתוך כללית, שאין לה קאפ, כי בבתי החולים של עצמה אין לה קאפ- -
חיים אורון: וזה היה הנתון שחוקקנו- -
יאיר זילברשטיין: לא ידענו את המספרים המדויקים, של כמה כסף- -
חיים אורון: הנתונים האלה מפתיעים אתכם, או הם דומים למה שחשבו בזמן החוק?
יאיר זילברשטיין: בזמנו דובר על 400 מיליון שקל.
יאיר זילברשטיין: בסופו של דבר זה 398 מיליון שקל, וזה החלק של בתי החולים מתוך החלק הזה, שזה מחצית, זה כמעט מדויק, מה ששיערנו שיהיה.
משה גפני: איך אתם קובעים את החלוקה?
יאיר זילברשטיין: החלוקה נקבעה בחוק לפי קפיטציה אזורית – כל בית חולים שויך לפי מספר המבוטחים שיש בכל אזור לקופות החולים- -
ציון פיניאן: לפי התאונות באזור.
יאיר זילברשטיין: כן- -
פניה קירשנבאום: יש דיווח, כמה נפגעו, כמה אנשים טופלו, ולפי זה הם מקבלים, או- -
יאיר זילברשטיין: הסכום הכולל הוא לפי ביצוע בפועל - כך נקבעו התקרות וכך גם הועבר הכסף לקופות החולים.
יאיר זילברשטיין: החלוקה בין כל קופת חולים זה לא נתונים שהיו בזמנו, כי לא קופות החולים שילמו על זה.
יאיר זילברשטיין: שם אנחנו לוקחים את החלק הקפיטציוני של כל קופה בכל אזור – אנחנו יודעים מה החלק שלה, וכך זה חולק.
יאיר זילברשטיין: בסופו של דבר, כשאנחנו סוכמים את סך כל, המקורות מתאימים לשימושים של כל קופה בצורה כמעט מדויקת.
פניה קירשנבאום: אתם לא בודקים, מי שייך לאיזו קופת חולים, אלא לפי אחוז של אותה קופת חולים במשק אתם לוקחים ממנה את החלק שלה, מעבירים לבתי חולים, בכל אזור.
יאיר זילברשטיין: זה לא כסף ממש.
יאיר זילברשטיין: זה תקרות צריכה.
יאיר זילברשטיין: בסופו של דבר משלמים לפי ה-בפועל.
יאיר זילברשטיין: זה לא העברה אוטומטית.
יאיר זילברשטיין: זה תקרות הצריכה שמשמשות אחר כך פרוקסי לדברים אחרים, אבל כך זה נעשה.
משה גפני: קופות החולים, בבקשה.
רונן הראל: אני רוצה רק לציין שהצו הזה הוא חלק משלושה מהלכים שמתבצעים ב-2010 שגרמו לשינוי ביציבות, לדעתנו, של בין קופות החולים השונות, והביאו להפחתה בהכנסות של מכבי וכנראה של קופה נוספת.
רונן הראל: זה התחיל במקדמי הקפיטציה, זה המשיך בתאונות הדרכים, זה המשיך בפעולות הלבה – שלושה מהלכים שהכניסו אותנו לבעיה, גרעו מאתנו הכנסות בהיקף של כ-70 מיליון שקלים ביחד.
רונן הראל: הובילו אותנו לגירעון.
חיים אורון: שאני אנחש מי הקופה השנייה?
רונן הראל: אתה יכול לנחש.
רונן הראל: תכל'ס, אנחנו בכיוון לגירעון כתוצאה מהמהלכים האלה.
רונן הראל: אז לגבי המספרים, החישוב של הקאפ, אין לי הערות, אבל המהלך הזה ביחד עם המהלך של שינוי מקדמי הקפיטציה ושינוי מחירי הלבה מקדמים אותנו- -
משה גפני: אני לא אהבתי את החוק הזה, שהתקבל ב-2009.
משה גפני: אתם תמכתם בו.
משה גפני: כתוצאה מהחוק הזה- -
אמנון כהן: נאלצנו.
משה גפני: אני עד היום לא חושב שזה נכון, אבל החיים ממשיכים במסלולם, והיות שהקופות לא הביעו התנגדות, בסופו של דבר משרד האוצר התעקש להעביר את החוק הזה, אז העברנו אותו.
משה גפני: אני חושב שהוא מהלך לא נכון, אני חושב שהדרך הקודמת היתה יותר נכונה, אבל אתם תמכתם, ועכשיו מדברים על הצו, לא על הקפיטציה.
משה גפני: יש פה חלוקה של תקרות ההוצאה.
משה גפני: מה עמדתכם לגבי זה?
רונן הראל: לגבי התקרות, זה חישוב טכני – אין לי הערות.
רונן הראל: שלושת המהלכים, כולל תאונות דרכים, שאכן חשבנו שזה מהלך נכון ברמה הלאומית, שלושת המהלכים גורעים מהכנסות מכבי כ-70 מיליון שקלים.
משה גפני: אז למה תמכתם בחוק?
משה גפני: לא עשיתם חשבון?
רונן הראל: עשינו את החשבון.
רונן הראל: חשבנו שחלוקת ההכנסות בין הקופות תהיה מעט שונה.
משה גפני: כלומר לו היית יכול להחזיר את הגלגל אחורנית, היית מחזיר אותו?
רונן הראל: הייתי תומך ברפורמה, אך מבקש שחלוקת ההכנסות בין הקופות תהיה שונה.
משה גפני: אז הצו לא טוב.
רונן הראל: הצו הוא טכני.
רונן הראל: אין לי הערות לגבי החישובים.
משה גפני: החוק בסדר.
משה גפני: שיטת החישוב, לדבריו, תגרום להם לגירעון.
משה גפני: אני שואל, מה זה שיטת החישוב?
משה גפני: הרי שיטת החישוב נגזרת כתוצאה ממה שכתוב בחוק.
רונן הראל: שיטת החישוב של ההכנסות.
רונן הראל: פה מדובר על ההוצאות.
חיים אורון: שיטת החישוב נגזרת מוויכוח היסטורי, איך מחשבים את הקפיטציה.
חיים אורון: ולמה ניחשתי מי הקופה השנייה – הטענה ההיסטורית, שלא הוכרעה, למרות שהיו כמה בג"צים, ששיטת הקפיטציה הנוכחית מיטיבה עם שתי קופות, שפזורות בארץ באופן אחד, ויש בהן חתך סוציו אקונומי שני, ואגיד את השמות: הכללית והלאומית, ופוגעת במאוחדת ובמכבי.
חיים אורון: ובכל מקום שמשתמשים בנוסחה, בכלי הזה- -
יאיר זילברשטיין: ההפך.
יאיר זילברשטיין: הטענה היא שהקפיטציה היום פוגעת בכללית ובלאומית, שהן בפריפריה ומיטיבה עם הקופות שבמרכז.
חיים אורון: מכבי טוענת ההפך.
חיים אורון: לכן אם לוקחים את הנוסחה הזו ומכניסים אליה, לצורך העניין, עוד 200 מיליון שקל, הם טוענים - אני רואה פה את השמות של בתי החולים ואת המקומות, אז הפריפריה פה לכאורה מקבלת טיפה יותר על חשבון המרכז, וזה ויכוח שלא ייגמר, לתאונות דרכים, וגם הוויכוח על תאונות דרכים בהקשר הזה הוא בשוליים.
חיים אורון: אפשר להיות בעד, אפשר להיות נגד, וזה לא מה שקובע פה.
רונן הראל: הבעיה בתאונות דרכים – הקפיטציה נותנת משקל גדול לגיל, כלומר בגיל 80 מקבלים הרבה יותר כסף, ובצדק, בהשוואה לגילאי העבודה.
רונן הראל: תאונות דרכים בגילאי 80 או 70 או 65 אין יותר מאשר בגילאי העבודה, וכאן נוצר העיוות.
משה גפני: קופה נוספת, בבקשה.
30083: ככל שהנושא של הקפיטציה מאלף, ולכללית יש הרבה מה להגיד על הקפיטציה, וגם הרבה נכתב, בנושא צו ההסדרים – הצו נעשה בתיאום אתנו.
30083: זה חישוב טכני, ואין לנו הערות לגביו.
יניב קורן: מדובר בצו טכני, חישובים ברורים, ולגביהם אין לנו הערות.
יניב קורן: אני רוצה להסב את תשומת הלב, שהצו הוא חלק מתהליך מורכב שנעשה בתקופה האחרונה, שטיפל בכל הסדרי ההתחשבנות שבין בתי החולים לקופות החולים.
יניב קורן: כתוצאה מכל התהליך הזה מאוחדת עומדת בפני גירעון של כ-20-25 מיליון שקל מדי שנה, החל משנת 2010.
יניב קורן: זה לא רק בגלל תאונות הדרכים, זה מכל מכלול ההסדר שמשתנה.
יניב קורן: זה מתווסף להרבה מאוד שינויים שקורים בשוק בשנת 2010, ועדית הקפיטציה, שנכון לעכשיו, על פי ההמלצות הראשונות שלה, יש פגיעה של כ-30 מיליון ₪ במאוחדת, נושאים נוספים שמשתנים.
יניב קורן: בסך הכול מאוחדת לא תוכל לעמוד בגירעון של כ-60 מיליון ₪ בשנה שייפלו עליה.
יניב קורן: צריך לתת את הדעת על זה.
יניב קורן: זה לא רק הצו עצמו; זה כל מכלול הפעילות.
משה גפני: אלי כהן, אתם מסכימים למה שהולך ומתגבש לגבי הקפיטציה בקופת חולים כללית?
30083: הנושא של הקפיטציה הוא נושא מורכב.
30083: הקפיטציה בשיטה הנוכחית שלה מפלה את אוכלוסיית הקשישים במדינת ישראל בסדר גודל של קרוב למיליארד ₪ עודף מקורות שהולך לצעירים.
30083: נוסחת הקפיטציה הנוכחית מסתמכת על נתונים עם שנים, לא כוללת את נתוני התרופות.
30083: זה היה בבג"צים.
30083: סך הכול הכרחנו את המדינה לעדכן את נוסחת הקפיטציה.
30083: מספיק שהמדינה לוקחת את נוסחת הקפיטציה ומשתמשת במקדמים נכונים כדי לשנות את התמונה.
30083: קופות שהן מוטות צעירים, אתה שומע את התגובה שלהם, אבל נוסחת הקפיטציה צריכה לדאוג לחלוקה שוויונית של המשאבים לפי התחלואה של האוכלוסייה ולא לפי הגיל שלהם, ולצערנו, זה לא קורה.
30083: אנחנו מקדימים את המאוחר - נשמח מאוד שיגיע לדיון ההמלצות של ועדת הקפיטציה.
30083: לדעתי, כבר שנתיים דנים בהן, והגיע הזמן שהן יגיעו.
30083: אגב, גירעון של 20 מיליון שקל אני קונה עכשיו.
חיים אורון: אתם ב-900?
30083: אנחנו התחלנו את 2009 בגירעון של 775.
30083: אחרי תוכנית התייעלות שכוללת סגירת מחלקות ואיחוד מטות אנחנו סוגרים את השנה באזור ה-200 מיליון שקל גירעון.
יניב קורן: אם יורשה לי להבהיר – לא דיברתי על גירעון של 20 מיליון ₪; אני מדבר על נזק שייגרם לקופה כתוצאה מכל שינויי ההתחשבנות בין הקופה לבתי החולים, שהנזק נאמד ב-20-25.
משה גפני: זה יוסיף כסף לכללית.
יניב קורן: אין לי כל התמונה כדי לראות למי זה יוסיף, אם לקופה מסוימת, לבתי החולים.
יניב קורן: אני יודע שזה יעלה לנו.
30083: לפי המסקנות הראשוניות, ההמלצות שלהם מדברים על תוספת של 160 מיליון ש"ח בגין הפריפריה, שזה פחות מהתוספת שהכללית מקבלת.
30083: יש פה חידה מתמטית, שאחרי זה נראה איך מוסיפים 160, ובסוף זה לא מגיע.
משה גפני: קופת חולים לאומית.
יורם פרדינרו: אנחנו תמכנו במהלך להעברת האחריות לטיפול בנפגעי דרכים, ואנחנו תומכים בו גם כעת.
יורם פרדינרו: אנחנו חושבים שהמהלך נכון.
יורם פרדינרו: כאמור, מדובר כאן בצו טכני, ואנחנו לא רואים אתו בעיה מיוחדת.
משה גפני: מרכז רפואי רעות.
נסים אוחנה: אני מבקש להעלות בפני הוועדה את סוגיית בתי החולים השיקומיים, שאמנם אין להם תקרות, אבל האוצר ומשרד הבריאות התחייב בזמנו והכירו בצורך לתת להם הגנה.
נסים אוחנה: היקף ההגה, אני אומד אותה בסדר גודל של 50 מיליון שקל רכישות שאמורים להיות מועברים לקופות החולים מחברות הביטוח במסגרת החוק, וזאת מבלי לקחת בחשבון את השיקום שנמצא בבתי החולים הכלליים כגון שיבא שמוגן על ידי התקרות שנדונות היום.
נסים אוחנה: בפועל הוצא מסמך בזמנו על ידי האוצר ומשרד הבריאות, שקובע את הסכומים שכל בית חולים שיקומי כזה אמור לקבל- -
משה גפני: כמה בתי חולים כאלה יש?
נסים אוחנה: מדובר על סדר גודל של חמישה בתי חולים – בית לווינשטיין, רעות, בית בלב, אלין וכו'.
נסים אוחנה: אבל טרם הוצא מסמך שקובע את הסכומים שכל בית חולים אמור לקבל מהקופות, זה פעם אחת, ופעם שנייה, לא הצביעו על המקורות.
נסים אוחנה: שני הדברים האלה צריכים לקרות כדי שהדברים האלה יתממשו.
נסים אוחנה: בפועל בתי החולים השיקומיים מטפלים כיום בנפגעי תאונות דרכים, ולא מקבלים את מלוא התמורה בגין אותו טיפול.
נסים אוחנה: לסבר את האוזן, בית חולים רעות צובר נזק של סדר גודל של מאות אלפי שקלים כל חודש רק בגין הסיבה הזאת.
משה גפני: כתוצאה מהחוק.
נסים אוחנה: כן.
נסים אוחנה: אני נמצא בדוח שיח כבר ארבעה חודשים עם משרד הבריאות בעניין הזה, והתחושה שלי היא שאני עולה על הסוס מצד אחד ומייד נופל מהצד השני, וחוזר חלילה.
משה גפני: משרד הבריאות.
שלומית קרפיבסקי-לוין: בעקבות המסמך שהוצאנו על חלוקת התקרות גם על ההיקף במוסדות הפרטיים, כל מה שנותר לעשות מאז זה להכריע לגבי הפילוח של הכסף הזה בין קופות החולים.
שלומית קרפיבסקי-לוין: כאן נתגלו קשיים, כי בעבר, לפחות בחלק מהמוסדות, מאחר שמקור המימון היה חברות הביטוח, המוסדות לא ידעו לשייך את המבוטח המטופל לקופת החולים המבטחת.
שלומית קרפיבסקי-לוין: בימים אלו הוצאנו מסמך נוסף, הועבר לד"ר אוחנה כטיוטה, שבו הצעה לפילוח, בהסכמת האוצר.
חיים אורון: על כמה כסף?
שלומית קרפיבסקי-לוין: 50 מיליון.
ציון פיניאן: אני רוצה לשאול, האם יש השתתפות עצמית של הנפגע?
ציון פיניאן: ובנוסף, מה קורה לנפגעים שאין להם ביטוח חובה, כי הגיע אליי מכתב, מתוך אגף התנועה של משטרת ישראל, שבמגזר הלא יהודי יש הרבה נהגים שנוסעים ללא ביטוח חובה, כי המשטרה כבר לא מטפלת, וזה הולך לבתי משפט, והמעמסה בתוך בתי המשפט – כמעט 70 אלף תלונות כאלה, שהמשטרה מבטלת - ואם אני טועה, זה 7,000 – אבל העיקרון, שמבטלים תלונות של נהג שנוסע בלי ביטוח חובה, ואני קיבלתי מידע מהמשטרה, אני בודק אותו.
משה גפני: מי יכול לענות על השאלות האלה?
יורם פרדינרו: אני מוכן לענות.
יורם פרדינרו: בעניין של טיפול בנפגעי דרכים, שאין להם ביטוח חובה, בעצם לא היה שום שינוי בעקבות הרפורמה.
יורם פרדינרו: קופות החולים מכוח חוק הבריאות נדרשו לטפל בכל נפגע, בלי קשר לשאלה, אם יש לו כיסוי או לא.
יורם פרדינרו: אחר כך היינו מבקשים לפרוע את חובנו מול חברות הביטוח, כך שאיני רואה בעניין הזה שום בעיה.
יורם פרדינרו: לגבי השאלה בעניין השתתפויות עצמיות לנפגעי דרכים, אין השתתפויות עצמיות.
משה גפני: ד"ר אוחנה, אומרים גם משרד הבריאות וגם משרד האוצר, שהעבירו אליך נייר.
נסים אוחנה: קיבלתי את הנייר ביום חמישי האחרון, אבל אני מבקש שתהיה חתימה, ושיצביעו על מקור.
נסים אוחנה: אלה שני הדברים שצריכים לקרות, וזה לא קורה כבר ארבעה חודשים.
יאיר זילברשטיין: המקורות הם כבר בתוך קופות החולים.
יאיר זילברשטיין: כל סכום הרפורמה הועבר לקופות החולים, ולמעשה יש פה הסדר שהוא לפנים משורת הדין, שבו קופות החולים התחייבו:
יאיר זילברשטיין: נעביר את אותם סכומים כמו שהיו קודם לספקים כאלה ואחרים, למרות שעל פי חוק, הם היו יכולים גם מספקים אחרים, אבל כדי לא לפגוע באף אחד- -
חיים אורון: זה היה התנאי שהתגבש פה.
יאיר זילברשטיין: אז כולם הסכימו לזה.
יאיר זילברשטיין: ויש החלוקה המוסכמת בין המוסדות.
יאיר זילברשטיין: עכשיו השאלה, איך מחלקים את הכסף בין קופות החולים.
יאיר זילברשטיין: גם שם אנחנו נעשה את זה במקרה שיהיו לנו נתונים טובים יותר, ספציפיים.
משה גפני: הנייר שאתה קיבלת מקובל עליך?
נסים אוחנה: כן, רק שייצא לקופות.
משה גפני: תגידו לי מתי זה יוצא לפועל, אנחנו נאשר את הצו.
משה גפני: אנחנו אישרנו את החוק בתנאי שאף אחד לא ייפגע.
משה גפני: אני מבקש שזה יסתיים.
משה גפני: הכול צריך לבוא יחד.
יאיר זילברשטיין: אנחנו יכולים באופן עקרוני, אם אין בעיות לאף אחד, לחתום על זה גם היום, אם צריך.
יאיר זילברשטיין: אין משהו שמעכב את זה, למיטב ידיעתי.
יאיר זילברשטיין: ברגע שכללית העבירה את הנתונים לבית לווינשטיין אתמול, המסמך הזה נגמר.
יאיר זילברשטיין: אפשר אולי לצאת להפסקה של עשר דקות, כולם יראו את זה, ואם כן, אפשר לחתום על זה עכשיו.
משה גפני: ברגע שזה ייחתם, אני פה.
חיים אורון: היות שפה מדובר לא במעט כסף בתוך המערכת, בוא נחליט שיש אישור.
חיים אורון: אתה תחתום על ההחלטה- -
משה גפני: הוא יכול לצאת להפסקה.
משה גפני: אנחנו ממשיכים את הדיונים.
משה גפני: אנחנו התנינו את קבלת החוק בזה שלא ייפגע אף אחד.
חיים אורון: אני אתך.
חיים אורון: מבחינתנו, יש לך הסכמה.
חיים אורון: תחתום מתי שאתה רוצה.
משה גפני: יש לנו עוד כמה סעיפים על סדר היום.
משה גפני: אני מבקש לסיים את העניין הזה.
משה גפני: תחזרו לפה ונאשר.
משה גפני: על סדר היום דרך הפרטת החברה לאוטומציה במינהל השלטון המקומי בע"מ – בקשה לקבלת אישור לפי סעיף 59ב(ח) לחוק החברות הממשלתיות, התשל"ה-1975.
משה גפני: מי מציג?
מאיר שמרה: באוגוסט האחרון התקיים פה דיון בראשותך, ובו ביקשנו את אישור הוועדה לדרך הפרטה של מכירת החזקות המדינה, שזה 40 אחוז בחברה למרכז השלטון המקומי, שמחזיק ביתרת ה-60 אחוז.
מאיר שמרה: בסיכומו של הדיון הוחלט, נדמה לי בזה הלשון, שזה יידחה לחודש ימים, עד שייבחר ועד וימצו את ההידברות עם הוועד.
מאיר שמרה: בתקופה מאז, שזה חצי שנה, מצד אחד, נבחר ועד, התקיימו מספר פגישות, חלק בתיווך של רשות החברות הממשלתיות.
מאיר שמרה: בסיכומו של דבר, להבנתי, נחתם מסמך הבנות בין החברה לבין ארגון העובדים, ולכאורה השולחן נוקה, ואנחנו פה כדי לקבל את אישור הוועדה לדרך ההפרטה.
ציון פיניאן: שלחנו אותם לבוא להסדרים יחד, גם ועד העובדים וגם הנהלה, שיחתמו על מסמך הבנות.
ציון פיניאן: אני מבין שהנושא נעשה.
משה אלקסלסי: אנחנו במהלך חצי השנה האחרונה, התקיימו דיונים רחבים הן מול ועד העובדים הנבחר על פי החוק והן על ידי ההסתדרות.
משה אלקסלסי: נמצא כאן יושב ראש המעוף, מר בר-דוד.
משה אלקסלסי: יש הסכם משולש של ההסתדרות כמתווכת ומקדמת וקטליזטור בעניין, ומאידך גם ועד העובדים, שהוא בהחלט מאשר, ויושב ראש ועד העובדים נמצא כאן, כך שזה על דעת שלושת הגופים.
משה אלקסלסי: אנחנו מקדמים עניין.
משה אלקסלסי: אני רוצה לומר שהנושא עומד כבר מ-2001 ועד היום.
משה אלקסלסי: אני מבקש מהיושב ראש ומחברי הוועדה לעזור לנו לאשר, כדי שנעבוד עם השלטון המקומי ב-100 אחוז מהמניות ולא ב-60 אחוז.
משה גפני: העובדים.
אריה לניאדו: אני השתתפתי בבחירות האחרונות לוועד, ופוטרתי יומיים אחרי שנבחרתי לוועד, ובאתי להגיד את דבריי.
אריה לניאדו: אני אמנם לא יושב ראש הוועד, אבל לפי דעתי, אני הייתי אמור להיות יושב ראש הוועד.
אריה לניאדו: בבחירות לוועד נבחרי חמישה אנשים.
אריה לניאדו: הבחירה לוועד מוטלת, לפי דעתי, בספק, למרות שיש תעודת הכשר של ההסתדרות.
נתן מאיר: סליחה, הבהרה – יש הליך משפטי תלוי ועומד בינו לבין החברה.
משה גפני: אנחנו ועדה פלורליסטית.
משה גפני: אנחנו מאפשרים לכל אחד להשמיע את דבריו.
נתן מאיר: אם ממשיכים לשמוע אותו, רק להביע את מחאתי.
נתן מאיר: אני חושב שזה לא ראוי, שהוועדה תשמע עובד בודד – אל"ף, בכלל, בי"ת, ודאי לפני שהיא שומעת את הנציג הרשמי של העובדים.
משה גפני: מחאתך הושמעה.
משה גפני: תמשיך.
אריה לניאדו: זה הלך הדברים בחברה לאוטומציה.
משה גפני: מה שהתעורר בישיבה הקודמת, ואני רוצה לאשר את הבקשה, אני חושב שברגע שיש הסכמה – בישיבה הקודמת עלתה פה לדיון העובדה שיש עובדים שרוצים להתמודד, ומפטרים אותם.
משה גפני: אני לא בטוח שאנחנו רשאים להיכנס לזה, אבל תפקידנו לשמוע.
אריה לניאדו: כל הנושא של הבחירות לוועד, לפי דעתי, למרות שיש תעודת הכשר של ההסתדרות, יכול להיות מלא בספק.
משה גפני: אנחנו לא יכולים להתערב בזה, אתה יודע.
אריה לניאדו: אני אומר את זה למען הפרוטוקול.
משה גפני: אני מבין שיש הליך משפטי.
משה גפני: אתה הגשת תביעה נגד החברה לאוטומציה על הבחירות לוועד.
אריה לניאדו: כן.
משה גפני: זה יתברר בבית המשפט.
אריה לניאדו: כן, כמו שהתברר הנושא של יושב ראש הוועד הקודם, אריה דור, שהחברה נקנסה על התייחסות חברי הוועד.
משה גפני: אתה חושב שההפרטה לא טובה?
משה גפני: זה שעובר לשלטון המקומי ב-100 אחוז זה בעיה?
אריה לניאדו: אני רוצה להביע את דעתי, שקול העובדים כאן לא נשמע.
אריה לניאדו: אני באתי להשמיע את הקול.
אריה לניאדו: אני חושב שבעיקרון צריך כן ללכת קדימה, כן למען ההפרטה, אבל קול העובדים נשמע.
אריה לניאדו: הוא נשמע על ידי הכוונה, ולדעתי, מצד ההנהלה.
משה גפני: אבל אתה לא מתנגד להפרטה, להעברת החברה לאוטומציה למרכז השלטון המקומי.
אריה לניאדו: באופן עקרוני, לא.
משה גפני: עכשיו אתה יכול להגיד מה שאתה רוצה.
משה גפני: אנחנו נצביע בעד, לאור דבריך.
אריה לניאדו: אז קודם כל, הנושא של הבחירה לוועד, לדעתי, מוטלת בספק.
אריה לניאדו: יושבת ראש ועדת הבחירות התפטרה מתפקידה.
אריה לניאדו: הטענה שלה, היא כתבה שעקב התערבותו הגסה של יושב ראש ההסתדרות המעוף, מר מוטי גלר, בהחלטת ועדת הבחירות, שהיתה מקובלת- -
משה גפני: מר לניאדו, קח בחשבון – אנחנו לא גוף שיפוטי שיכולים להכריע בעניין הזה, לכן אם אתה מטיח האשמות קשות באנשים אחרים, אנא ממך, תצטמצם, תעשה את זה בעדינות.
משה גפני: אנחנו הרי לא יכולים להתייחס לעניין הזה.
משה גפני: אנחנו גם לא מתכוונים להתייחס לעניין הזה.
משה גפני: מה שעומד לנגד עינינו זה רק הפרטת האוטומציה.
אריה לניאדו: אבל מדובר על העניין של העובדים.
משה גפני: זה בסדר, אבל רק שנשים את הנושא בקונוטציה הנכונה.
משה גפני: התפקיד שלנו זה לאשר או לא לאשר את הפרטת החברה לאוטומציה, כלומר להעביר את זה למרכז השלטון המקומי, שאתה אומר שזה בסדר, אבל יש עובדים, ועניינם מתברר בבית המשפט.
אריה לניאדו: נניח שהבחירות האלה כן כשרות, נבחרו לוועד חמישה אנשים – שניים שמתנגדים למדיניות ההנהלה, שניים שבעד המדיניות של ההנהלה, שההסתדרות מינתה אותם כוועד זמני, ואני הייתי לשון המאזניים.
אריה לניאדו: בשיחות שלי אתם היה סיכוי טוב, שאהיה אהיה יושב ראש הוועד בחברה לאוטומציה.
אריה לניאדו: יומיים אחרי שנבחרתי, עוד לפני שההסתדרות הפיצה, מי זכה, הוחלט לפטר אותי לאלתר: שב בבית, קבל את המשכורת, והקביעה של היושב ראש נעשתה כשאני הייתי מחוץ לחברה לאוטומציה.
אריה לניאדו: אני חושב שאם הייתי בוועד, הייתי פועל למען העובדים.
אריה לניאדו: יש חלק נכבד מהעובדים בחברה לאוטומציה שהם עובדי חוזה.
אריה לניאדו: הנציגות שלהם לא משתתפת.
אריה לניאדו: יש עשרות עובדים, אולי מאות עובדים, שקולם לא נשמע בהסכם הזה.
משה גפני: יושב ראש ועד העובדים הנבחר, בבקשה, שיהיה לך בשעה טובה.
שמוליק ליזרוביץ: באמת התנהל משא ומתן לא קל.
משה גפני: בכמה עובדים מדובר?
שמוליק ליזרוביץ: כ-400 עובדים.
שמוליק ליזרוביץ: מתנהל משא ומתן ממושך, לא פשוט.
שמוליק ליזרוביץ: בסיום המשא ומתן הגענו להבנות יחד עם ההנהלה וההסתדרות.
שמוליק ליזרוביץ: אנחנו חושבים שההסכם הוא בסדר.
שמוליק ליזרוביץ: אפשר היה להגיע להסכם טוב יותר, אבל נוכח התחשבותנו במצב החברה, הגענו להסכם הבנות.
שמוליק ליזרוביץ: הסרנו את התנגדותנו לתהליך ההפרטה, ואנחנו רוצים להאמין שהעתיד רק ייטיב עם העובדים ועם החברה.
אורי אורבך: כמה השתתפו בבחירות לוועד העובדים?
שמוליק ליזרוביץ: מרבית העובדים.
שמוליק ליזרוביץ: אני לא יכול להגיד מספר.
משה גפני: ההסתדרות, אם אתה יכול, תאמר את דעתך לגבי ההפרטה, אם אתה יכול.
משה גפני: אתה לא חייב להתייחס גם לדברים שאמר מר לניאדו.
משה גפני: אני מבין שזה הליך משפטי שתלוי ועומד – סתם בשביל הסקרנות.
ארנון בר-דוד: אין הליך משפטי בנושא הבחירות.
ארנון בר-דוד: אין איזה רשות ערעור או בקשת ערעור.
ארנון בר-דוד: הבחירות אושרו כדת וכדין, הוועד מתפקד בצורה חוקית.
ארנון בר-דוד: יושב ראש הוועד נמצא פה, הוא מקבל החלטות כמו שצריך.
ארנון בר-דוד: הוועד מתפקד מצוין.
ארנון בר-דוד: אין לנו שום בעיה עם העניין הזה, וגם אין הליך משפטי.
ארנון בר-דוד: ישנו הליך משפטי בודד, פרטני, שאמר: לניאדו נגד החברה לגבי פרישתו, יציאתו.
ארנון בר-דוד: יתברר בבית המשפט מבחינת הפיצויים ותנאי הפרישה.
ארנון בר-דוד: אני מקווה שזה יוסדר במהלך הדיונים המשפטיים.
חיים אורון: ההסתדרות אחריו בעניין האישי שלו?
ארנון בר-דוד: בעניין האישי שלו – לא.
ארנון בר-דוד: ההסתדרות אחריו מבחינת התנאים, מה שהוא אמור לקבל מבחינת הסכם הפרישה שנחתם מול החברה לאוטומציה, כלומר הוא נכלל במסגרת הסכם הפרישה ויציאת עובדים במסגרת הניסיון שלנו להבריא את החברה לאוטומציה.
ארנון בר-דוד: החברה לאוטומציה זה לא אותה חברה שסוגה בשושנים עד לפני מספר חודשים.
ארנון בר-דוד: במהלך משותף של ההסתדרות, ועד העובדים וההנהלה שיושבת פה, הצלחנו לייצב את החברה, ואני מקווה מאוד שהמהלך הנוסף של העברת המניות מהמדינה לשלטון המקומי, שההסתדרות לא מתנגדת לו, יהיה צעד נוסף במסגרת של החברה להבראה מסודרת.
ארנון בר-דוד: התנהלו בחודשים האחרונים משאים ומתנים בינינו לוועד העובדים להנהלה, משא ומתן לא פשוט, עם עליות וירידות ופיצוצים, כמו שכל משא ומתן מתנהל.
ארנון בר-דוד: לפני כשבועיים נחתם הסכם.
ארנון בר-דוד: ההסכם - נקבע בו פיצוי לעובדים, ומבחינתנו, המהלך הזה יכול לצאת לדרך, ואני רק מאחל לחברה הזאת שתמשיך להיות מקור פרנסה ל-500 משפחות, וימשיכו לעבוד ולהצליח.
ארנון בר-דוד: ההחלטה מבחינתנו היא סגורה.
משה גפני: הטענה שלו, איך נוהגת ההסתדרות במקרה זה?
משה גפני: הטענה שלו, שהוא פוטר במסגרת ההתייעלות שאתה אומר, נבע מזה שהוא- -
ארנון בר-דוד: יש מקום לברר את זה.
ארנון בר-דוד: אני לא חושב שזה המקום.
ארנון בר-דוד: מר לניאדו יוכל לפנות לרשויות המוסמכות, ויכול לברר את זה שם, מבחינתו.
חיים אורון: יש טקס ב-12:00 בדיוק לזכר גטו ורשה, אני מוכרח להיות.
חיים אורון: אני תומך, אני רק מציע שתורידו את המילה "הפרטה" בכל המקומות, כי אם מעבירים את זה לרשות ציבורית אחת לרשות ציבורית שנייה- -
משה גפני: זה לא הפרטה.
משה גפני: אני אבקש את ההתייחסות שלו בסוף הדיון, בסדר.
עמליה דהן: רציתי להבהיר כמה דברים בנושא של אריה לניאדו.
עמליה דהן: בפברואר 2009 נחתם הסכם קיבוצי.
עמליה דהן: בין היתר היה הנושא של פיטורי 80 עובדים.
עמליה דהן: במאי 2009 לניאדו היה ברשימת המפוטרים, כשעוד היינו רחוק מנושא הבחירות, שנערכו בנובמבר.
עמליה דהן: לניאדו היה בתוך הרשימות, וביולי 2009 נעשה לו כבר שימוע.
עמליה דהן: אנחנו התחשבנו בנושא לניאדו.
עמליה דהן: הוא כעובד חברה שלנו ברשות מקומית צריך לקבל שלושה חודשי הודעה מוקדמת, והוא ידע שהנושא שלו עומד ותלוי בפיטורים, והיה צריך עזיבה.
עמליה דהן: היינו לפני מכרז בחדרה, הפסדנו את חדרה.
עמליה דהן: אמנם ידענו את זה רק אחרי הפיטורים, אבל נאלצנו לפטר אותו עוד לפני כן, והוא נשאר בבית וקיבל את המשכורת על חשבון ההודעה המוקדמת, כך שכל הפיטורים שלו בכלל לא נגעו בנושא של הבחירות.
עמליה דהן: בנוסף, כל הנושא שלו הובא לדיון בהסתדרות, ויש לנו מכתב חתום על ידי ההסתדרות, שנבחן הנושא, ושהפיטורים שלו היו על פי כל דין, וגם זה הוגש לבית משפט.
עמליה דהן: הוא אתנו נמצא במשא ומתן בנושא הכסף של הפיטורים שלו ולא על המהות.
אריה לניאדו: באוגוסט נציג ההסתדרות בחיפה אמר לי ששמי הוצא מהרשימות, כלומר עוד לפני כל הסיפור הזה.
אריה לניאדו: יומיים לאחר מכן פוטרתי.
אריה לניאדו: אני הייתי אמור לקבל 170 אחוז פיצויים, נתנו לי 140 אחוז פיצויים.
אריה לניאדו: זה שקר.
אורי אורבך: יש תחושה, שעובדים שהם בעייתיים מבחינת ההנהלה בדרך לתהליך החצי הפרטה הזו או לא הפרטה, הולכים ונשחקים על ידי ההנהלה.
אורי אורבך: ראינו את זה עם עובד אחר בפעם שעברה - אבי אבו.
משה גפני: הוא כאן?
אורי אורבך: בפגישה הבאה גם הוא לא יהיה פה.
עמליה דהן: סליחה, אבי אבו עובד בחברה.
עמליה דהן: אבי אבו היה שותף לכל המשא ומתן שהיה בנושא ההפרטה.
עמליה דהן: אבי אבו, אם היה רוצה לבוא, יכול היה להגיע.
אורי אורבך: בפעם שעברה הוא בא לפה בחיל ורעדה.
עמליה דהן: אנחנו לא אמרנו לו לא לבוא.
אורי אורבך: בפעם שעברה הוא בא לפה, ונדמה לי שפה בוועדה דיברנו במפורש עם ההנהלה, שלא יאונה כל רע לאנשים שמביעים- -
עמליה דהן: אבל הוא לא הביע את עמדתו, אריה לניאדו.
עמליה דהן: לאריה לניאדו לא היתה במה בכלל בנושא ההפרטה.
אריה לניאדו: סילקתם אותי לפני כן.
עמליה דהן: ביולי 2009 היית כבר בשימוע.
משה גפני: מה שג'ומס העיר פה, זה נכון.
משה גפני: למה דרך הפרטת החברה?
משה גפני: למה זה הפרטה?
מאיר שמרה: צריך לעשות הבחנה בין המצב האידיאולוגי לכאורה לבין המצב המשפטי.
מאיר שמרה: בהתאם למצב המשפטי, העברה או מכירה של מניות המדינה, גם לגוף לכאורה ציבורי, זה נקרא דרך הפרטה.
מאיר שמרה: ברמה האידיאולוגית אני נוטה להסכים, שמדובר פה בגוף ציבורי.
משה גפני: אפשר לשנות את המילה הזאת?
מאיר שמרה: לא נשנה את החוק כדי לפתור את זה.
מאיר שמרה: זה החוק.
מאיר שמרה: אפשר להסכים כולנו שברמה האידיאולוגית לא מדובר פה בהפרטה, אבל זה לא משנה.
נתן מאיר: לא יכולתי לבטא יותר טוב את מה שרציתי להגיד.
משה גפני: לא מדובר על הפרטת החברה לאוטומציה.
משה גפני: מדובר על מכירת 40 אחוז מניות שיש למדינה בחברה הזאת לידי השלטון המקומי.
משה גפני: הממשלה רוצה את זה, המדינה רוצה את זה, אנחנו רוצים את זה, מרכז השלטון המקומי רוצה את זה, הנהלת החברה רוצה את זה, ההסתדרות רוצה את זה, ועד העובדים רוצה את זה.
משה גפני: עם עובדים בודדים שיש אתם בעיות, אני מציע להסתדר, ולא ללכת - ייקוב הדין את ההר, אבל אין לנו אלא לבקש את אישור הוועדה לבקשה הזאת.
משה גפני: מי בעד אישור הבקשה – ירים את ידו.
משה גפני: הצבעה בעד – פה אחד
משה גפני: בעד – פה אחד.
משה גפני: הבקשה אושרה.
משה גפני: אני מאחל לכם הצלחה, ושתצאו לדרך המלך.
משה גפני: התחלתם כבר, ואני מאחל לכם בהצלחה.
משה גפני: על סדר היום תקנות המקרקעין (אגרות) (תיקון), התש"ע-2010.
אריאל צבי: מדובר בתיקון לתקנות המקרקעין (אגרות).
אריאל צבי: בשנים האחרונות נעשה פרוייקט של סריקה של תיקי בתים משותפים במרשם המקרקעין.
אריאל צבי: במקביל המרשם רוצה לצאת בשירות לציבור, שירות שיאפשר לצפות בתיקים האלה בלשכות על גבי מסך מקרן ולקבל עותק של המסמכים שבתיק בית משותף על גבי תקליטור.
משה גפני: מה זה תיק בית משותף?
משה גפני: אני למשל גר בבניין ואני רוצה לדעת מי רשום בבניין הזה, איזו דירה ומה השם של המתגורר בה.
משה גפני: זאת הכוונה?
אריאל צבי: אני חושב שזה קשור יותר לנסח.
אריאל צבי: תיק בית משותף בעיקרון כולל גם את התקנון של הבית המשותף, גם את התסריט של הבית המשותף, שזה בדרך כלל המסמך היותר משמעותי ותכף אפשר יהיה לראות את זה, וצו של הבית המשותף.
אריאל צבי: הדברים אמורים בעיקר לגבי התסריט ובעיקר לגבי צו הבית המשותף.