GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סטנלי פישר: זה ירד.
סטנלי פישר: באירופה רואים שזה עלה יותר ממה שזה עלה אצלנו ומ-2007 זה התחיל לרדת וממשיך לרדת.
סטנלי פישר: בארצות הברית יש עכשיו סימנים של תחילת שינוי במגמה, אבל זה עוד לא ברור.
סטנלי פישר: זה הבדל אחד גדול בינינו לבינם ואומר עכשיו למה זה קרה וזה מאוד מעניין.
סטנלי פישר: בכל מדינה שהמערכת הפיננסית המשיכה לפעול ושהם הורידו את הריבית, הפעילות בסקטור הבנייה התחילה לעלות וזה משום שיכולת ללכת לבנק ולקבל משכנתה או הלוואה.
סטנלי פישר: בארצות הברית הבנקים קרסו והם כמעט לא נותנים משכנתאות.
סטנלי פישר: הורידו את הריבית אבל לא היה המכשיר של המערכת הבנקאית הבריאה שתיקן את המשכנתאות.
סטנלי פישר: זה המזל שלנו.
סטנלי פישר: אני לא רוצה לומר שעברנו את המיתון טוב, יחסית טוב, אבל יחסית הסיבה שהמצב אצלנו היה יותר טוב, לדעתי, היא כאשר בנק ישראל לחץ על הגז ביחס לריבית הורדנו מהר מאוד את הריבית ובעקבות כך הייתה תגובה מהמערכת הפיננסית, דבר שלא היה במדינות בהן היו בעיות למערכת הפיננסית.
סטנלי פישר: מה קרה לנו בשנת 2009 בצד היצוא והיבוא.
סטנלי פישר: אני מאוד מחבב את השקף הזה משום שהוא מספר את הסיפור החיובי של המשק הישראלי.
סטנלי פישר: אם מסתכלים על שנת 1995, היצוא היה מעט מעל 30 אחוזים והיבוא היה מעט מעל 38,5 אחוזים של התמ"ג.
סטנלי פישר: היינו משק פתוח אבל במשך העשור הבא, היצוא צמח בקצב מאוד מאוד מהיר והגענו בשנת 2008 ל-45 אחוזים של התמ"ג כיצוא.
סטנלי פישר: זה הישג ענק.
סטנלי פישר: אם יש את הקפיצה הזאת ביצוא, זה נותן קפיצה לכל המשק משום שאתה לא מדבר על ענף קטן.
סטנלי פישר: אם אתה מדבר על משהו שהוא 30-40 אחוזים של המשק, קפיצה של 10 אחוזים שם תורמת הרבה לצמיחת המשק.
סטנלי פישר: בשנת 2008, כתוצאה מהמשבר, היה זינוק של הסחר העולמי שירד בכל העולם בקצב שאני חושב שלא ראינו כמוהו בכל ההיסטוריה.
סטנלי פישר: בטייוואן, אני זוכר שבין הרבעון האחרון של 2008 עד הרבעון הראשון של 2009, היצוא שלהם ירד קרוב ל-30 אחוזים.
סטנלי פישר: דברים כאלו לא קורים אבל זה קרה.
שלי יחימוביץ': איך מסבירים את זה?
סטנלי פישר: עוד לא יודעים בדיוק.
סטנלי פישר: חושבים שחלק מזה נובע מן העובדה שמה שנמצא בסחר עכשיו זה בעיקר מוצרים בני קיימא.
סטנלי פישר: ביחס למוצרים מסוג זה – מקרר, מכונית ודברים כאלה – אתה לא צריך לקנות אלא אתה יכול לדחות את הקנייה.
סטנלי פישר: אם יש אי ודאות מאוד מאוד גבוהה, מחכים לראות מה קורה.
שלי יחימוביץ': יש סחר שמחליף את זה?
סטנלי פישר: הקריסה של הסחר גרמה לירידות בתמ"ג.
שלי יחימוביץ': אבל כאן אנחנו רואים יבוא ויצוא ואנחנו לא רואים סחר פנים תוך מדינתי.
סטנלי פישר: את מקדימה את דבריי.
סטנלי פישר: מה שחשוב ביחס לרמת הפעילות במשק זה ההבדל בין הקו הכחול והקו האדום.
סטנלי פישר: כל עוד היצוא יותר גדול מהיבוא או כל עוד הפער גדל בכיוון של עודף יצוא, כל עוד היצוא יורד פחות מהיבוא, זה גורם חיובי בתוך המשק משום שהיבוא הפחות גדול מוחלף על ידי ייצור מקומי.
סטנלי פישר: אגב, חלק ממה שרואים שם, זאת העובדה שהמחירים של היבוא ירדו, למשל של נפט וחומרי הגלם.
סטנלי פישר: בסוף זה היה משהו חיובי למשק, למרות העובדה שרמת היצוא ירדה משום שרמת היבוא ירדה יותר מהר.
סטנלי פישר: יש סיבה נוספת שמראה מדוע לדעתי אנחנו עברנו את המשבר במצב יחסית טוב.
סטנלי פישר: להפתעת כל אדם מעל גיל 28, מאז שנת 2003 המשק הישראלי נמצא במצב של עודף במאזן התשלומים, בחשבון השוטף של מאזן התשלומים.
סטנלי פישר: אם אתה מעל גיל 28, אתה גדלת בהנחה שיש לנו גירעון במאזן התשלומים ושהוא יימשך לנצח.
סטנלי פישר: זה לא דבר שקרה פתאום אלא זה היה הדרגתי, אבל בשנת 2003 הפכנו להיות יצואן נטו וזה שינוי ממש משמעותי.
סטנלי פישר: זה נותן לנו כרית ביטחון ביחס למה שקורה בעולם.
סטנלי פישר: מגיע לכאן יותר מטבע חוץ, יותר דולרים, דרך היצוא, יותר מכפי שאנחנו משלמים לחוץ לארץ.
סטנלי פישר: לפעמים זה גורם לבעיה, זה גורם לייסוף.
משה גפני: מה הביא לשינוי הזה ב-2003?
סטנלי פישר: בחלקו זאת יזמות היצואנים ובחלקו שער החליפין שהיה מאוד מפוחת בשנים אלה.
סטנלי פישר: אם תסתכל למעלה, על הקו האדום, תראה שבשנת 2002 השקל הגיע כמעט ל-5 שקלים לדולר, והוא היה מאוד מאוד מפוחת.
סטנלי פישר: זה נתן תמריץ ליצוא, תמריץ חיובי.
סטנלי פישר: אם מסתכלים על הקו הירוק, רואים שבמונחים של הממוצע של שערי חליפין מול כל השותפים שלנו בסחר, בעצם השקל המשיך להיחלש כמעט עד שנת 2007, כפי שאתה רואה בקו הירוק, וזה משום שהיורו למשל היה יותר חזק במשך השנים האלה, כך שהשקל ביחס ליורו נחלש למרות העובדה שהוא התחזק מול הדולר.
סטנלי פישר: אם כן, זה אחד הגורמים.
סטנלי פישר: רואים כאן, במיוחד בדולר, את הייסוף המהיר מאוד במשך המחצית השנייה של שנת 2007-2008 כאשר במרץ 2008 התחלנו לקנות דולרים.
משה גפני: זאת הסיבה העיקרית?
משה גפני: בגלל היצוא?
משה גפני: לכן אתה קונה הרבה דולרים?
משה גפני: זאת הסיבה העיקרית לכך?
סטנלי פישר: כאן היה משהו מאוד חשוב, מוזר, מחמיא, אבל לא קורה לעתים קרובות.
סטנלי פישר: במשך השנים הראשונות כאשר ערך השקל היה נמוך, אלה היו השנים בהן הורדנו את הפיקוח על מטבע החוץ ונתנו לישראלים להשקיע בחוץ לארץ.
סטנלי פישר: היה כסף שיצא מהארץ והיה יבוא, כך שהגענו לאיזון.
סטנלי פישר: מה שקרה שם, בירידה מהירה של שער החליפין, זה שישראלים גילו – וזה אולי נס - שהמצב בארץ יותר טוב מבחינת ההשקעות מאשר המצב בחוץ לארץ.
סטנלי פישר: הישראלים התחילו להביא את הכסף שלהם לכאן.
משה גפני: מה זאת אומרת נס?
סטנלי פישר: זה לא היה.
סטנלי פישר: אנחנו לא היינו במצב כפי שהיה בארצות הברית.
סטנלי פישר: הישראלים התחילו להביא את הכסף הביתה.
משה גפני: אני לא חולק על הנגיד.
משה גפני: הוא הכלכלן הכי טוב שאני סומך עליו.
משה גפני: אם הוא אומר נס, אני מקבל את זה.
סטנלי פישר: כאשר הרבה כסף רוצה להיכנס למדינה, זה פשוט לוחץ על שער החליפין משום שמישהו צריך לקנות את זה והמחיר צריך להשתנות.
סטנלי פישר: אנחנו התחלנו לקנות את מטבע החוץ שהגיע למדינה - במרץ קנינו בקצב יחסית איטי וביולי בקצב מאוד גדול – והצלחנו להחזיר את שער החליפין של הדולר ל-4,2 בערך.
עמיר פרץ: אדוני הנגיד, יש גם גידול משמעותי של משקיעים חיצוניים או רק נדידה של משקיעים מקומיים שהתחילו להשקיע יותר בארץ?
עמיר פרץ: האם יש כסף שמגיע מבחוץ?
סטנלי פישר: עכשיו הכסף התחיל כבר לחזור מהזרים.
סטנלי פישר: במשך התקופה הזאת כמעט כולם הצטרכו לשים את הכסף שלהם בחשבונות הבנק שלהם משום שהיה יצוא של משקיעים זרים והישראלים הביאו את הכסף בחזרה הביתה.
מירי רגב: בגלל הטבות לבעלי ההון?
סטנלי פישר: לא ניתנו הטבות.
משה גפני: הוא אמר קודם, בגלל שהתברר להם שהמשק כאן הוא משק חזק.
משה גפני: פעם חשבנו שכדאי להשקיע בחוץ לארץ כי שם השוק חזק ואצלנו הוא חלש אבל היום התברר לישראלים שהמשק כאן הוא חזק.
רונית תירוש: ההפחתה במס חברות השפיעה?
סטנלי פישר: היא השפיעה יותר מוקדם.
סטנלי פישר: הייתה עדיפות כלשהי למשקיעים הזרים ואחר כך נעשה שוויון בשיעורי המס.
סטנלי פישר: עכשיו אין יתרון למשקיע מקומי או למשקיע מחוץ לארץ ביחס לשיעורי המס.
רונית תירוש: השפיעו ההטבות שנותנים לתושב חוזר?
משה גפני: מה שהשפיע על החזרה של הכסף לכאן, של המשקיעים לכאן, זה בגלל היציבות של המשק, שאנשים ראו שכדאי לחזור לכאן או שהייתה הפחתה במס או דברים אחרים שהשפיעו על זה?
משה גפני: זה לא השפיע.
עמיר פרץ: יש מדינות עם מס הרבה יותר נמוך.
סטנלי פישר: הייתה סיבה לזה שאנשים התחילו לחשוב כך כי אם היה לך כסף בבנק בחוץ לארץ, לא ידעת אם הבנק הזה ישרוד.
מירי רגב: היית אומר שהגורם העיקרי הוא היציבות.
משה גפני: לא הגורם העיקרי.
משה גפני: ההפחתה במס חברות, אין לה שום קשר למה שנאמר כאן.
משה גפני: מה שנאמר כאן זה שהישראלים התחילו להאמין יותר במשק הישראלי וביציבות הפיננסית של הבנקים.
משה גפני: בארצות הברית התחילה להיות אי ודאות.
משה גפני: הנה, אני העוזר של הנגיד.
משה גפני: אלגברה אני לא יודע, אבל מה שהנגיד אומר – אני מבין.
סטנלי פישר: יש עוד דבר שהיה חשוב להצלחה שלנו והוא שהתקציב היה במצב טוב.
סטנלי פישר: בשנת 2003 היה לנו גירעון גדול, אנחנו חשבנו שהוא היה גירעון גדול ואכן הוא היה גדול, אבל ביחס ליוון עם ה-14 אחוזים היום, אנחנו היינו קטנים.
סטנלי פישר: הצטרכנו ללכת לאמריקאים לבקש ערבויות משום שלו לא היו לנו הערבויות, היינו צריכים לשלם ריבית הרבה יותר גבוהה.
סטנלי פישר: מה שקרה ביוון זה שברגע שהשווקים התחילו לדאוג שהם לא יוכלו לשלם, לשחזר את החוב, הריבית התחילה לעלות ושם יש תהליך לא יציב.
סטנלי פישר: זאת אומרת, אם הריבית מתחילה לעלות משום שאנשים חוששים שלא יוכלו לשחזר את החוב, הריבית היותר גבוהה מגבירה את ההסתברות שלא יוכלו להחזיר את הכסף.
סטנלי פישר: כאשר אתה עובר איזה סף, אתה במצב מאוד מאוד חמור.
סטנלי פישר: אנחנו לא עברנו את זה ב-2003.
סטנלי פישר: היוונים עברו את זה לפני חודש-חודשיים.
סטנלי פישר: במשך השנים 2003 עד 2007 יש לנו הישג גדול בזה שהיה איזון התקציב בשנת 2007.
סטנלי פישר: בשנת 2008 המיתון כבר התחיל אבל בכל זאת הצלחנו לשמור על גירעון בתקציב כאשר יחסית הוא קטן.
סטנלי פישר: מותר לי להתייחס כאן לתקציב הדו שנתי?
משה גפני: שתי בקשות ממך אדוני הנגיד.
משה גפני: אם אפשר עכשיו להתקדם יותר מהר, כי אני רוצה לאפשר גם לחברי הכנסת לשאול אותך שאלות כי הם מחכים לזה כבר כמעט שנה.
משה גפני: אם אתה יכול לומר, תאמר משפט לגבי הנושא של התקציב הדו שנתי, למה בהתחלה היית נגד והיום אתה בעד.
סטנלי פישר: אני לא הייתי נגד.
משה גפני: כך אומר לי כל הזמן שר האוצר.
סטנלי פישר: מותר לך לשאול גם אותי.
משה גפני: הנה, אני עכשיו שואל אותך.
סטנלי פישר: אני חשבתי שזה היה שינוי שלא יהיה לו השפעה גדולה.
משה גפני: חשבת אז שלתקציב הדו שנתי לא תהיה השפעה גדולה.
סטנלי פישר: זאת אומרת, יכול להיות שזה יהיה יותר טוב ויכול להיות שזה יהיה פחות טוב, אבל ההבדל לא יהיה גדול.
סטנלי פישר: זה מה שחשבתי.
משה גפני: והיום?
סטנלי פישר: עכשיו אני חושב נטו שזה יתרון, שזה נותן יותר ביטחון לכל אלו שצריכים לקבל אותו.
אמנון כהן: חברי הכנסת לא יבואו כל פעם לדיונים אלא פעם בשנתיים.
משה גפני: לא, הוא לא אומר את זה.
משה גפני: את זה אנחנו נאמר.
אמנון כהן: לא, הנגיד מסתכל על המקרו.
משה גפני: כן, במקרו אני שואל.
משה גפני: זה מה שחשוב.
משה גפני: אתה אומר שזה משדר יותר יציבות.
סטנלי פישר: אני חושב שזה חשוב משום שזה נותן אפשרות למשרדים לתכנן את ההוצאות שלהם ואת הפעולות שלהם באופן יותר בטוח, וחשוב לא לשנות את ההוצאות ואת התוכניות כל רגע.
סטנלי פישר: נתקדם.
סטנלי פישר: בשנת 2009, מכיוון שהצמיחה הייתה יותר מהירה ממה שציפינו, היה לנו גירעון יותר קטן בתקציב וב-2010, בתקציב הדו שנתי, קבעו גירעון של 5,5 אחוזים שהוא יהיה יותר קרוב ל-4 אחוזים.
סטנלי פישר: זאת אומרת, בגלל הצמיחה אנחנו חוזרים לתקציבים עם גירעונות הרבה יותר קטנים.
סטנלי פישר: מה שרואים כאן זה את ההשפעה המרשימה של המדיניות האחראית שלנו.
סטנלי פישר: זה יחס חוב לתמ"ג של מדינת ישראל.
מירי רגב: האם זה אומר שממשלה יכולה להפסיק לגלגל את ההוצאות שלה על האזרח ברמה שהיא מגלגלת אותן היום?
מירי רגב: אני לא מבינה בכלכלה ולכן אני שואלת את הנגיד.
מירי רגב: יכול להיות שהשאלה היא לא במקום, אבל אני אשמח לקבל תשובה עליה.
משה גפני: השאלה במקום.
מירי רגב: השאלה שלי היא מאוד פשוטה.
מירי רגב: הגירעון הולך וקטן.
מירי רגב: המדיניות של הממשלה שלנו, לצערי, הולכת ומגלגלת את ההוצאות הממשלתיות על כל צרכן ומצד שני היא מורידה את המס השולי.
מירי רגב: אני שואלת האם במצב הנוכחי, כפי שאתה צופה את התקציב הבא ואת הצמיחה במשק, האם יכול להיות מצב שהמדיניות של הממשלה תשתנה ופחות תלך למדיניות של ארצות הברית בגלגול ההוצאות על הצרכן אלא תהיה יותר רגישות חברתית.
משה גפני: אדוני הנגיד, אני אסביר לך את השאלה של חברת הכנסת רגב.
מירי רגב: הוא מסביר את השאלה שלי כמו שהוא מסביר לי את תשובת הנגיד.
משה גפני: ב-2003 אמרו שיש בעיה עם הגירעון ולכן קיצצו את מענקי האיזון ברשויות המקומיות באופן דרסטי.
משה גפני: שואלת חברת הכנסת מירי רגב האם עכשיו, אחרי שהצמיחה היא במצב טוב, האם אפשר להחזיר למשל את מענקי האיזון למתכונתם הקודמת.
רונית תירוש: התשובה היא כן, אבל הנגיד לא יאמר זאת.
סטנלי פישר: אם מותר לי, אני מדבר על המקרו.
סטנלי פישר: האם זה יותר טוב שיהיה לנו גירעון יותר קטן?
סטנלי פישר: הרבה יותר טוב.
סטנלי פישר: אם זאת השאלה, התשובה היא שזה הרבה יותר טוב.
אורי אורבך: ההנחה הזאת מגובה בנתונים?
סטנלי פישר: עוד מעט תראה.
פניה קירשנבאום: אני רוצה להשלים את השאלה.
פניה קירשנבאום: אם באמת הגירעון יורד ואנחנו לא מפנים יותר כסף לציבור, האם אנחנו לפחות מכסים את הגירעון?
פניה קירשנבאום: האם חלק מהכסף הולך לכיסוי גירעונות?
סטנלי פישר: זה מוריד את החוב.
משה גפני: זה גם מוריד בפועל.
משה גפני: שאלת האיזון כאן היא השאלה המרכזית.
סטנלי פישר: אני רוצה שתראו מה קרה כתוצאה מהמדיניות התקציבית האחראית שלנו, כתוצאה מהעובדה שהצלחנו לצמוח וחלק כתוצאה מהעובדה שחלק של החוב הציבורי שלנו, הממשלתי, הוא בדולרים והשקל התחזק.
סטנלי פישר: כאן מצד שמאל לצד ימין רואים את הגידול בין 2007 ל-2009 ביחס חוב-תמ"ג של המדינות.
סטנלי פישר: בצד שמאל יש את המדינה היחידה בה זה ירד וזאת שוויץ שירדה ביחס חוב-תמ"ג כמעט ב-3 אחוזים.
סטנלי פישר: אחר כך באה אוסטרליה, ניו-זילנד, נורבגיה, מדינות מאוד מכובדות, ישראל, שגם היא מדינה מאוד מכובדת במובן זה, פינלנד וכולי.
סטנלי פישר: זאת חברה טובה להיות בה.
סטנלי פישר: באירלנד זה גדל ב-37 אחוזים משום שהיה להם משבר במערכת הפיננסית והם היו צריכים לשלם הון תועפות למערכת הבנקאית.
סטנלי פישר: הם היו במצב טוב לפני שנתיים אבל השנה הם במצב מאוד גרוע כתוצאה ממה שרואים.
סטנלי פישר: הממוצע ב-OECD היה גידול של 13 אחוזים ביחס חוב-תמ"ג ושלנו היה 2 אחוזים.
סטנלי פישר: אם רוצים לדעת למה אנחנו יוצאים טוב, לדעתי זאת אחת הסיבות הכי חשובה להצלחה שלנו.
סטנלי פישר: הייתה לנו מדיניות פיסקלית מאוד אחראית ויחס החוב-תמ"ג שלנו כמעט ולא השתנה במשך המיתון, וכמו שראיתם, זה יוצא מן הכלל.
סטנלי פישר: כאשר אומרים למה אנחנו הצלחנו, אני מראה עכשיו משהו אחר שהוא מאוד חשוב.
סטנלי פישר: אנחנו, הישראלים, מאוד מאוד גאים בזה שיש לנו אובר דרפט, יש לנו בעיות, יש לנו חובות גדולים מדיי וכל ישראלי מרגיש טוב עם זה שהוא יכול להתלונן על כך שהבנק אכזרי וכולי.
סטנלי פישר: בהשוואה בין לאומית, אם תסתכלו כאן, תראו את יחס החוב של משקי הבית להכנסה הפנויה שלהם.
סטנלי פישר: זאת אומרת, ההכנסה אחרי המסים וכולי.
סטנלי פישר: אנחנו בין הנמוכים בעולם.
סטנלי פישר: חוץ מצרפת, אנחנו אפילו יותר נמוכים מנורבגיה, יותר נמוכים מקנדה, הרבה יותר נמוכים מארצות הברית ובריטניה.
סטנלי פישר: זאת אומרת, המצב הפיננסי של משקי הבית שלנו הוא יחסית טוב.
סטנלי פישר: אני יודע שאין אף אחד שחושב שזה המצב, אבל זה המצב בהשוואה בין לאומית.
עמי צדיק: בעיקר חובות למשכנתאות.
עמי צדיק: לא אשראי צרכני אלא משכנתאות.
סטנלי פישר: לגבי השאלה איך שרדנו את המשבר באופן יחסי טוב ואני עוד מעט אגיע למדיניות המוניטרית.
סטנלי פישר: שרדנו את המשבר משום שהיינו במצב טוב בהתחלה.
סטנלי פישר: מערכת בנקאית חזקה, משקי בית עם חובות בהשוואה בין לאומית יחסית קטנים, תקציב של המדינה עם גירעון בין הנמוכים בעולם, ועודף בחשבון השוטף של מאזן התשלומים.
סטנלי פישר: כל הגורמים האלה אחראים לעובדה שהמשק שלנו בתחילת המשבר היה איתן.
סטנלי פישר: הדבר החיוני ביותר הוא שלא היו לנו בעיות במערכת הפיננסית, בבנקים.
סטנלי פישר: אתה רואה שם שבאנגליה, באירלנד, בארצות הברית הייתה תוך שנתיים קפיצה של 20 אחוזים ביחס חוב-תמ"ג בגלל התשלומים שהממשלה הייתה צריכה לתת לבנקים אבל אנחנו לא היינו שם וזה אחד המקורות להצלחה היחסית שלנו.
סטנלי פישר: אם כן, היינו במצב טוב לפני המשבר ועכשיו אני מגיע לשאלה שלך אדוני היושב ראש לגבי יוון ומצבה של יוון לפני המשבר.
סטנלי פישר: הם אמרו לעולם שהגירעון שלהם היה בסביבות 5 אחוזים מהתמ"ג, אבל היו בחירות ואתם יודעים מה קורה אחרי בחירות ואחרי חילופי שלטון כאשר הממשלה החדשה מגלה שהמצב הרבה יותר גרוע.
עמיר פרץ: שיהיה ברור שהממשלה הקודמת הייתה ממשלה לא סוציאליסטית.
עמיר פרץ: הסוציאליסטים גילו את המשבר של הממשלה הקודמת.
שי חרמש: זה לא עושה את זה יותר טוב.
סטנלי פישר: חבר הכנסת פרץ, זה קורה בחילופים בין סוציאליסטים לשמרנים וגם בכיוון ההפוך.
עמיר פרץ: בסדר, אבל כדאי להדגיש את זה.
עמיר פרץ: בישראל זה קרה מספר פעמים והציבור מרגיש את זה.
ציון פיניאן: ראינו את מפלגת העבודה ואת האדמה החרוכה שהיא השאירה.
משה גפני: אני מבקש לחזור ליוון.
סטנלי פישר: יוון.
סטנלי פישר: הם לא רק גילו שהמצב היה יותר גרוע ממה שהם ציפו לו, אלא שהנתונים לא היו נכונים.
ציון פיניאן: במאות אחוזים.
סטנלי פישר: הם אמרו שהגירעון היה 5 אחוזים של התמ"ג אבל הגירעון היה 13 אחוזים של התמ"ג.
שי חרמש: הנתון כאן הוא הנתון המעודכן או מה שהם הודיעו?
סטנלי פישר: אני לא יודע.
סטנלי פישר: אני מניח שלא.
שי חרמש: גם אני מניח שלא.
סטנלי פישר: הם גילו שהמדיניות התקציבית שלהם לא רק שלא הייתה אחראית אלא הייתה בלתי אחראי לחלוטין.
סטנלי פישר: בנוסף לכך הם גילו שהיחס חוב-תמ"ג שלהם היה בסביבות 130 אחוזים של התמ"ג וזה ענק.
סטנלי פישר: מצב הבנקים שלהם היה יחסית חלש.
סטנלי פישר: פתאום הם גילו שיש להם בעיה גדולה במשק ובעיה גדולה בחוב שלהם משום שהם לא יכלו להמשיך.
סטנלי פישר: אתה לא יכול לממן גירעון בתקציב כזה.
משה גפני: איך אפשר לשקר?
משה גפני: זאת אומרת, איך ממשלה יכולה לשקר לאורך זמן?
משה גפני: יש נגיד בנק, יש עיתונות, יש כלכלנים, הם לא יודעים את זה?
משה גפני: אפשר לשקר בנושא הזה לאורך זמן?
עמיר פרץ: אם כולם אוהבים את השקר, זה בסדר.
משה גפני: אין מישהו שקם ואומר שזה שקר?
סטנלי פישר: אדי מזכיר לי שהם עשו את זה דרך מימון עתידי, עסקאות סוופט, דרך מכשירים פיננסיים.
משה גפני: הם נתנו שקר מתוחכם.
סטנלי פישר: זה מה שקרה להם.
סטנלי פישר: עכשיו אני רוצה לעבור למדיניות מוניטרית ואז אני יודע שאני צריך לסיים את דבריי.
משה גפני: אין לנו הרבה זמן לחברי הכנסת ואני רוצה לתת להם את הזמן לשאול שאלות.
סטנלי פישר: בנוסף למה שראינו עד כאן, זה מאזן התשלומים וכולי, בנק ישראל נקט במדיניות מוניטרית.
ציון פיניאן: אדוני הנגיד, האם מה שקורה ביוון יכול להשפיע על ישראל?
סטנלי פישר: זאת ההתייחסות הסופית במצגת שלנו.
סטנלי פישר: בקו הכחול, אנחנו רואים שבין אוקטובר 2008, כמה ימים לפני יום כיפור, עד כמה ימים לפני פסח, הורדנו את הריבית של בנק ישראל מ-4 וארבע אחוזים לחצי אחוז וזה מאוד מאוד מהר, כמו הבנקים המרכזיים האחרים וללא תיאום אתם למרות שזה יוצא כאילו היה תיאום כזה.
אמנון כהן: אתה היית חלוץ בזה.
סטנלי פישר: היינו חלוצים בהתחלה רק ביום אחד, אבל היינו חלוצים.
סטנלי פישר: בקו האדום אתם רואים את האינפלציה.
סטנלי פישר: מה שקרה באינפלציה, אתם רואים שכאשר היא הייתה מאוד גבוהה, זאת הייתה תוצאה מהעובדה שמחיר הנפט עלה כמעט ל-150 דולר לחבית ומחירי המזון גם עלו מהר מאוד.
סטנלי פישר: מחירי היבוא עלו הרבה ונגרמה לנו אינפלציה.
סטנלי פישר: אחר כך זה התחיל לרדת אבל כתוצאה ממה שעשינו ביחס לריבית, הייתה לזה השפעה על מחירי הדיור שנכנסו בסוף למדד והאינפלציה אצלנו הייתה יחסית גבוהה, קצת מעל הגבול העליון של יציבות המחירים.
סטנלי פישר: זאת בעיה, אבל כאשר אתה רואה סכנה של מיתון גדול, לדעתי היה שווה להגיע למצב הזה ולא למיתון הרבה יותר גדול עם אינפלציה שלילית.
סטנלי פישר: זה היה המצב וזאת הייתה ההחלטה שקיבלנו, שנעשה מה שאפשר כדי למנוע את המיתון.
סטנלי פישר: לא נתנו לאינפלציה לעלות מעל 4 אחוזים וזה צפוי להיכנס לתוך היעד בחודש הבא ולרדת מתחת לאמצע היעד באמצע השנה הבאה.
רונית תירוש: מה לגבי האמירה שלך אתמול שההחלטות שלך בנושא הריבית השפיעו על בועת הנדל"ן.
סטנלי פישר: אני יכול להסביר מה אמרנו ולא מה שהעיתונאים כתבו שאמרנו.
סטנלי פישר: אנחנו אמרנו שהדרך בה מדיניות מוניטרית עובדת משפיעה על מחירים של נכסים.
שי חרמש: הכסף היה זול.
ציון פיניאן: הוא עדיין זול.
סטנלי פישר: הכסף היה זול.
שי חרמש: הריביות נמוכות.
סטנלי פישר: הכסף היה זול ואנשים אמרו שלא שווה להשאיר אותו בבנק אלא צריך לעשות משהו עם הכסף שלהם.
סטנלי פישר: הם יצאו לקנות מניות ורואים כאן בקו הכחול שישראל שהייתה יותר קרובה לנסדא"ק בארצות הברית, הפער בינינו לבין הנסדא"ק התחיל להתרחב.
סטנלי פישר: זאת תוצאה של הריבית הנמוכה והעובדה שיש לנו עוד מערכת פיננסית שפועלת.
סטנלי פישר: מחירי הדיון התחילו לעלות.
סטנלי פישר: אם זאת בועה, אנחנו לא מזהים את זה היום כבועה.
סטנלי פישר: בדוח עצמו תוכלו לראות את השוואת המחירים אצלנו.
אמנון כהן: זה אפיק השקעה.
סטנלי פישר: זה אפיק השקעה.
אמנון כהן: לאנשים אין מה לעשות עם הכסף ולכן הם משקיעים בדירה שנייה.
סטנלי פישר: זאת הייתה הכוונה.
פניה קירשנבאום: אני בכל זאת רוצה לשאול שאלה בתחום הזה ואני מתנצלת על שאני קוטעת אותך.
פניה קירשנבאום: האם אין קשר בין זה שעברנו משבר די מינורי?
פניה קירשנבאום: אנחנו לא עברנו אותו כמו שעברה אותו ארצות הברית או כמו שהיום הוא עובר באירופה.
פניה קירשנבאום: אולי אנחנו לא השכלנו ולא הפקנו לקחים שאולי ילמדו אותנו איך להתמודד עם השוק הזה.
פניה קירשנבאום: אני קוראת בעיתונות ואני רואה בזמן האחרון שמדברים על הרבה בועות ולא על בועה אחת.
פניה קירשנבאום: דיברו על המניות, מדברים על איגרות חוב והציבור עדיין חושב שאיגרות חוב זה משהו ממשלתי, קונים איגרות חוב קונצרניות וחושבים שקונים משהו בטוח וסולידי.
פניה קירשנבאום: האם בזה שהכסף כל כך זול, האם אנחנו לא יוצרים איזושהי בועה?
פניה קירשנבאום: האם לא קורה הדבר הזה גם בנדל"ן?
פניה קירשנבאום: הרגולציה הבנקאית היא יותר שמרנית.
פניה קירשנבאום: הרגולציה בשוק ההון עדיין לא בנתה את עצמה, עדיין אין לה איזושהי מסורת ולכן הרגולציה בשוק ההון היא יותר חלשה לדעתי.
פניה קירשנבאום: איך אנחנו מתמודדים וגורמים לכך שזה לא יהפוך לבועה שבסופו של דבר ברגע שאתה תעלה ריבית או שהשוק יאלץ אותנו להעלות ריבית בנקאית והכסף יצא משם, זה יתמוטט כמו בועה?
משה גפני: אדוני הנגיד, שאלה.
משה גפני: האם אתה מסכים לעצור כאן.
סטנלי פישר: אני מסכים.
משה גפני: אני אומר לך מה אני מבקש לעשות בסוף הישיבה.
משה גפני: אני רוצה שחברי הכנסת ידברו, שמישהו ירשום את השאלות של חברי הכנסת ואתה תשיב עליהן.
משה גפני: בסוף הישיבה תאמר מה לפי דעתך עומד לקרות מבחינה כלכלית לאור מה שקרה ביוון, מה שקורה בספרד ובפורטוגל, ומה לפי הערכתך עלולה להיות השפעה של מה שקורה שם.
עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, אדוני הנגיד.
עמיר פרץ: אין ספק שהדוח שהנחת בשנה הזאת הוא אחד הדוחות החשובים ביותר.
עמיר פרץ: גם אם אתה לא נדרש לתת את מסקנות הפעולה בכל תחום ותחום, עצם העובדה שאתה מניח את הנושאים השונים באיזון נכון, כבר מחייב את המערכות כולן לקיים סביבם דיונים ולנסות לנתח אותם.
עמיר פרץ: אין עוררין על כך שהנתונים שלך הם נתונים מבוססים.
עמיר פרץ: יחד עם זאת, אני חושב שהגיע הזמן שבשאלה מה זה נושא מקרו ומה זה נושא מיקרו, נעשה קצת שינויים.
עמיר פרץ: כאשר אומרים מקרו, ברור שאומרים מדיניות פיסקלית, מדיניות מוניטרית, גלובליזציה וכל המלים שנשמעות כאילו מגיעות ונשמעות כדאורייתא או משהו כזה.
משה גפני: זה יכול להיות גם מדרבנן, אבל בסדר.
עמיר פרץ: הציבור מרגיש עצמו מתגמד אל מול המלים האלו, המלים הגדולות והמאוד מפחידות.
עמיר פרץ: אני אומר שהדוח שלך היה צריך להסתיים בכך שמנופים כלכליים, מנופי צמיחה, הם מדיניות מקרו אבל מנופים חברתיים הם מדיניות מקרו באותה מידה.
עמיר פרץ: אתה פתחת את דבריך ואמרת שהיום תדבר רק על המקרו ולא תדבר על המיקרו.
עמיר פרץ: למה אני אומר את הדברים האלה.
עמיר פרץ: בתקופה טרם הגעתך לכאן, המשק הישראלי עבר תהליך שבסוף – בחלק מהדברים אני מתחבר לדבריה של חברת הכנסת פניה קירשנבאום – ההשפעה של מקורות האשראי, ערך האשראי, יוקר האשראי, משפיע כמעט על הכל.
עמיר פרץ: הוא משפיע על תרבות ההתנהלות, על תרבות ההשתכרות ועל תרבות ההשקעה.
עמיר פרץ: דרך אגב, בעשור האחרון – וכדאי שיציינו זאת בדוחות – אנחנו עברנו ממצב של אשראי מסופקים.
עמיר פרץ: רוב הבנקים שלנו היו בהתמודדות כדי להשלים את אשראי המסופקים.
עמיר פרץ: למה נוצר אשראי מסופקים?
עמיר פרץ: בין היתר בגלל תרבות, תרבות של ניהול.
עמיר פרץ: מה הייתה תרבות הניהול?
עמיר פרץ: המינוף היה חזות הכל.
עמיר פרץ: דרך אגב, כאשר אני דיברתי נגד המינוף, כל אלה שהיום מגדירים מינוף כמעט כשחיתות, כמעט צלבו אותנו כאן.
עמיר פרץ: אמרנו מדוע מישהו לוקח חלקת קרקע ומשעבד אותה במחיר לא ריאלי, ומקבל כסף, ובאמצעות הכסף הזה בונה בנק.
עמיר פרץ: אתם יכולים לקחת את כל הנאומים שנאמו כאן בוועדת הכספים ולמצוא בדיוק את הדברים.
עמיר פרץ: אני יודע שהעניין הזה הוא גם עניין משפטי ולכן אני מאוד זהיר, אבל הסיפור הזה של מינוף, בין היתר הדרך בה נרכש בנק הפועלים, עמד כאן על סדר היום.
עמיר פרץ: אני מדגיש שאני מאוד זהיר.
עמיר פרץ: בדברים האלה מעולם לא אעז לגלגל משהו כמשהו אישי כי תרבות של ניהול שמדינה מכוונת, בסוף משפיע על כל המנהלים ועל דרך התנהגותם.
עמיר פרץ: לשמחתי תרבות הניהול המינוף פסקה כי פתאום בנקים מצאו את עצמם במצב שהם צריכים לשלם לעצמם את אשראי המסופקים.
עמיר פרץ: האלמנט המרכזי עליו יש ויכוח, הרגע בו נוצר עודף אשראי במשק, היה הרגע שבו חלק איגרות החוב המיועדות הפך לחלק מהמסחר ביצירת האשראי.
עמיר פרץ: בבת אחת, בן לילה, נוצר עודף אשראי שאנשים לא היה להם מספיק נתיבי השקעה, אפיקי השקעה, ואפיקי ההשקעה היו מצומצמים מול כמות האשראי שנוצרה בן לילה במשק.
עמיר פרץ: אני אומר את הדברים כי אין מה לעשות, מדיניות האשראי, המדיניות המוניטרית, בסופו של דבר משפיעה כמעט על הכל.
עמיר פרץ: היא משפיעה על שכר הבכירים, היא משפיעה על פערים חברתיים.
עמיר פרץ: אתה הצגת כאן באחד השקפים ואמרת שאתה מאוד אוהב, שקף שמתאר יחס חוב מול תוצר.
עמיר פרץ: אני חושב שאין לך יכולת להציג שקף כזה נטו.
עמיר פרץ: הוא לא יכול לעמוד נטו כי אני לא יודע מה יחס הפערים החברתיים בשוויץ.
עמיר פרץ: אני רוצה לדעת האם היחס חוב-תוצר, הצמצום הזה אותו אתה מתאר, הוא בגלל פעילות כלכלית או בגלל יצירת פערים חברתיים.
עמיר פרץ: אם אתה תעמיד את השקף של איך הפערים החברתיים באותן מדינות ואני אראה ששווייץ נמצאת באותם פערים חברתיים בהם אנחנו נמצאים, יש הגינות בהעמדת השקף.
עמיר פרץ: אחרת, אם יסתבר – ואני חושב שזאת ההנחה בישראל – שיחס חוב-תוצר בין היתר מושפע בעיקר מהעובדה שחלק גדול מהנטל או מהדרך בו אתה גורם לכך שההוצאות הציבוריות שלך – ההוצאות בכלל, לאזרח – הולכות וקטנות.
עמיר פרץ: כפי שאמרה כאן חברה הכנסת מירי רגב, היא כיוונה לדבר נכון אבל יעד הגירעון הוא לא הבעיה.
עמיר פרץ: היעד המרכזי הוא יעד תקרת ההוצאה ושם נקבעת כמות השירותים שממשלה יכולה לתת לאזרחיה.
עמיר פרץ: לא יעד הגירעון קובע את היקף השירותים שמדינה יכולה לתת לאזרחיה.
עמיר פרץ: יעד הגירעון חשוב, כי אם לא נעמוד ביעד הגירעון, החוק מחייב אותך לצמצם שירותים, אבל בהנחה שעומדים ביעד הגירעון, מה זה משנה?
עמיר פרץ: אם יעד תקרת ההוצאה מוגבל, מה זה חשוב?
עמיר פרץ: בסדר, עומדים בו, אבל מה?
עמיר פרץ: יש עודפי תקציב שגם אם הממשלה רוצה, החוק מגביל אותה מלהוציא אותם.
עמיר פרץ: זאת אומרת, אני בהחלט חושב שאם חלילה יהיה משבר וייווצר גירעון בלתי צפוי, באופן מיידי כל הגורמים עצמם צריכים לאזן את הגירעון.
עמיר פרץ: איזון הגירעון ילך על חשבון השירותים של האזרח אבל השאלה היא לשנים ולא לשנה אחת, לשנים בהם יעד הגירעון הוא יעד שעומדים בו פחות או יותר, ואפילו יותר.
עמיר פרץ: אני אחזור על דברים שאמרתי שלא בפניך אבל אומר אותם לפניך.
עמיר פרץ: נמצאת כאן קרנית פלוג שהיא נכס אסטרטגי שלכם.
עמיר פרץ: לפעמים בארגונים הנכס שמלווה לאורך כל התהליכים הוא אחד הנכסים החשובים ביותר, והיא כזאת.
עמיר פרץ: קח את מדיניות בנק ישראל לפני עשר שנים.
עמיר פרץ: אני יצרתי את העלאת שכר המינימום, תיארו את זה כמנוף אנטי כלכלי, וגם בנק ישראל אמר שזה ייצור אבטלה.
עמיר פרץ: פחות, לא באותה דרמטיות שאמרו אחרים, אבל אמר.
עמיר פרץ: דרך אגב, בשקפים שלך, השנה היחידה שהנושא שהעלה יושב ראש ועדת הכספים משתפר, שמצבם של העובדים העניים – שזאת תעודת הכישלון הכי גדולה שיש למדיניות כלכלית, כי העובד עובד אבל בסוף הוא עני – משתפר והשנה היא בין 2006 ל-2007 בהן עלה שכר המינימום.
עמיר פרץ: זאת השנה היחידה.