GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן סופר: גם בבריאות הנפש, בתוספת השלישית, אנחנו גם רגולטור וגם ספק השירותים, כפי שאמר המנכ"ל בהתחלה.
אילן סופר: אנחנו נותנים שירותים בנושא של סמים, התמכרויות, אוטיסטים, שיקום נכי נפש בקהילה.
אילן סופר: סוגיות עיקריות על הפרק, שכרגע דיבר עליהן גם סגן השר, זה הרפורמה, וכמובן הנושא של הרחבת שירותים מרפאתיים בקהילה וחוק השיקום, שצריך לשמור על מסגרת המקורות שלו.
אילן סופר: מבחינת הביצוע, הביצוע כאן עומד על 100%.
יעקב ליצמן: 100.1%.
אילן סופר: אפשר לראות את הנושאים השונים בבריאות הנפש, כאשר הנתח המרכזי פה הוא נתח השיקום, 445 מיליוני שקלים.
רחל אדטו: למה אתה כותב גם בגריאטריה וגם בבריאות הנפש במסגרת הסוגיות העיקריות את העברת האחריות הביטוחית לאשפוז סיעודי לקופות חולים?
רחל אדטו: באיזה מסגרת זה?
רחל אדטו: זה נכנס לך במסגרת תקציבית או רעיונית?
חיים אורון: זה החוק.
יעקב ליצמן: עוד לא חוק, לא לכל דבר זה חוק, זה חלק של הרפורמה.
רחל אדטו: אז זה רעיונית.
יעקב ליצמן: חלק רעיונית.
אילן סופר: מבחינת בריאות הציבור, פה אנחנו כמובן עוסקים באדם הבריא, רפואה מונעת.
אילן סופר: בסוגיות מרכזיות פה אנחנו מתמודדים עם מחסור בכוח אדם בנושא פיקוח.
אילן סופר: נושא המזון הוצף פה גם בוועדה לפני מספר חודשים.
אילן סופר: עושים גם פעולות לחיסכון בכוח אדם והפנייתו למשימות פיקוח, לדוגמה: ההחלטה האחרונה בנושא הנחיות פיקוח על בתי הספר.
יעקב ליצמן: עשינו שינוי שהרשיונות ייצאו פעם בשלוש שנים, לא כל שנה, ואז את כוח האדם אני מקווה להעביר למזון, כך שאפשר יהיה לקצר את ההמתנה בתורים, כי בחלק אלה אותם צוותות שמוציאים גם רשיונות לבתי ספר וגם למזון.
יעקב ליצמן: אם נשים פעם במבנים שלוש שנים ומבנים חדשים בחמש שנים, אפשר לחסוך כוח אדם, ואת כוח האדם הזה להעביר.
אילן סופר: יש לנו תוכנית חיסונים מוסדרת, שמתגלגלת משנה לשנה.
אילן סופר: נושא של שירותי בריאות התלמיד הוא נושא שיטופל ויסוכם.
יעקב ליצמן: בריאות התלמיד כרגע במכרז.
יעקב ליצמן: אחרי סינון סופי, נדמה לי שנשארו שניים.
אמנון כהן: הבנתי שנגמר המכרז.
יעקב ליצמן: כן, נגמר היום.
יעקב ליצמן: אלה שיזכו במכרז, אני מניח שזה יהיה אולי היום או עוד כמה ימים, יתחילו בספטמבר.
אמנון כהן: ובינתיים מה יהיה?
אמנון כהן: מי שממשיך ימשיך עד ספטמבר?
יעקב ליצמן: הוא ימשיך עד ספטמבר.
יעקב ליצמן: זה בעצם חופש כבר חודשיים.
חיים אורון: לכמה שנים המכרז?
יעקב ליצמן: בעיקרון הוא היה שלוש שנים, אני אנסה להוריד את זה לשנתיים.
אורי אורבך: אבל זה סגור?
אורי אורבך: יש שם כל מיני הליכים משפטיים, הבנתי שיש שם איזה ריב.
יעקב ליצמן: הבעיה שזה שרצה היום אפילו לא נכנס לסף, ולכן הוא מסונן כבר מייד בהתחלה.
אורי אורבך: הבנתי שיש בעיה בשלושה חודשים האלה.
אמנון כהן: לא, הוא אומר שימשיך.
יעקב ליצמן: דוד החשב יכול להרחיב על זה.
דוד גרשנוביץ: עד שנשלים את תהליכי הבחירה, הכרזת הזוכה ומתן זמן לזוכה להתארגן, מי שמספק היום את השירותים, האגודה לבריאות הציבור, אנחנו במשא ומתן איתה שהיא תמשיך לתת את השירות הזה.
אמנון כהן: עד שייבחר החדש.
דוד גרשנוביץ: עד שייכנס החדש.
יעקב ליצמן: ייכנס, כי עוד שבוע, שבועיים הוא ייבחר.
יעקב ליצמן: הוא ייכנס בספטמבר.
אמנון כהן: שלא יהיה מצב שלא יהיה - -
דוד גרשנוביץ: נכון, שלא יהיה מצב הן מבחינת השירות לתלמיד והן מבחינת ייצור רצף.
אורי אורבך: אם אתם רוצים שזה יימשך באופן טבעי עד סוף השנה, צריך לסגור את זה עכשיו.
יעקב ליצמן: יושבים אתו.
דוד גרשנוביץ: אנחנו נמצאים בהליכים סופיים של סגירה עם הספק הקיים.
אילן סופר: היקף ההוצאה בנושא בריאות הציבור כ-730 מיליוני שקלים, גם פה הביצוע כמעט מלא, 99%.
אילן סופר: אפשר לראות פה את הפילוח של הנושאים השונים שמטופלים, המשרד הראשי.
יעקב ליצמן: יש דבר אחד שאנחנו לא הסברנו בנושא בריאות התלמיד.
יעקב ליצמן: במכרז החדש יהיה לנו מעקב ממשרד הבריאות באמצעות המחשב.
יעקב ליצמן: בכל בית ספר נדע בדיוק איזה חיסון התקבל, איזה לא, איך התקדם המצב ואיפה יש פיגורים.
אבי גור: אפילו כל ילד יוכל - -
יעקב ליצמן: אמרתי שאון-ליין נדע בדיוק מה המצב, שזה שיפור.
אילן סופר: בנושא המשרד הראשי, גם פה אפשר לראות את הביצוע לכלל יחידות המשרד.
אילן סופר: אני אגיד מילה אחת על תקציב הפיתוח.
אילן סופר: סך כל ההוצאה התקציבית בשנת 2009 הסתכמה ל-558 מיליוני שקלים.
אילן סופר: זה תקציב שניתן בגין שנת 2009 – תקציבים שנגררים משנים קודמות, בהתאם לקצב ביצוע הפרויקטים.
אילן סופר: על התקציב הזה אני אגיד מילה אחת.
אילן סופר: התקציב הזה נשחק בצורה מהותית לאורך השנים, והוא לא נותן מענה סביר לדרוש.
אילן סופר: בכותרות בתקופה האחרונה היה הנושא של בתי החולים הפסיכיאטריים, אבל אני אומר לכם שמצב התשתיות בהמון מוסדות משרד הבריאות, מצבם בכי רע.
אילן סופר: אנחנו אמדנו את הדרוש, כדי להחזיק תשתיות בהיקפים נורמליים.
אילן סופר: הוא מסתכם ב-3.4 מיליארד שקלים.
אילן סופר: הוא מתחלק לתשתיות, לשדרוג מחלקות, בטיחות וכן הלאה, כאשר התקציב הקיים, לרבות פרויקטים או נושאים ייעודיים שניתנים בתקציב הזה, עומד על 353 מיליוני שקלים.
אילן סופר: יש פה שקף אילוסטרטיבי, שמציג את בסיס התקציב שהיה בשנת 95' ואת השחיקה שלו.
משה גפני: אני רוצה להרחיב את השקף הזה.
משה גפני: זה השקף, שלפי דעתי, הוא החשוב ביותר.
משה גפני: כמה היה תקציב משרד הבריאות ב-1995, בסיס התקציב?
אילן סופר: סדר גודל של כ-245 מיליוני שקלים, וכמו שרואים כאן, הוא נשחק לאורך השנים.
אילן סופר: הוא ספג קיצוצים על קיצוצים על קיצוצים.
אילן סופר: בסופו של דבר, התקציב שעומד לרשותנו לשדרג תשתיות בתקציב המשרד, אני אומר לכם שהוא כמעט כלום.
משה גפני: כמה זה היום?
אילן סופר: היום הוא עומד על כ-80 מיליוני שקלים.
משה גפני: זאת אומרת ירידה מ-245 ל-80.
אילן סופר: סדר גודל.
אילן סופר: אני לא מדבר על פרויקטים ייחודיים.
איתן חי-עם: זה הכסף שיש לנו.
איתן חי-עם: אם היינו צריכים היום לצבוע את כל בתי החולים, לא היה מספיק הכסף.
איתן חי-עם: 80 מיליון לא מספיקים אפילו לצבוע את בתי החולים.
יאיר זילברשטיין: זה לא הכסף שניתן לפרויקטים.
יאיר זילברשטיין: לכל פרויקט יש תקציב ייחודי.
איתן חי-עם: אנחנו מדברים על האחזקה השוטפת.
יאיר זילברשטיין: בכל פרויקט פיתוח בדרך כלל הפרופורציות הן שמשרד הבריאות נותן מטשינג מתוך התקציב הזה של בערך 10%.
יעקב ליצמן: שר הבריאות נותן מטשינג מגמ"חים, מאיפה יש לו מטשינג?
יעקב ליצמן: מאיפה יש לו מטשינג?
יעקב ליצמן: מה, יש לי תקציב?
יעקב ליצמן: אני אתן לך מטשינג...
יעקב ליצמן: אני אתן לך גמ"ח - - -
יאיר זילברשטיין: התקציב בפועל היה מעל חצי מיליארד שקל, והבסיס הוא באמת 80 מיליארד שקל.
איתן חי-עם: אתה צודק במה שאתה אומר, אבל חייבים לחדד את זה.
איתן חי-עם: בסוף היום לשר, למנכ"ל ולאנשי הביצוע יש 80 מיליון לתחזק את בתי החולים.
איתן חי-עם: אני אומר שהם ישנים, התשתיות של חלקם רקובות.
איתן חי-עם: עם ה-80 מיליון אי אפשר לעשות שום דבר, אני אומר שזאת טיפה בים, ואנחנו לא עושים נכון.
יעקב ליצמן: בכדי שתבין, 700 מיליון שקל צריך שיפוץ רק בפסיכיאטריים, 700 מיליון שקל.
משה גפני: ויש 80 מיליון לכולם.
איתן חי-עם: ובשנה הבאה זה יהיה 800 ובשנה אחרי זה זה יהיה מיליארד.
יעקב ליצמן: כשנסגור, לא נצטרך.
משה גפני: בוא נתקדם.
משה גפני: חשוב לנו מאוד, אם אתה יכול להגיד על התקציב עצמו של משרד הבריאות, מה קרה במהלך השמונה שנים האחרונות?
משה גפני: מה קרה לתקציב עצמו?
משה גפני: כמה מדינת ישראל מקציבה לאזרח עבור בריאות?
אילן סופר: זה יהיה בהמשך.
רחל אדטו: מי קובע מה צריך להיות תקציב הפיתוח של משרד הבריאות?
רחל אדטו: האם זאת החלטה של המשרד?
משה גפני: אני מבין שאת ממשיכה את השאלה.
יעקב ליצמן: אם יש לי כסף, אני יכול להחליט.
שי חרמש: ההחלטה של משרד, השאלה היא איזה משרד.
יעקב ליצמן: אני יכול להחליט, אם יש לי כסף, אפשר להחליט מה אני עושה.
משה גפני: האם הוא צובע באילת או בצפת.
אילן סופר: מבחינת מערך האשפוז הכללי, אני אראה את זה כאן, בסך הכל אנחנו מדברים על כמעט שמונה מיליארד שקלים.
אילן סופר: זה כולל את בתי החולים הכלליים, בתי החולים של בריאות הנפש והגריאטריה.
אילן סופר: אפשר לראות את הביצוע בחתך בתי החולים.
משה גפני: אבל אתה חייב להביא לנו איזה שקף, שנוכל להעביר ביקורת על המשרד, הכל נשבח?
משה גפני: יש משרדים, שהיה לנו איתם מעניין.
משה גפני: ביצוע של 100%.
חיים אורון: רגע, יש להם ברירה?
חיים אורון: בחייך.
משה גפני: מה זאת אומרת "יש להם ברירה"?
משה גפני: משרד שלא מתפקד, יכול לא לבצע.
משה גפני: מה, אין דבר כזה?
יעקב ליצמן: אני יכול להראות לך הרבה סעיפים - -
אילן סופר: בתי החולים הגריאטריים בסך הכל כ-432 מיליוני שקלים, 100% ביצוע.
אילן סופר: בריאות הנפש, אפשר לראות פה את החלוקה התקציבית.
אילן סופר: את כל הגרפים שהצגתי מבחינת המספרים אפשר לראות כאן בריכוז אחד.
אילן סופר: ראשית, בסיס תקציב מצוי בחסר.
אילן סופר: אין לנו מנגנון קידום של התוספת השלישית.
אילן סופר: מנגנון הקידום של התוספת השלישית זה פונקציה של משא ומתן, שאנחנו מקיימים בדיוני התקציב.
אילן סופר: זה שונה מחוק ביטוח בריאות ממלכתי, ששם יש מנגנון מאוד מסודר לנושא הזה, וגם התוספת לסל התרופות, גם היא לא מתעדכנת באופן אוטומטי, גם היא פונקציה של סיכומים.
חיים אורון: וגם התוספת השנייה נשחקת.
אילן סופר: אנחנו נראה את זה מייד.
שי חרמש: בשקף הקודם יש צניחה מאוד משמעותית בנושא של תקציבי פיתוח, זאת מתנת שמיים?
שי חרמש: מאיפה זה בא?
אילן סופר: אני אמרתי שיש פה פרויקטים, שנגררים משנים קודמות, כמו: מיגון הצפון ועוד כל מיני פרויקטים ייעודיים.
אילן סופר: השקף שהראיתי קודם דיבר על התקציב השוטף לאחזקת בתי החולים ולא פרויקטאלית.
אילן סופר: פה אנחנו מראים את התקציב הפרויקטאלי, כפי שביצענו אותו.
יעקב ליצמן: הסל זה הנושא הבא.
יעקב ליצמן: תחזור לסעיף הקודם, סל התרופות.
יעקב ליצמן: אני רוצה להגיד דבר אחד, נכון לעכשיו אין לנו סל לשנה הבאה.
יעקב ליצמן: לו הייתי בממשלה, בהחלט הייתי תומך בהצעת החוק שחיים אורון דיבר עליה, לקבוע אוטומטית אחוזים מסוימים לסל.
יעקב ליצמן: אני פונה לכנסת, אני אומר לכם את זה מייד.
יעקב ליצמן: אני לא חושש, ואני אומר: רבותי, לשנה הבאה כרגע אין.
משה גפני: אין בכלל.
יעקב ליצמן: אין בכלל, והיה הסכם תלת שנתי, שב"ן תמורת הסל.
שי חרמש: מה זה אומר שאין בכלל?
שי חרמש: אין מהאחד בינואר 2010?
יעקב ליצמן: 2011.
יעקב ליצמן: 2010 יש, אבל צריך להתכונן לזה, עוד מעט יתחיל הדיון.
יעקב ליצמן: אני לא אתן שסל התרופות יהיה מתוך משרד הבריאות.
יעקב ליצמן: אתה יודע איך זה יעבוד.
יעקב ליצמן: סל התרופות זה דבר אחד, תקציב משרד הבריאות זה דבר שני.
יעקב ליצמן: אני בהחלט הייתי שמח, אם היה חוק כזה שהיה מסדר את זה אוטומטית – פחות פרומיל, יותר פרומיל, יותר אחוז, פחות אחוז.
משה גפני: למה זה לא נמצא בתקציב?
משה גפני: אולי צריך להכניס את זה בהסכם קואליציוני?
יאיר זילברשטיין: זה יהיה כמובן בתקציב.
משה גפני: לא, למה זה לא מופיע עכשיו?
חיים אורון: אין תקציב ל-2011.
יעקב ליצמן: לא, אבל למשל בסל התרופות לפני שנתיים, בלי תקציב היה הסכם.
חיים אורון: היתה החלטת ממשלה לשלוש שנים, ואתה יודע יותר טוב מכולם למה אין, כי כשתסכים לתקציב דו-שנתי, יתנו 100 מיליון שקל לתרופות.
חיים אורון: כשתהיה בקואליציה, יתנו עוד 50.
חיים אורון: כשתהיה עוד יותר בקואליציה, יתנו עוד 50.
חיים אורון: ככה זה מתנהל.
חיים אורון: היו שנים שתקציב התרופות היה חלק ממשא ומתן, על האקמול היה כתוב "מטעם ישראל ביתנו" וכולי.
יעקב ליצמן: הנושא הזה של סל תרופות הוא בראש מעייניי כרגע.
יעקב ליצמן: אני מוטרד מזה לשנה הבאה.
יעקב ליצמן: אני לא מוטרד שלא יהיה, בטוח שיהיה, השאלה כמה.
יעקב ליצמן: השאלה כמה היא שאלת מפתח.
יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת כמה יש בשנה הבאה, היה 415 - -
יאיר זילברשטיין: קודם כל, אין עדיין להסכם משמעות רבה, כי עדיין לא התחילו המשאים ומתנים על התקציב.
יעקב ליצמן: אבל הסכם סל זה לא אתי, זה עם הכנסת.
יעקב ליצמן: אלה שני דברים, הסל זה בנפרד מעבר למשרד הבריאות.
יאיר זילברשטיין: עדיין אין הסכם, ההסכם הקודם היה בהחלט הסכם תלת שנתי, שהיו לו יתרונות ברורים.
יאיר זילברשטיין: ננסה גם הפעם להגיע לפתרון ארוך טווח.
יאיר זילברשטיין: שוב, אני חושב שגם סגן השר מודע לזה, שהגידול שניתן לתרופות הוא בהחלט נתון לשיקול דעת ולסדרי עדיפויות משנה לשנה.
יאיר זילברשטיין: לא כל שנה יש אותו מספר תרופות חדשות שצריך להכניס.
רחל אדטו: זה רק הולך ועולה כל שנה, זה בכלל משפט לא נכון מה שאתה אומר כרגע.
יאיר זילברשטיין: גם אם זה הולך ועולה, עדיין זה נתון לשיקול דעת.
יאיר זילברשטיין: גם הממשלה הזאת החליטה להקצות חלק מהכסף השנה לשיניים לילדים, ואנחנו בירכנו על המהלך הזה.
רחל אדטו: בטח, כי זה מוציא מכם את האחריות לנושא של רפורמה לבריאות שיניים, כי זה בא על חשבון משהו.
יאיר זילברשטיין: חלק מהתוספת זה חלק מתוספת המשאבים שמוקצית למערכת הבריאות, אבל היא צריכה להינתן בהתאם לשיקול דעת מקצועי.
משה גפני: אני רק אומר לך בשם ועדת הכספים – אנחנו את סל התרופות נוציא מתקציב משרד הבריאות, זה לא יהיה חלק ממשא ומתן על תקציב משרד הבריאות, כשמשרד הבריאות נמצא בשחיקה מתמדת, זה בכלל לא יהיה בדיון הזה.
משה גפני: בסל התרופות ייפסק ההסכם הזה של שנה, שנתיים, שלוש שנים.
משה גפני: ייגמר העניין הזה.
משה גפני: זה יהיה בתקציב משרד הבריאות, אבל יהיה בבסיס.
משה גפני: הדיון יהיה אתנו.
משה גפני: אנחנו לא נסכים יותר למצב הזה, אנחנו מדברים על פיקוח נפש, מדברים על חיי אדם, אנחנו לא הולכים לשחק עם העניין הזה.
משה גפני: לכן תדע ותגיד גם לממונים עליך: תקציב משרד הבריאות זה דיון אחד, תנהלו אותו עם משרד הבריאות ועם סגן השר; התקציב של סל התרופות פה בשולחן הזה לא יעבור, אם זה לא יסודר, כמו שזה צריך להיות מסודר, נגמר הסיפור הזה.
יעקב ליצמן: אני אגיד גם לממונים עליי...
שי חרמש: הרבנים?
יעקב ליצמן: לא, ראש הממשלה, הוא שר הבריאות.
משה גפני: לא, זה כבר משחק בחיי אדם.
משה גפני: קח את השקפים העיקריים, כי אנחנו מתקדמים מאוד עם הזמן וחברי הכנסת רוצים להתייחס.
אילן סופר: יש נושאים שעולים במהלך השנה, שנובעים מחקיקה.
אילן סופר: צריך לזכור, שהם לא באים עם תקציב בצדם, והם מביאים אותנו למצב שממול תוכניות שאנחנו מסכמים, אנחנו צריכים לייצר מקורות נוספים.
אילן סופר: נתתי פה כמה דוגמאות, מרכזי החוסן, שימוש באלכוהול, עברייני מין וכן הלאה.
אילן סופר: זה כמובן בא על חשבון התוכניות, שמאושרות בדרך כלל בתקציב.
אילן סופר: מפה נעבור קצת לנתונים מקרו-כלכליים, ואני אבקש מהמנכ"ל שימשיך.
איתן חי-עם: תודה.
איתן חי-עם: לפני זה אני רוצה להודות לשותפים אילן ודוד החשב, ובלי שזה יהווה תקדים, גם לאוצר שאנחנו מצליחים ביחד להניע מערכת בחסר בצורה, שרק בשיתוף פעולה של כולנו אפשר בכלל לנוע.
איתן חי-עם: חשוב לנו להציג את הנתונים, כי הם הבסיס אחר כך לכל התייחסות.
איתן חי-עם: זאת הזעקה שלנו על החסר ועל השחיקה במערכת הבריאות.
איתן חי-עם: אם מסתכלים על מספר רופאים ל-1,000 נפש במדינת ישראל, אנחנו רואים שהמספר הולך ויורד מ-2006 שהיה קצת פחות מ-3.5, ואנחנו צופים ב-2020 להגיע ל-2.8.
איתן חי-עם: אני מזכיר שתוך כדי זה הרפואה מתקדמת, האוכלוסייה מזדקנת, הצרכים גדלים ומספר הרופאים ל-1,000 נפש הולך וקטן, כאשר ב-OECD אנחנו רואים שהממוצע זה 3.07.
שי חרמש: יש מצבור של רופאים פוטנציאליים, שלא עוברים את הבחינות?
איתן חי-עם: יש, ויש לנו כמה רעיונות.
יעקב ליצמן: אמרתי בתחילת הדרך, שראש הממשלה הציע שנעלה את גיל הרופאים בעוד כמה שנים.
עפו אגבאריה: כן, אבל זה לא פתרון.
יעקב ליצמן: זה לא פתרון, אבל זה יתן כמה שנים להדביק את הפער.
עפו אגבאריה: אבל אני הצעתי שאם יש 1,000 רופאים שלא עברו בחינה, אולי מתוכם אפשר להוציא עוד, אם נפתח עוד קורס ועוד קורס.
איתן חי-עם: לא רק שלקחנו את זה לתשומת לבנו, אלא אנחנו גם מתעסקים בזה – אולי לא מספיק, ואתה צודק.
איתן חי-עם: יש עוד כמה רעיונות.
איתן חי-עם: רק אתמול במקרה שמעתי, שברומניה יש 1,200 סטודנטים ישראליים לרפואה, שכל העולם מחזר אחריהם, חוץ ממשרד הבריאות שלנו, וזה פוטנציאל טוב, אלה אנשים טובים.
רחל אדטו: תוסיף גם 200 סטודנטים מארצות-הברית שלומדים כאן בארץ ומשלמים שכר לימוד לאוניברסיטאות.
רחל אדטו: במקום שילמדו 200 סטודנטים אמריקנים שאחר כך חוזרים כולם לארצות-הברית, שיהיו במקומם 200 סטודנטים ישראלים.
יעקב ליצמן: אני בעד זה ואני חותר לזה.
איתן חי-עם: יש רק בעיה אחת עם ההצעה שלך, חברת הכנסת אדטו, והיא שהם משלמים טוב ומישהו צריך לתת לאוניברסיטאות - -
יעקב ליצמן: יש הסכם, שליש מהרופאים, מ-600 נדמה לי זה 400 ו-200 חוצניקים, ואני רוצה להגדיל את המקומיים.
רחל אדטו: הם משלמים לאוניברסיטאות, ולכן האוניברסיטאות רוצות אותם, אז מישהו צריך לפצות את האוניברסיטאות.
מגלי והבה: אלה שבאים מארצות-הברית משלמים שכר לימוד או שמישהו משלם להם?
יעקב ליצמן: הם משלמים.
מגלי והבה: אז למה אתם רוצים לחייב?
יעקב ליצמן: כי אני צריך רופאים מקומיים.
מגלי והבה: אבל הם משלמים שכר לימוד.
יעקב ליצמן: מה יש לי מזה, אם אחר כך אני אביא אותם משם?
יעקב ליצמן: מה יש לי מזה?
אמנון כהן: אז תפתח עוד אוניברסיטה הוא מתכוון.
איתן חי-עם: דבר נוסף שאנחנו מתריעים וחייבים להציג בכל מקום אפשרי זה מימון ההוצאה הלאומית לבריאות.
איתן חי-עם: אנחנו רואים את התופעה, שלפחות בעיניי ובעיני סגן השר ואחרים היא בהחלט בעייתית, שהמימון הציבורי הולך ויורד, והמימון הפרטי הולך וגדל.
איתן חי-עם: המשמעות היא שכל משפחה, ועוד מעט נראה את זה, מוציאה יותר ויותר כל הזמן בשביל הבריאות.
משה גפני: מגמה ברורה.
איתן חי-עם: אנחנו רואים את ההוצאה הלאומית לבריאות.
איתן חי-עם: אפשר לדלג על זה, כולם מכירים את זה.
איתן חי-עם: הגידול המצטבר לנפשות המתוקננות מול העדכון הדמוגרפי – מה שקורה שהעדכון שמתבצע בתקציב איננו בהלימה לעדכון הדמוגרפי במדינת ישראל, ולכן הפער בין התקציב לבין הצרכים הולך וגדל כל הזמן, והמשמעות היא שאנחנו צריכים לצמצם או למצוא פתרונות כאלה ואחרים.
איתן חי-עם: את ההוצאה הלאומית אפשר לראות, כולנו יודעים איפה אנחנו נמצאים.
איתן חי-עם: לפנינו השוואה מהתמ"ג, השוואות בין-לאומיות - איפה נמצא ה-OECD; זה בצהוב, וזה הממוצע, ואיפה נמצאת מדינת ישראל וכמה היא משקיעה.
שי חרמש: ה-7.7 זה הוצאה כוללת, גם הציבורי וגם הפרטי.
איתן חי-עם: כן.
שי חרמש: זה גם מה שאני שם בכיס.
איתן חי-עם: לא מה שאתה בכיס, אלא היד שאנחנו שמים בכיס שלך.
איתן חי-עם: זה מה שאתה מוציא מהכיס.
שי חרמש: אני רוצה לראות את ההוצאה הציבורית, זה הקטע המעניין.
שי חרמש: זה כמה המדינה נותנת.
שי חרמש: אם אני מחליט לקנות, זאת בעיה שלי.
רחל אדטו: אתה יכול להחסיר את המספר הזה מהעלייה של הצריכה הפרטית, ואז אתה מקבל את המספר האמיתי, כלומר: אחד הולך עם השני.
יעקב ליצמן: אבל הוא רוצה את זה בגרף, בסדר.
איתן חי-עם: אתם יכולים לקבל את זה פה במיליארדי שקלים, ולראות שהציבור של מדינת ישראל מ-1995 ל-2008 בעצם הכפיל את ההוצאה שלו מ-12 מיליארד ל-24 מיליארד הוצאה out of pocket money.
איתן חי-עם: רק בשביל היושרה, שאף אחד לא יחלק את זה בשבעה מיליון נפשות בישראל, יש שלושה מיליון, ארבעה מיליון שלא מוציאים את הכסף הזה, וזאת בעיה קשה מאוד, כי בשביל לקבל בריאות, אתה צריך לממן את עצמך.
איתן חי-עם: הם לא יכולים, מקבלים פחות, ומצד שני האחרים מוציאים עוד הרבה יותר.
עפו אגבאריה: אבל כמה הצד החלש מוציא?
איתן חי-עם: זה על מה מוציאים בגדול: על משקפיים, על ביטוחים משלימים - אנשים הבינו שכדאי שיהיו להם ביטוחים משלימים, מי שיכול כמובן - על תרופות, הוצאה שהולכת וגדלה, ולהזכירכם עוד פעם, יש עבודות שהתפרסמו גם בהסתדרות הרפואית וגם עבודות שנעשו במשרד ובמקומות אחרים, שתלוי מי מפרסם בין 25% ל-30% מהאנשים אינם מקבלים את התרופות שלהם בגלל בעיה, שהם לא יכולים לשלם את ההוצאה הזאת.
איתן חי-עם: זאת התוספת הטכנולוגית, זה הסל שאנחנו רואים בשנים האחרונות שהן השנים המדוברות, ועכשיו השאלה היא האם אנחנו חלילה חוזרים ל-2004 או ממשיכים בטרנד של 2008, 2009 ו-2010.
משה גפני: לא, אנחנו מתקדמים.
איתן חי-עם: מיטות כלליות ל-1,000 נפש – השוואה, עוד פעם אני אומר שאנחנו נמצאים במצוקה קשה מאוד ביחס למה שקורה בעולם הגדול.
איתן חי-עם: רק בשביל היושרה, מדינת ישראל מתחלקת לשניים – במרכז הארץ יש עודפי מיטות, ובפריפריה יש חוסר הרבה יותר קיצוני ממה שאנחנו רואים פה.
איתן חי-עם: אלה ממוצעים, ואסור שהממוצעים יבלבלו אותנו, אבל גם בממוצע מצבנו גרוע ביותר ביחס למדינות העולם.
רחל אדטו: היה איזה משבר לפני שבועיים ב"תל-השומר".
רחל אדטו: זאת התשובה למעשה.
משה גפני: שאלתי את זה, מה שאמר סגן השר שלא היתה בעיה שונה משנה שעברה, אבל כל הזמן אנחנו בירידה ומצוקת האשפוז גדלה.
מגלי והבה: במיוחד בפריפריה.
איתן חי-עם: תפוסת מיטות כלליות – אל תתבלבלו, כשאומרים 96% זה נשמע מספר נפלא, זה אומר שיש ימים שיש 130% ויש ימים של 70%.
שי חרמש: לא, יש מחלקות - -
איתן חי-עם: יש מחלקות שמשחררות לקראת שבת.
יעקב ליצמן: תסבירו דבר אחד, את התוספות.
עפו אגבאריה: אתה יודע איזה לחצים מופעלים על הרופאים לא לשלוח לאשפוז?
עפו אגבאריה: זה נורא.
עפו אגבאריה: לוחצים על הרופאים שלא לשלוח לאשפוז.
אילן סופר: הנושאים של שנת 2010 – נושא סל הטכנולוגיות 350 ועוד 65 שזה השיניים.
אילן סופר: הנושא של העלאת תעריפי הטיפול בטראומה כ-80 מיליון שקל, שזה נוסף לבסיס תקציב בתי החולים.
אילן סופר: נושא של פיתוח הפריפריה – כ-60 מיליוני שקלים, שזה הסכם שהשיג סגן השר.
שי חרמש: מה, זה בינוי?
יעקב ליצמן: כן, ציוד.
אילן סופר: בהחלט, אנחנו מדברים על הפריפריה, גם ציוד וגם בינוי.
אילן סופר: הרחבת טיפולים מרפאתיים בבריאות הנפש – עוד כ-50 מיליון שקל.
אילן סופר: אשפוז סיעודי לקשישים – כ-48, וביטול ההשתפות העצמית בתחילת השנה – כ-40 מילון שקל בשנה.
איתן חי-עם: זה עבר בשקט, אבל זאת מהפכה בקנה מידה.
אילן סופר: יש עוד הרבה נושאים נוספים.
יעקב ליצמן: יש עוד דבר אחד, שמהאחד בינואר השנה כל ילוד בבתי חולים עובר בדיקת שמיעה.
עפו אגבאריה: בכל בתי החולים?
יעקב ליצמן: בכל בתי החולים.
עפו אגבאריה: יש כבר ציוד לכולם?
יעקב ליצמן: לאור מה ששמעתי, ביקשתי לבדוק.
יעקב ליצמן: היתה לי תלונה על שלושה בתי חולים.
יעקב ליצמן: פניתי אליהם, קיבלתי תשובות וכולם בדרך לשם.
משה גפני: אדוני המנכ"ל, תודה רבה.
משה גפני: אילן, תודה.
משה גפני: אני מבקש מחברי הכנסת, אם אפשר למקד את הדברים, כי אין לנו הרבה זמן.
משה גפני: חבר הכנסת מגלי והבה, אחריו חבר הכנסת אורבך, ולאחר מכן יושב ראש השדולה למען הבריאות הציבורית.
מגלי והבה: אדוני היושב ראש, אני רוצה לברך את סגן השר, בסך הכל הניסיון שלך אתנו פה והמעבר שלך למקום החשוב הזה מראה שהשתדלת והצלחת בכמה תחומים.
מגלי והבה: אבל יש כמה בעיות מטרידות ביותר, בעיקר בנושא הפריפריה.
מגלי והבה: אתה זוכר שביקרנו בתקופת מלחמת לבנון השנייה בבית החולים "זיו" בצפת ותרמנו את מכונת הצילום הדיגיטאלית לחדר המיון.
מגלי והבה: היום אני יודע שהוחלט להפסיק את המיגון לחדרי המיון בצפת, זאת אומרת: אין לזה תקציב.
מגלי והבה: גם אין לחדרי אשפוז המיועדים לחירום, אלא אם תגיד לי שיש הסכם סודי שאנחנו לא יודעים עליו, שהסכנות בצפון ייפסקו.
עפו אגבאריה: מדברים על שלום...
מגלי והבה: אני מתכוון בשאלה הזאת, שבהחלט כמו שיש דברים חשובים למערכת הבריאות, שזה יילקח בחשבון.
מגלי והבה: זה לא מיטת אשפוז חסרה, אלא זה חיי אדם, ויפה שעה אחת קודם בנושא הזה.
מגלי והבה: אדוני, אנחנו זוכרים כמה נלחמת על הנושא של התקציב לשפעת החזירים והיתה אכזבה גדולה, אולי לטובה, שהרבה אנשים לא התחסנו, כולל אלה שאמורים להיות ממשרדך, ונשאר תקציב.
מגלי והבה: מה מתוכנן עם ה-500 מיליון ש"ח האלה?
מגלי והבה: אם אתה אומר לי שאנחנו הולכים לפתור את בעיית האחיות לבתי הספר, הרפואה לתלמידים, אנחנו בדרך הנכונה.
מגלי והבה: אם אתה אומר לי שזה חוזר לאוצר בדרך כזאת או אחרת, אז נשמע התייחסות.
מגלי והבה: הנושא של המחסור במיטות אשפוז צריך להטריד אותנו בפריפריה.
מגלי והבה: מה אתם רוצים, שגם לא יהיה בית חולים ואנשים ייסעו להתאשפז, לאן?
מגלי והבה: אולי לשכנים?
מגלי והבה: זה גם מחייב תשובה, איך אתה נערך לכך שיהיו לנו מיטות אשפוז בפריפריה.
אורי אורבך: כמה הערות קצרות.
אורי אורבך: אני חושב שאחד התפקידים הציבוריים החשובים של סגן שר הבריאות הם פשוט לחנך את הציבור, שבתי החולים הם המקומות הקדושים שלנו; לא במקום, חלילה, המקומות הקדושים, אלא בנוסף.
אורי אורבך: ובתי אבות אלו בתי הכנסת שלנו, זאת אומרת: מבחינת החשיבות של קיום מצוות, מעבר לדברים האנושיים הרגילים, זו נקודה שצריכה לחלחל לציבור, וכל נושא הבריאות, כמובן, בהתאמה.
אורי אורבך: אני חושב שיש שתי נקודות חשובות, שצריך לשים אליהן לב טיפה יותר, ואני יודע שזה קרוב ללבו של סגן השר, בנושא בריאות התלמיד.
אורי אורבך: אני מאוד חושש ממה שקורה.
אורי אורבך: אנחנו בתקופת מעבר מחברה פרטית אחת לחברה פרטית אחרת בנושא בריאות התלמיד.
אורי אורבך: על הראשונות אנו בוכים, שחברות פרטיות ולא אחיות בית הספר הישנות והטובות, שמכירות כל תלמיד ומשפחתו לאורך שנים - מה שחברה פרטית מתקשה לעשות; אני חושב שצריך להיות מאוד ערניים בתקופה הזאת, גם לכמה חודשים שעלולים להימשך לכמה שנים, שהילדים לא ייפגעו מבחינת הזכויות שלהם.
אורי אורבך: נושא אחר – על סל התרופות דיברנו, אני רק אעיר פה שאנחנו יודעים כמה קשה להכניס תרופות לסל התרופות, אבל תדעו לכם שיש דבר אחד יותר קשה, להוציא תרופות מסל התרופות קשה שבעתיים.
אורי אורבך: פה ושם יש תרופות שראוי להוציא אותן, גם בגלל העלות, וגם בגלל כמובן התמורה, הן לא מספיק טובות או שלא מעודכנות, או שיש דברים טובים יותר, נקודה שצריך לשים אליה לב, ויש לי דוגמאות שלא אפרט עכשיו.
אורי אורבך: הנושא האחרון הוא נושא שאני עוסק בו קצת בחקיקה, אבל אני אומר לכם שהוא מאוד חשוב, וזה כל הנושא של מוגבלי מזון.
אורי אורבך: אנחנו העברנו לא מזמן בקריאה ראשונה את חוק הצליאק, אבל זה נכון גם לגבי אנשים שרגישים לבוטנים, לחלב – זה תחום שהולך וגדל בגלל הטכנולוגיות.
יעקב ליצמן: מה הבקשה?
אורי אורבך: הבקשה היא להיות מודע ולעודד גופים, ועמותות אפילו, שעוסקים בצורך הזה, שגורם לסבל למאות אלפי אזרחים מכל המגזרים, בגלל שינויים בתחום המזון; בעיקר לתת את הדעת לנושא של מוגבלויות מזון.
אורי אורבך: הוא תחום שהולך להתפתח, לצערנו, בצורה מאוד דרמטית.
אורי אורבך: יש לתת את הדעת גם מבחינה תקציבית לטיפול בנושאים האלה.
משה גפני: חבר הכנסת חיים אורון, ואחריו חבר הכנסת אמנון כהן.
חיים אורון: במסגרת הזמן הקצר שיש, אני רוצה להעיר אולי שלוש הערות.
חיים אורון: הערה ראשונה, שמגיעות כל הברכות על ביצוע של תקציב ב-100% וכל הכבוד למי שעוסק בזה.
חיים אורון: הערה שנייה, וזה בוויכוח שהיה בין יאיר לבין איתן - זה כאילו שבאגף אחר שלכם היו באים ואומרים: שמעו, יש פה מפעל, שהפחת השנתי שלו הוא 100 ומשקיעים 10.
חיים אורון: כולם הבינו, שבשלב מסוים המפעל הזה נעמד.
חיים אורון: אנחנו עושים במערכת הציבורית אותו דבר בדיוק, בהבדל אחד, שהיות ומדובר בבני אדם, זה לא נעמד, המשאבה לא נעצרת, השחיקה כל הזמן קיימת.
חיים אורון: נתון אחד לא מופיע פה, והוא לפי דעתי הכי משמעותי - כמה מדינת ישראל משקיעה באזרח בבריאות לפני 10 שנים והשנה.
חיים אורון: היא משקיעה פחות פר נפש, באופן מוחלט.
משה גפני: נכון, אבל זה יצא מהשקפים.
משה גפני: את זה שאלתי כל הזמן.
חיים אורון: לא, זה לא יוצא משום שקף, זה נתון שאין לך?
יעקב ליצמן: אין לו, חבר הכנסת חיים אורון צודק.
יעקב ליצמן: יש לו רק עם עצמית - - -
חיים אורון: אני מכיר את הגרפים שקשורים בהוצאה הפרטית ובהוצאה הציבורית.
חיים אורון: ההוצאה הציבורית פר נפש זה הנתון הבסיסי.
משה גפני: זה גרף חשוב, שצריך לעשות בו שימוש לתקציב 2011.
אבי גור: יש את זה באחוזים מ-33 ל-42.
חיים אורון: לא, אני מכיר את האחוזים, תאמינו לי.
חיים אורון: זה מופיע בחוברות של מכון טאוב.
איתן חי-עם: חבר הכנסת אורון, סך הכל יש עלייה של 410, שנובעת מ-931 - והמימון הציבורי יורד ב-521, ואז התוצאה נראית נפלאה, שיש עלייה, כשבפועל העלייה היא - - -
משה גפני: אני גם מבקש, אני חושב שזה לטובת העניין, לדבר בעברית קלה, להכין לתקציב 2011 מה קרה בדיוק ב-10 השנים האחרונות בהוצאה לנפש מבחינת האזרחים במדינת ישראל.
יעקב ליצמן: מבחינת ההשתתפות הממשלתית, ולא העצמית.
יעקב ליצמן: את זה אני מבקש לעשות.
חיים אורון: וכאשר בניתוח יותר לעומק ייבחן הנושא הזה של פר נפש, מנוכה ההוצאה הפרטית, ואז נגלה את הפערים הגדולים.