GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוטי שפירא: אלו נשים שאחר כך מהן תצא אותה קבוצה שתהיה יזמית בתחומי התקשורת או בתחומים יצירתיים כאלו ואחרים.
מוטי שפירא: לקבוצה הזאת המדינה לא יודעת לתת פתרון ולכן אנחנו מעבירים עכשיו את חוק הפרילנסרים שמטרתו – אנחנו יודעים את הנתונים – בעיקר לגבי נשים.
מוטי שפירא: דבר נוסף שאני רוצה לציין כאן, ואני חושב שזה חשוב מאוד לקדם את זה.
מוטי שפירא: נכון שיש התקדמות בנושא הגישה לאשראי אבל אני חושב שנושא המיני אשראי עדיין לא נכנס לתוקף.
מוטי שפירא: יש היום בהחלט קרן סיוע גם למיני אשראי עד מאה אלף שקלים, אבל עדיין אין מכשירים, למעט - אנשי המט"י והרשות יכולים לומר את זה הרבה יותר טוב – הגופים הפילנתרופיים שיכולים לתת יחסית כסף קטן יותר בזריזות.
מוטי שפירא: אין ספק שנשים במגזר הבדואי, במגזר הערבי וחלק מהמגזר החרדי והמגזר היהודי, אם היו יכולות לקבל תנאי אשראי קטן של 20 אלף שקלים, של 15 אלף שקלים, מהיר, כמו הסגנון המפורסם עליו קיבל את פרס הנובל, זה היה עוזר.
מוטי שפירא: ראש הממשלה היום, בהיותו שר אוצר, התחייב על זה.
מוטי שפירא: אני שמעתי את זה באוזניי.
מוטי שפירא: הוא התחייב על כך שהדבר הזה יקום במדינת ישראל.
מוטי שפירא: נכון שאשראי עד חצי מיליון, יש פתרונות לא רעים, אשראי עד מאה אלף שקלים, יחסית יכול לקבל באופן קל, אבל הרעיון של אשראי עד 20-30 אלף שקלים – ואני מציע לכם לראות סרט מעניין שעשתה לפני מספר שנים חנה הספרי, שם רואים בדיוק מה קורה לנשים במגזר הערבי שהן לא מסוגלות להקים עסק בגלל 20 אלף שקלים, בגלל 15 אלף שקלים.
מוטי שפירא: אני נותן כאן רק דוגמאות של מספר דברים שהמדינה עוד לא לקחה את זה כנושא מערכתי כדי לקדם אותן וכדי להסיר את החסמים וכך לאפשר, בעיקר למגזר הנשים, להיכנס ולהתפתח.
אלכס מילר: מה קורה עם הבירוקרטיה?
אלכס מילר: מבחינת כל הנושא של האישורים.
מוטי שפירא: אתה צודק.
מוטי שפירא: הנושא הבירוקרטי הוא נושא מאוד קשה.
מוטי שפירא: זה תלוי כמובן בסוג העיסוק.
מוטי שפירא: בוא ניקח לדוגמה את נושא רישוי עסקים שנדון בוועדה השכנה כאן, בוועדת הכלכלה, ורק השבוע הייתי אני אצל מנכ"ל משרד האוצר בנושא הזה.
מוטי שפירא: נושא רישוי עסקים למשל לאותן נשים או עולים חדשים שירצו להקים מיזמים, שיש בהם גם עניין פיזי, שיצטרכו לפתוח מסעדה או רוקחות או משהו כזה, הוא – תסלחו לי על המילה – דפוק לחלוטין.
מוטי שפירא: אין להם שום אפשרות להתמודד עם זה.
מוטי שפירא: אין היו אפילו מערכת מידע מרכזית במדינת ישראל לאישה שרוצה לפתוח עסק, שתיכנס לאתר של הממשלה, שהוא אתר ספציפי לעסקים קטנים, ושתוכל לראות את כל מה שהיא צריכה לעשות בכל התחומים שקשורים לעסקים קטנים או בינוניים.
מוטי שפירא: אני מקווה שהרשות החדשה – הסוכנות – במשרד התעשייה תעבוד על הנושא הזה.
מוטי שפירא: נושא הבירוקרטיה הוא בהחלט דבר מפחיד.
מוטי שפירא: יושב כאן רואה חשבון משה יסקין שהוא עוסק בדברים האלו ביום יום והוא אולי ידבר אחר כך בהקשר הזה של הנושא השלישי עליו אתם מדברים.
מוטי שפירא: אין ספק שזה נושא מבהיל גם נשים.
מוטי שפירא: בשורה התחתונה ולסיכום העניין אומר שיש כאן שני דברים.
מוטי שפירא: האחד, אין מספיק כלים משוכללים וטובים כדי לתת לאנשים את הביטחון, גם הפיננסי, גם הסביבתי, כדי לצאת לעסקים.
מוטי שפירא: אין מספיק.
מוטי שפירא: אני לא אומר שאין לגמרי, אבל אין מספיק.
מוטי שפירא: השני, יש יותר מדיי קשיים גם בתחום הבירוקרטי.
מוטי שפירא: דרך אגב, אותה אישה שתחליט לפתוח בדרום תל אביב או במדרחוב של נחלת בנימין – ועכשיו יש קבוצה של אנשים, בעיקר נשים שעובדות אתי על איזשהו נושא במדרחוב – תראו מה עושה להן העירייה.
מוטי שפירא: העירייה גומרת אותן שם.
מוטי שפירא: אלה אנשים שמייצרים תכשיטים – רובן נשים – מייצרים מוצרי נוי מיוחדות והעירייה גומרת אותם.
מוטי שפירא: אני אומר את כל זה כדי לחזור לנקודת המוצא של מה שהתחלתי לומר.
מוטי שפירא: המדינה לא עברה עדיין את שלב התובנה שצריך להקל על האוכלוסיות האלו, בין אם אלה נשים, בין אם אלה עולים, בין אם אלה גברים, בתחום הזה של להיות עצמאים ובעלי עסקים קטנים.
אלכס מילר: דרך אגב, בנושא הזה אני רוצה לומר לך ששלחנו בקשה ליושב ראש ועדת הפנים לקיים ישיבה בוועדה על כל הנושא של יחסים בין עסקים לבין הרשות המקומית והתמורה שנותנת הרשות המקומית כלפי התשלום שמבצע העסק בישוב או באותה עיר.
אלכס מילר: נמצא כאן נציג משרד התעשייה?
זוהר דביר: כן.
מרינה סולודקין: שאלה.
מרינה סולודקין: איך מסבירים בעירייה את ההתנכלות לאנשים?
מרינה סולודקין: אמרת שהעירייה גומרת את אלה שרוצים למכור את התכשיטים שלהם.
מרינה סולודקין: איך מסבירים את זה בעירייה?
מוטי שפירא: אני אומר לכם בדיוק.
מוטי שפירא: אני אומר את זה כאן בוועדה ואני אומר את זה במלוא האחריות.
מוטי שפירא: יש היום קבוצה – וזה גם יצא בעיתונות – של נדמה לי 50-100 יזמים קטנים, רובן נשים בתחום היצירה, ומי שמסתובב במדרחוב של נחלת בנימין רואה שהם שם מוכרים בימים שניתן להם את המוצרים שלהם.
מוטי שפירא: על האזור הזה שולטת עיריית תל אביב באמצעות מינהלת.
מוטי שפירא: המינהלת הזאת – אני רוצה מאוד להיזהר בדבריי – לוקה בכל מיני בעלי אינטרסים ובכל מיני אינטרסים מקומיים שכתוצאה מזה היא מתנהגת שם כמו באיזה מערב פרוע.
מוטי שפירא: היא עושה ועדות קבלה, אנשים צריכים לשלם קנסות, צריך לקחת עורכי דין כדי להתמודד מול המינהלת הזאת של העירייה.
מוטי שפירא: במקום שהעירייה תבין שהיא צריכה לעודד את האנשים האלה, שברובם הן נשים, היא עושה בדיוק הפוך.
מרינה סולודקין: גם באשקלון יש בעיה.
אלכס מילר: אני מציע שלא ניכנס לנושא הזה מכיוון שלא נמצא כאן נציג עיריית תל אביב שיכול להתייחס לנושא.
אלכס מילר: בנושא הזה אנחנו נקיים ישיבה בוועדת הפנים אליה נזמין את אותם ראשי ערים שיש לנו פניות המדברות על כך ששם יש בעיה.
אלכס מילר: אתה אומר שבתל אביב יש בעיה, חברת הכנסת סולודקין אומרת שבאשקלון יש בעיה, שמעתי שיש בעיות גם בעוד כמה ערים.
אלכס מילר: אנחנו נזמין את כולם ונקבל מהם תשובות.
אלכס מילר: אני כן חושב שהרשות המקומית היא אחד הגורמים החשובים בעידוד העסקים הקטנים ויש לה הרבה כלים לסייע.
זוהר דביר: קצת נתונים.
זוהר דביר: סוכנות הביצוע והרשות בזמנו מפעילות המט"ים שהם מהווים את הזרוע הביצועית שלנו.
זוהר דביר: יש 27 יחידות, חלקן מט"י וחלקן יחידות כלכליות.
זוהר דביר: בשנת 2009 היו כ-21 אלף פונים כאשר 38 אחוזים מהם הן נשים יזמיות חדשות שפנו למט"י כדי לקבל שירות, אם זאת בדיקת ייתכנות, אם זאת הפניה לקרן, אם זה ליווי וחונכות אישית.
זוהר דביר: אני יכולה לומר שבשנה האחרונה, ולאור כמובן שיתופי פעולה גם עם לה"ב וגם עם ארגונים אחרים ועמותות שעובדים בשטח, בעצם יש לנו איזושהי הפניה לשכלל את כלי הסיוע שלנו כך שנשים תקבלנה תמיכה ארוכה יותר ולאורך זמן, בטח ובטח נשים ערביות.
זוהר דביר: כרגע יש ועדה שדנה וגם הגיעה למסקנות והכלים עוד מעט יוצאים לשטח כאשר מדובר בפרוייקט גדול במגזר הערבי כאשר שם גם הקורסים ארוכים יותר.
זוהר דביר: יש גם את שלב ההעצמה, יש ליווי ארוך לאורך שנה.
זוהר דביר: אנחנו מתחילים גם בפיילוט של חממות שבעצם אמור לתת ליווי ארוך לשלוש שנים לנשים שכבר פתחו את העסק, כך שילוו אותן לאורך תקופה יותר ארוכה.
אלכס מילר: איך אתם מפרסמים את זה?
אלכס מילר: יש איזשהו קמפיין מסודר?
אלכס מילר: איך הנשים בכלל ידעו על זה?
זוהר דביר: לגבי הנשים הערביות, יש תקציב שהוא גם לטובת פרסום.
זוהר דביר: לפחות מהניסיון שלי בשטח, במגזר הערבי ובמגזר הבדואי, לשם אני מגיעה, זה בעיקר בשיטה של דלת לדלת, בעיקר עם מכובדים בכפר, ונעשית גם הרבה פוליטיקה פנימית כדי שיפתחו את הדלתות.
זוהר דביר: זה לא כל כך פשוט להיכנס לכפר בדואי ולתת שם קורס.
אלכס מילר: חברת הכנסת זועבי, את מכירה את הפרוייקט הזה?
חנין זועבי: אני יזמתי את הקמת הוועדה שסיימה את הפעילות שלה לפני שבועיים.
זוהר דביר: אם כן, הכלים האלה יצאו לשטח.
זוהר דביר: אני יכולה לומר שגם במגזר הבדואי יש מט"י בדואים שנמצא ברהט ועושה עבודה מאוד טובה.
זוהר דביר: יש גם בכסיפא, גם ברהט, גם בחורה וכן הלאה.
זוהר דביר: מבחינת התפיסה, אני חושבת שיש תפיסה יותר של תהליך ולא של קורס קצר של עשרה מפגשים שלא בהכרח מצליח ללוות את האישה לאורך כל השלבים ולתמוך בה כאשר היא פותחת את העסק.
אלכס מילר: אני הייתי מצפה גם ממשרד התעשייה לצאת באיזושהי הצהרה כללית לעידוד של יזמות שנים עצמאיות בפריפריה.
אלכס מילר: אנחנו מכירים את הבעיות שם ויודעים ששם צריך להשקיע.
אלכס מילר: אני חושב שזה לא צריך להיות משהו נקודתי שנוגע במגזר כזה או אחר אלא זה צריך להיות משהו אסטרטגי.
אלכס מילר: לדעתי ברגע שיש לכם משהו שמשתף את כולם, אתם גם יודעים לנווט את זה ואתם גם יודעים מה לדרוש מאלה שצריכים לתת לכם את התשובות.
אלכס מילר: כמדינה אנחנו צריכים למצוא דרכים להשקיע.
אלכס מילר: אם אנחנו יודעים שיש תוכנית כללית, כך גם אנחנו יודעים לתת תשובות.
אלכס מילר: ברגע שאנחנו יושבים בוועדת הכספים, אנחנו רואים את הבעיות אבל קשה מאוד להצביע על בעיה ספציפית אם היא לא נבדקה ואם לא נעשתה עבודה מקיפה בעניין הזה.
אלכס מילר: אם את אומרת שיש פרוייקט במגזר הערבי, אני מברך על כך ואני מקווה מאוד שהוא יצליח.
אלכס מילר: אני גם אשמח אם חברת הכנסת חנין זועבי תאמר לנו את העמדה שלה כמי שעוסקת בנושא הזה הרבה מאוד זמן.
אלכס מילר: באופן כללי, לדעתי, העסק הזה לא יעבוד אם לא תהיה איזו השקעה כאסטרטגיה.
אלכס מילר: אין מה לעשות, בלי כסף זה לא יעבוד.
אלכס מילר: הייתי גם שמח לשמוע מה התקציבים שעומדים לרשותכם, היכן עומדים הדברים ומי משתף פעולה.
אלכס מילר: איך ראשי הרשויות משתפים פעולה בנושא הזה, והאם כדאי לנו גם – כאשר נקיים ישיבה בנושא של ראשי הרשויות – להעלות את העניין הזה של שיתוף פעולה עם הרשות החדשה.
אלכס מילר: אני לא מאמין שאתם באמת תצליחו להביא את כל הפרוייקטים שלכם ללא שיתוף פעולה עם ראשי הרשויות כי הם מהווים כוח מאוד חזק.
זוהר דביר: לגבי הנגישות לאשראי.
זוהר דביר: גם זה נמצא בטיפול והנגישות לאשראי לעסקים קטנים בסכום של 5,000 שקלים ו-20 אלף שקלים, כרגע מי שמתעסק בעיקר אלה כוונות פילנתרופיות, כנראה שיש כבר הסכמות לכך וקול קורא לשיתופי פעולה בנושא הזה יצא תוך חודש.
זוהר דביר: כך שגם זה הולך בכיוון חיובי.
אלכס מילר: יש לכם איזשהו צפי לכניסה חדשה של אנשים לפרוייקטים האלו?
אלכס מילר: מה הצפי לגבי האנשים שייכנסו לפרוייקט הזה?
זוהר דביר: בפרוייקט של הנשים הערביות, להערכתי בשנה הראשונה, בין 250 ל-300.
זוהר דביר: ביתר הפרוייקטים, ויש הרבה מאוד פרוייקטים – יש גם פרוייקט מאוד גדול למובטלים נקרא יוזמים עסק, וגם שם יש פרוייקט ספציפי שמדבר דווקא על הבעיה שמוטי העלה, על אנשים שהיו שכירים כל חייהם, והפרוייקט הזה נקרא הזדמנות שנייה והוא עכשיו בפיילוט.
זוהר דביר: אם הוא יוכיח את עצמו, בוודאי שיהיו הרבה מאוד קבוצות כאלה.
זוהר דביר: אין צפי כרגע מוגדר האומר כמה אנשים.
מרינה סולודקין: פעם ראשונה אני שומעת את הדברים וזה מאוד מעניין.
מרינה סולודקין: הפיילוט למובטלים, כמה אנשים נכנסים אליו?
זוהר דביר: בשנה שעברה היו לנו 10 קבוצות של יוזמים עסק.
זוהר דביר: זה בשיתוף פעולה עם לשכות התעסוקה.
מרינה סולודקין: 10 קבוצות.
מרינה סולודקין: כמה אנשים?
חנין זועבי: 15 נשים בכל קבוצה.
זוהר דביר: לא.
זוהר דביר: בין 20 ל-25.
זוהר דביר: אלה לא בהכרח נשים.
זוהר דביר: שם זה לא בהכרח נשים, אבל יש ייצוג מכובד לנשים.
מרינה סולודקין: מה ההשקעה בפרוייקט הזה?
זוהר דביר: בכל קבוצה זה בסביבות ה-50 אלף שקלים.
זוהר דביר: חלק מהקבוצות הן בשיתוף משרד הקליטה ובחלק מהקבוצות, כאשר זה לכלל האוכלוסייה, זה במימון של הרשות.
אלכס מילר: מבחינת המידע, יש לכם אתר אינטרנט דרכו אפשר לפנות?
אלכס מילר: איך נעשית הפנייה?
זוהר דביר: הסוכנות רק קמה.
אלכס מילר: אתם בטח בבנייה עכשיו ואני הייתי שמח אם כבר עכשיו תחשבו על כך שהאתר הזה צריך להיות בכמה שפות – עברית, ערבית ורוסית – כך שהאנשים שמתעסקים בנושא הזה, יוכלו להגיע למידע הזה.
אלכס מילר: מבחינתנו הנושא של אינטרנט לדעתי הוא הדבר הכי נגיש שיש היום.
אלכס מילר: אם אתם עושים פיילוט ואתם יוצרים קשר עם האנשים, בסופו של דבר הם צריכים לראות לאן הם פונים.
אלכס מילר: אני בטוח שגם בלה"ב תוכלו לשתף פעולה עם הניסיון שיש לכם בכל הנושא של האינפורמציה.
מוטי שפירא: כן.
אלכס מילר: אני בטוח שמתוך אותם עסקים שיש להם, גם הם מעונינים ברעיונות חדשות.
אלכס מילר: אם אפשר לחבר בין הגופים ולעבוד במקביל, רק על ידי פרסום אינפורמציה, כך גם תוכלו לדעתי להתקדם הרבה יותר מהר.
חנין זועבי: אני קצת נדהמת מהמחקר או מהנייר שהוגש לנו כי המידע הוא כל כך חלקי, כך שזה לא רק נותן תמונה חלקית אלא נותן גם תמונה מעוותת ומטעה.
חנין זועבי: אני נדהמת כי דווקא באים להדגיש את הקורסים של לה"ב, קורס אחד של ארגון לה"ב, ולא של עבודת ארגונים אחרים ועבודת מט"י.
חנין זועבי: זה יותר ראוי שיצא מארגון לה"ב כחומר תעמולה של הארגון ולא מטעם מרכז המחקר של הכנסת.
אלכס מילר: את יודעת שמרכז המחקר והמידע של הכנסת הוא גוף בלתי תלוי והוא מסתמך על אינפורמציה קיימת.
חנין זועבי: בגלל שהמחלקה היא מטעם הכנסת.
אלכס מילר: כנראה זה מה שיש.
חנין זועבי: זה כבר יהיה יותר מדיי מיס-אינפורמציה אם זה מה שיש.
שרה צוובנר: כמו שחברת הכנסת יודעת, אנחנו עושים גם מחקרים אבל גם מידע זמין.
שרה צוובנר: כלומר, אם חבר כנסת פונה אלינו בבקשה ספציפית והוא רוצה את המידע מהר, אנחנו אוריינטד לבקשות.
שרה צוובנר: חבר כנסת מבקש, ולכן גם אנחנו נזהרים במה שאנחנו מחלקים או במה שעולה לאינטרנט.
שרה צוובנר: מה שחבר הכנסת מבקש, אנחנו עונים.
שרה צוובנר: זאת הייתה דרישה לנתונים יותר וזאת הייתה דרישה למידע מאוד מהיר.
חנין זועבי: יש במחלקה נתונים.
שרה צוובנר: כמובן.
חנין זועבי: להזכיר רק את ארגון לה"ב ולעשות את הסלקציה הזאת, זה לא.
חנין זועבי: זאת הייתה הערה חשובה, אבל עכשיו אתייחס לנושא עצמו.
חנין זועבי: לגבי מט"י, אני יודעת שיש במגזר הערבי ארבעה משרדים שאמורים לשרת את כל האוכלוסייה והם עושים קורסים ל-200-250 נשים ערביות בשנה כאשר הצורך והביקוש הוא לפעמים פי שלושה ופי ארבעה.
חנין זועבי: אלה נשים שיודעות ומודעות לעבודה של מט"י, ואני לא מדברת על נשים שלא יודעות ואין להן נגישות למידע אודות המשרדים של מט"י והקורסים שלהם.
חנין זועבי: הבעיה העיקרית היא בעיית ההלוואות החוץ בנקאיות.
חנין זועבי: כמו שנאמר כאן, הנשים הערביות לפעמים מבקשות הלוואות בסכום של 10,000 שקלים או 15 אלף שקלים ואלה אינן מסוג ההלוואות שהבנקים מספקים, כאשר חוץ מזה הבנקים דורשים ערבויות ואם חשבון הבנק של הבעל מוגבל, גם היא תלויה בחשבון הזה.
חנין זועבי: לכן הייתה יוזמת הוועדה שהזכרתם והיא הוציאה את ההמלצות שלה באמצע ינואר.
חנין זועבי: גם שם ראיתי שמדובר בתוכנית של שלוש שנים כאשר בכל שנה 1,000 או 1,200 נשים ערבים, כאשר ההערכה הגסה לנשים הערביות שצריכות סוג כזה של הלוואה, אומרת עשרות אלפים.
חנין זועבי: 20-30 אלף נשים שאם אתה נותן לכל אחת מהן 10-15 אלף שקלים, אתה מכניס לשוק התעסוקה כבר מחר 30-40 אלף נשים.
חנין זועבי: עם היוזמות החדשות, אנחנו מדברים על 1 מתוך 20-30 של הצורך הזה.
חנין זועבי: היושב ראש דיבר על ראייה אסטרטגית, אבל לפעמים בכל מגזר יש את הבעייתיות שלו ואת הצורך הספציפי שלו, את הניידות, את יכולת הניידות של הנשים הערביות שלפעמים היא שונה מהקיים במגזרים אחרים.
חנין זועבי: לפני שנדבר על הקורסים עצמם, אני הייתי מרחיבה את הפעילות של מט"י, מגדילה את מספר המשרדים של מט"י.
חנין זועבי: בנוסף לכך יש את הבעייתיות של הקורסים עצמם כי הקורסים הם קצרי טווח ולא מלווים את האישה לפחות בשנה הראשונה של העסק שלה ואין הערכה על מידת הצלחת הקורסים של מט"י.
חנין זועבי: אישה נכנסת לקורס ואחר כך אנחנו מאבדים את הנשים האלה ולא עוקבים אחריהן כדי לדעת מה מידת ההצלחה ואולי גם כדי לשנות ולתקן את המסגרת של הקורסים האלה ואת האופן שהקורסים האלה עובדים בו.
ולריה סייגלשיפר: בפורום נשים לתקציב הוגן אנחנו עובדים על ניתוח מגדרי של תקציבים ממשלתיים.
ולריה סייגלשיפר: אנחנו ערכנו לפני שלוש שנים מחקר ובדקנו את הקריטריונים של הקרן לעסקים קטנים שנותנת הלוואות לאנשים שרוצים לפתוח עסק.
ולריה סייגלשיפר: ראינו שהקרן הזאת לא לוקחת בחשבון צרכים של אוכלוסיות שונות, ביניהן אוכלוסיית הנשים.
ולריה סייגלשיפר: כפי שכבר נאמר כאן, בדרך כלל העסקים שנשים פותחות, זה מה שנקרא עסקים זעירים.
ולריה סייגלשיפר: עסקים שהם מאוד קטנים, שיש מקסימום עד חמישה עובדים במחזור שנתי של 200 אלף שקלים או 250 אלף שקלים.
ולריה סייגלשיפר: אלה ממש עסקים מאוד קטנים, אבל לפעמים הם מהווים את הפתרון היחידי לתעסוקה של נשים.
ולריה סייגלשיפר: בגלל שהתנאים של הקרן הם אחידים לכולם ולכל סכום הלוואה, הקרן לא נגישה לנשים.
ולריה סייגלשיפר: לכן אני חושבת שצעד מאוד חשוב – אם צריך המלצות של הסוכנות או המלצות של הוועדה – שתהיה יותר נגישות לאשראי וכאן צריך להיות דירוג בתנאים להלוואות.
ולריה סייגלשיפר: זאת אומרת, אם אישה רוצה הלוואה של 20 אלף שקלים או 15 אלף שקלים, היא לא צריכה הון ראשוני של 20 אחוזים כי אין לה 20 אחוזים הון ראשוני.
ולריה סייגלשיפר: כך גם לגבי הדרישות לערבים.
ולריה סייגלשיפר: אם המדינה מספקת עד עכשיו 75 אחוזים ערבות להלוואה יותר קטנה, היא יכולה לתת ערבות יותר גבוהה וגם הדרישות להון ראשוני יהיו מדורגות.
ולריה סייגלשיפר: אני חושבת שאם התנאים האלה יתאימו לפי גודל ההלוואה, אנחנו נעשה כאן ממש שיפור ונאפשר לנשים רבות לפתוח עסק, דבר שיהווה להרבה מאוד נשים אפשרות יחידה להיכנס לשוק העבודה.
ולריה סייגלשיפר: אני רוצה להזכיר שלפי הנתונים של לשכת התעסוקה, המובטלים האחרונים בגלל המשבר, הרוב הן נשים.
ולריה סייגלשיפר: 60 אחוזים מהמובטלים בחודשים האחרונים הן נשים.
ולריה סייגלשיפר: לכן שינויים של הקריטריונים של הקרן הם צעד חיוני להתמודדות עם המצב.
אלכס מילר: יש לי הצעה שלדעתי כדאי שנתקדם אתה.
אלכס מילר: בגלל שהרשות קמה לא מזמן ועדיין היא בראשית דרכה ואתם עובדים על ביסוס העניין, אני מציע שנקיים ישיבה נוספת בנושא.
מרדכי מורד: אם אפשר להתייחס.
מרדכי מורד: אני מאוד מסכים עם מה שנאמר כאן לגבי החסמים של נשים, במיוחד אלו שמנסות להיכנס לתעסוקה כיזמיות.
מרדכי מורד: בדרך כלל מדובר באוכלוסייה שזה הפתרון היחיד שיש לה כי הנשים האלה מגיעות מרקע סוציו אקונומי גם משפחתי וגם אישי בעייתי.
מרדכי מורד: הן רוצות למצוא פרנסה ואלטרנטיבה היחידה שעומדת לרשותן היא כאשר הן מתחילות לא מאפס אלא ממינוס וכאן המדינה לא נמצאת.
מרדכי מורד: לא רק שהמדינה לא נמצאת בנושא האשראי, כמו שכבר הזכירו כאן, אשראי שיהיה מסלול נגיש לנשים, מסלול ירוק עם תנאים קלים יותר, הרי שיש עוד מגבלה אחרת והיא מצד הביטוח הלאומי.
מרדכי מורד: נשים שרוצות להיכנס למעגל התעסוקה, הן מקבלות איזושהי קצבה מביטוח לאומי, הן עלולות לסכן את זה וזה מביא אותן לשני מצבים:
מרדכי מורד: או שהן פוחדות לאבד את הקצבה כי בכל עסק יש סיכון והן לא נכנסות לזה, ואם הן כבר נכנסות, הן יתחילו באופן לא רשמי ואז המדינה למעשה גורמת להן או מאלצת אותן להישאר ממש קטנות או לא רשמיות וזה במקום לעודד אותן ולומר להן שאם הן פתחו עסק, המדינה תגדיל להן את הקצבה בתקופה הראשונה עד שהעסק יתבסס, עד שהן יצליחו להתבסס ולעבור את שכר המינימום, ורק על סמך הכנסה בפועל לביטוח לאומי יהיה שיקול דעת אם לתת קצבה או לא לתת קצבה.
אלכס מילר: מה קורה עכשיו בכל הנושא של ההשכלה הגבוהה?
אלכס מילר: אני זוכר שהנושא הזה עלה אלא שאני לא זוכר האם פתרנו את העניין של מי שרוצה ללמוד לתואר ראשון, שימשיכו לשלם לו קצבה.
זוהר דביר: יש נוהל בביטוח לאומי.
מרינה סולודקין: יש חוק שלי לגבי חד הוריות וזה נפתר.
מרינה סולודקין: אין בעיה ומשלמים את הקצבה שלהן.
מרינה סולודקין: זה אחרי עשר שנים.
מרינה סולודקין: רק עשר שנים לקח לחוקק את החוק הזה.
מרינה סולודקין: אני מבקשת לשאול שאלה.
מרינה סולודקין: אני מאוד התעניינתי בתקופת המעבר.
מרינה סולודקין: אפשר לחוקק חוק לאלה שמתחילים את העסק, כך שהם ימשיכו לקבל את הקצבה.
מרינה סולודקין: מה הזמן הסביר לכך, שנה, שנה וחצי?
מרדכי מורד: יזם בכלל ויזמת בפרט שבאה עם רקע, בדרך כלל מדובר או על חד הוריות או על אימהות שלא מצליחות להיקלט כשכירות.
מרינה סולודקין: לכן אני שואלת.
מרדכי מורד: היכולת שלהן גם לעבוד כעצמאיות היא מוגבלת כי הן מטופלות במשפחה ובילדים והעבודה כעצמאית מאפשרת להן את הגמישות, כך שהן יכולות לעבוד חצי יום, בבוקר, בערב וכולי.
מרדכי מורד: פרק הזמן שייקח להן, להערכתי הוא בין שנה לשנתיים, עד שהן יתבססו.
מרדכי מורד: דווקא בזמן הזה שהוא זמן קריטי, כי הן מסכנות את הכסף שהן, לא רק שלא צריך להוריד להן את הקצבה אלא צריך אפילו לעודד אותן ולתמוך בהן.
מרינה סולודקין: אתה מכיר את משרד האוצר.
מרדכי מורד: בסופו של דבר זה יחזור למדינה.
חנין זועבי: ממילא יש להן הלוואות לעסק.
מרדכי מורד: היום גם אין נגישות להלוואות.
מרינה סולודקין: קיבלתי תשובה.
מרינה סולודקין: רעיון מצוין.
אלכס מילר: שמתי לב שיש כאן הצעות לחוק.
אלכס מילר: אנחנו נקיים עוד ישיבה כאשר תהיו אחרי הקמת האתר וכאשר יהיו לכם כבר נתונים עליהם תוכלו להתבסס.
אלכס מילר: אני מקווה מאוד שבישיבה הזאת, בנושא הזה הספציפי, תוכלי להציג לנו תוכנית כללית בעניין של עידוד היזמות של נשים עצמאיות בפריפריה.
אלכס מילר: לגבי החקיקה.
אלכס מילר: אנחנו נקבל את כל הנתונים ונראה היכן הדברים עומדים, אז נוכל מצד אחד להגיש הצעת חוק, ומצד שני אנחנו יכולים גם לפנות למשרד האוצר ולמשרד התעשייה על מנת לבחון עד כמה התוכניות שלהם מתאימות למה שרוצים לבנות כאן ברשות, כי אי אפשר לדבר כאן בשני כובעים כאשר מצד אחד בונים תוכנית במשרד התעשייה ומצד שני האוצר מסבסד תוכניות אחרות כמו ויסקונסין וכולי.
מרינה סולודקין: אפרופו ויסקונסין.
מרינה סולודקין: כאן אנחנו מדברים על תוכנית מצוינת - 10 קבוצות, 50 אלף לקבוצה, ובוויסקונסין 30 אלף לאדם אחד.
אלכס מילר: אחרי שיהיה משהו מגובש, יהיה אפשר לעשות ולתת בחירה, או ללכת לזה או ללכת לזה.
אלכס מילר: בחירת מסלולים.
חנין זועבי: נושא חשוב שהעלית לגבי השלטון המקומי.
חנין זועבי: הנושא הוזכר בוועדה כלשהי ונעשה מחקר על ידי מרכז המחקר על התרומה או על הקשר בין שלטון מקומי לבין העסקים.
אלכס מילר: זאת הייתה גם פניית התעשיות והחברות כאשר היה שם משבר מאוד גדול סביב השירות שהן קיבלו מהרשויות המקומיות.
אלכס מילר: ברגע שאת מעלה את הנושא, אנחנו רואים שפתאום צצות כל מיני בעיות שלא היינו מודעים להן, דברים שהם במסגרת משהו קטן שקשה מאוד לחברי הכנסת להיחשף אליו אם זה לא עולה באיזושהי ועדה או תוך כדי פניית ציבור.
אלכס מילר: כאן שמענו שלא רק עם התעשיות הגדולות יש בעיות, התעשיות של החברות שנמצאות במקומות כאלה ואחרים, אלא גם עם היזמים שהם יזמים קטנים, יזמים עם כמה עובדים בודדים וגם שם אני רואה שמתמודדים עם בעיות מאוד קשות ולהם הרבה יותר קשה להתמודד כי שם מדובר על תקציבים הרבה יותר קטנים וברגע שיש איזושהי בעיה מבחינת תזרימים – אם זה מזומן, אם זה יתר תשלום או משהו שהם צריכים להוציא כי הם מחויבים לפי החוק והעירייה לא נותנת, אז הם פשוט נופלים וקורסים.
אלכס מילר: גם בנושא של רשויות מקומיות, אני מציע שאם יש איזה שהם דברים שחשוב שנעלה אותם בישיבה שנקיים בוועדת הפנים, תעבירו אותם וכאשר נקבל תאריך מהיושב ראש, נוציא הזמנות לאותם אנשים שצריכים לענות על שאלות שקשורות לעיר זו או אחרת.
אלכס מילר: בנושא של החקיקה.
אלכס מילר: אם לא נראה שיש איזשהו שיתוף פעולה כללי בין כל המשרדים, סביר להניח שנלך לחקיקה כי אני כן רואה שהנושא של העצמאים יכול להיות משהו אלטרנטיבי לאותן תוכניות שקיימות היום במשרדים השונים כמו ויסקונסין ועוד תוכניות תעסוקה שמנסים לבנות במשרד התעשייה וגם במשרד האוצר, כאשר כל פעם הם מנסים לפתור את משבר התעסוקה.
אלכס מילר: אם יש אלטרנטיבות שיכולות לעבוד, צריך לבחון אותן ולא ללכת כמו טייס אוטומטי ולומר שהנה, זאת התוכנית היחידה, כאן החלטנו ועם זה עובדים.
אלכס מילר: צריך לפתוח קצת את הראש, במיוחד כאשר אנחנו רואים שזה עובד.
אלכס מילר: הנתונים שקיבלנו הם בינתיים נתונים זמניים, אבל ברגע שיהיו לנו את הנתונים הסופיים, נוכל להרחיב.
אלכס מילר: נעבור לנושא השני, נושא של העצמאים במגזר העולים.
אלכס מילר: לפי המחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת אנחנו רואים שהאחוז הוא מאוד גבוה.
אלכס מילר: מדובר על 13.3 אחוזים עצמאים במגזר העולים ובאוכלוסייה בארץ, האחוז עומד על 7 אחוזים בלבד.
אלכס מילר: זאת אומרת, לפי הנתונים אני רואה שבמגזר העולים באמת קיים הרצון לפתוח עסקים ואנשים שואפים לעצמאות מבחינת התעסוקה.
אלכס מילר: זה חשוב מאוד במיוחד כאשר מדובר באנשים שהגיעו לא מזמן, עלו ארצה ולא חיו כאן הרבה שנים.
אלכס מילר: אנחנו רואים שזה מצביע על כך שהם משתלבים מהר מאוד בתוך החברה, יודעים למצוא רעיונות שיכולים בסופו של דבר לתת להם אפשרות להתפרנס.
אלכס מילר: השאלה שקודם כל נשאלת היא האם הייתה בעיה כך שהם לא הצליחו למצוא את עצמם במקצועות אתם הם באו ולכן הם פנו לעסקים הפרטיים והשאלה גם איזה עסקים פרטיים הם פותחים.
אלכס מילר: חשוב מאוד לראות עד כמה האנשים שעלו ארצה הגיעו עם מקצוע מסוים, לא הצליחו להשתלב בו ולכן הלכו לעסקים פרטיים והשאלה מה קורה אתם שם ועד כמה הם מצליחים להתמודד עם הקשיים הבירוקרטיים והקשיים הכלכליים.
אלכס מילר: האם הם מצליחים עם העסקים שלהם או שהם קורסים.
אלכס מילר: זאת אחת השאלות עליה הייתי רוצה לקבל תשובה.
מרינה סולודקין: אתה ואני עוסקים באשראי.
אלכס מילר: אני רוצה גם לשמוע מה קורה מבחינת לה"ב או מבחינת גופים שעוסקים בנושא הזה כמה מקבלים פידבק מהאנשים שהם עולים ושבאים עם הבעיות של תמיכה כלכלית.
אלכס מילר: זאת אומרת, אנשים שנולדו כאן, במידה והם נתקלים באיזושהי בעיה כלכלית, יש לו הורים, יש לו תמיכה מהעבר, יש לו נכסים שהוא יכול להשתמש בהם במקרה של קריסה, אבל לעולים הבעיה הזאת לדעתי היא הרבה יותר קשה כי הם באים ללא בסיס, הם לוקחים סיכון הרבה יותר גבוה והשאלה עד כמה העניין הזה נלקח בחשבון והאם חשבו על הסיכון שהוא הרבה יותר גבוה במגזר העולים מאשר אצל אלו שחיו כאן ויכול להיות שהם כבר דור שני ושלישי לאותו עסק בו עובדים.
אלכס מילר: נמצא כאן גם נציג משרד הקליטה ושמעתי שיש הרבה פרוייקטים ודברים חדשים שבאים לטובת העולים שרוצים לפתוח עסקים.
אלכס מילר: בעניין של הליווי של העולים, כאשר הם פותחים את העסק, בהיבט המשפטי, בהיבט הכלכלי, בהיבט הבירוקרטי, האם גם ברשות העסקים שנפתחת עכשיו יש לכם משהו שאתם רוצים להתייחס אליו.
גלעד אברהמי: אני רוצה להתייחס לנושא הראשון.
גלעד אברהמי: הנושא קולע להנחיה של חברת הכנסת סופה לנדבר, השרה לקליטת העלייה, שהנחתה במהלך שנת 2010 – אנחנו מקווים שבמחצית הראשונה של השנה זה כבר יצא לפועל – להקים מוקד ליזמות עסקית לנשים עולות בדגש על חד הוריות.
גלעד אברהמי: אני מקווה שכבר נוכל להחיל את זה במחצית הראשונה של שנת 2010.
גלעד אברהמי: כן, זה חשוב ואנחנו גם רואים את הצורך בשטח.
גלעד אברהמי: המענה שאנחנו ניתן גם קולע למה שנאמר כאן, גם מבחינת הסכומים הקטנים שנדרשים.
גלעד אברהמי: הקרן לפיתוח העולה יודעת לתת גם סכומים קטנים כאלה מכיוון שהיא מתוקצבת מתקציב המדינה, כאשר היא מתוקצבת, ואנחנו יודעים שהבסיס שלה הוא נמוך ואנחנו תמיד חיים מתוספות.
גלעד אברהמי: היא יודעת לתת גם סכומים קטנים כאלה ואנחנו יודעים לעמוד במצבים האלה וזה כאשר הבנקים מתקשים לתת.
גלעד אברהמי: הדבר השני, לעניין הביטוח הלאומי, כפי שציין מוטי מורד.
גלעד אברהמי: אנחנו יודעים שדרך דמי הקיום של משרד הקליטה אנחנו יכולים לתת אפשרות לנשימה, כאשר בחלק הזה אנחנו נותנים את דמי הקיום ולצורך זה נראה לי שאנחנו קצת חוסכים בחקיקה כאשר הולכים להוראת שעה של המשרד יהיה אפשר, אחרי שנבחן את זה משפטית בתוך כותלי המשרד, לתת בתוך המרווח הזה של פתיחת העסק, דמי קיום במקביל.
גלעד אברהמי: לגבי היזמות העסקית.
גלעד אברהמי: אנחנו הרי נותנים כאן את כל הכלים שאפשר לתת במסגרת הממשלתית, אם זה הייעוץ הפרטני, שזה כולל בתוכו בדיקת ייתכנות כלכלית, בדיקת תוכנית עסקית, חונכות וכל נושא עידוד היזמות שהוא כולל קורסים, סדנאות, מועדונים עסקיים וכולי.
גלעד אברהמי: אם תרצו אחר כך לשמוע מספרים, נמצאת כאן מנהלת האגף והיא תוכל לפרט.
גלעד אברהמי: בגדול אני רוצה לומר שהעולים כמובן מגיעים – היו על זה דיונים נרחבים בוועדת העלייה והקליטה – לתחום היזמות כאשר חלקם הם באמת יזמים בנפשם אבל חלקם בגלל כורח המציאות והם הולכים לכיוון הזה מאחר שלא הצליחו בשוק התעסוקה לעבוד במקצוע שלהם, מה שנקרא תת תעסוקה, לא היו מוכנים להתפשר והחליטו שהם מוכנים לתחום העצמאות.