GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציון פיניאן: בנק אוצר החייל לא רוצה לאשר.
ציון פיניאן: הגישו תוכנית אבל לא מאשרים.
ציון פיניאן: אני לא רוצה לנקוב בשם של מפעל מטבריה – התבקשתי בכל לשון של בקשה לא להזכיר את שמו מסיבות כאלה ואחרות – שהגיע לבנק אוצר החייל – ואגב, אני חושב שגם מפעל תפרון מטופל בבנק אוצר החייל – ולא אושר.
ציון פיניאן: אולי זה בנק אוצר, אבל זה אוצר בלום שקשה למשוך ממנו.
ציון פיניאן: כמה עובדות בנושא ייצור.
ציון פיניאן: היה כאן שר הפנים ואני מצטט את דבריו.
ציון פיניאן: הוא אמר: כל ייצור או מקום עבודה אחד, כדי לייצר מקום עבודה אחד, זה עולה למדינה בין 100 אלף שקלים ל-150 אלף שקלים.
ציון פיניאן: מדובר באלף עובדים, כך שמדובר בין 100 מיליון ל-150 מיליון שקלים וזה לא מסתיים בזה.
ציון פיניאן: יש לנו אלף מפוטרים, זה אומר אלף אנשים שיקבלו באבטחת הכנסה 70 אחוזים הנחה מארנונה, מדובר באלף עובדים שיקבלו אבטחת הכנסה והסכום מגיע ל-24 מיליון שקלים, מדובר באלף עובדים שאני חושב שבממוצע מדובר במשפחה עם שניים-שלושה ילדים ואם זה כך, הרי שאנחנו מדברים על 5,000 אנשים.
ציון פיניאן: זה ישוב שלם בצפון.
ציון פיניאן: זה ברמה של פלוס-מינוס כל חצור.
ציון פיניאן: תארו לכם שכל חצור באבטלה, גם ילדים, גם זקנים, גם טף וגם נשים.
ציון פיניאן: אלה 5,000 אנשים שהולכים הביתה.
ציון פיניאן: פורסמו היום גם כמה נתונים על הצפון.
ציון פיניאן: לזרוק אלף עובדים, היום פורסם באחד העיתונים שעל כל שלושה מובטלים או ארבעה מובטלים, אחד מהם הוא בצפון.
ציון פיניאן: חברים, אנחנו יושבים כאן ותארו לכם שכל מובטל רביעי או שלישי במדינת ישראל הוא מהצפון.
ציון פיניאן: הנתונים האלה לא מדאיגים?
ציון פיניאן: יותר מזה.
ציון פיניאן: בצפון יש 10,5 אחוזים אבטלה.
ציון פיניאן: ברגע שאלה ילכו הביתה, האחוז יעלה ויגיע ל-13 עד 15 אחוזים.
ציון פיניאן: אפשר להכריז על הצפון לא כמוקד אבטלה אלא צריך לפנות לאבן שושן כדי להחליט על המושג המתאים לאבטלה בצפון.
ציון פיניאן: בדקתי והתייעצתי עם מומחים והמפעל הזה יכול להמשיך להתקיים, ואני בטוח שגם ההסתדרות בדקה זאת.
ציון פיניאן: המפעל הזה יכול להמשיך להתקיים ולכן בואו ניתן לו חמצן, נחזיר לו את צינור החמצן דרך הבנקים.
ציון פיניאן: שמעתי היום שהבעלים מוכנים להזרים 15 מיליון שקלים.
ציון פיניאן: נכון שאני מהצפון ויש ניגוד עניינים אבל אני רואה כאן גם את חבר הכנסת אלי אפללו, גם את חבר הכנסת איציק וקנין.
שלי יחימוביץ': כיושבת ראש ועדת האתיקה, אני מודיעה לך רשמית שאין ניגוד עניינים.
ציון פיניאן: אני מודה לגבירתי שניתקה אותי מניגוד העניינים.
שלי יחימוביץ': כאשר מדובר בציבורים גדולים, זה לא ניגוד עניינים.
שלי יחימוביץ': זה שאתה חבר בקופת חולים, זה לא גורם לך לניגוד עניינים.
ציון פיניאן: טמיר מזכיר לי שנשלחתי מהצפון.
ציון פיניאן: הצפון הוא חבל ארץ מוכה והוא מוכה בכל מיני תחומים שאני לא רוצה לומר אותם בחריפות.
ציון פיניאן: בואו נתייחס ובואו נציל את אלף העובדים האלה כי בנוסף למפעל תפרון יש עוד מפעל עם 450 עובדים ועוד מפעל עם 100 עובדים, כך שמתחילים לדבר באלפי עובדים.
ציון פיניאן: בואו נציל את המפעל הזה ביחד עם כל הגורמים וניתן ל-5,000 אנשים להמשיך לחיות כפי שצריך לחיות במדינת ישראל.
משה גפני: יושב ראש ההסתדרות, עופר עיני.
עופר עיני: אני מציע שאולי תיתן את רשות הדיבור ליושב ראש המפעל.
משה גפני: אני פשוט רציתי לכבד אותך.
עופר עיני: אין בעיה אבל אני מציע שנשמע אותו.
משה גפני: מבחינת חובת הכבוד, יצאתי ידי חובה.
משה גפני: יושב ראש הדירקטוריון.
יעקב גלברד: מכובדי יושב הראש, חברי כנסת נכבדים, אני מודה על ההזדמנות להגיע לכאן ועל האווירה שיצר חבר הכנסת ציון פיניאן של דחיפות בקבלת החלטות כאשר המטרה של כולנו – גם של הבעלים, בוודאי שלי כמי שמעורב כיושב ראש הדירקטוריון – לעשות את כל מה שניתן לעשות על מנת למנוע את סגירת המפעל ולאפשר למפעל, שמעסיק היום אלף עובדים ישירים – אבל להערכתנו עוד כ-500-600 עובדים סביב המפעל, אלה שנותנים שירותים למפעל, שאם המפעל לא יעבוד, גם הם ייפלטו משוק העבודה – לאפשר לחברה לעבור תוכנית הבראה.
יעקב גלברד: כמה מלים על תפרון כחברה.
יעקב גלברד: תפרון מוגדרת תחת ההגדרה שציין היושב ראש כחברת טקסטיל אבל היא לא חברת טקסטיל קלאסית.
יעקב גלברד: תפרון היא חברת טקסטיל שהייחוד שלה הוא בהיי-טק של הטקסטיל.
יעקב גלברד: כלומר, היא מייצרת מוצרים לרשתות המובילות בעולם, לנייקי, לוויקטוריה סיקרט, ל-לולו למון וכולי.
יעקב גלברד: כלומר, אין מותג בעולם שלא תמצאו על מדפיו את מוצרי תפרון שמיוצרים בכרמיאל.
יעקב גלברד: מדובר כאן בייצור טכנולוגי והוא בטכנולוגיה שונה שהחברה התמחתה בה והמוצרים הם מוצרים ייחודיים שהלקוחות דורשים אותם.
שלי יחימוביץ': שאין לה תחרות בסין או בירדן.
יעקב גלברד: אין לה תחרות בסין, אין לה תחרות במקומות אחרים.
יעקב גלברד: מה כן קרה לחברה, וקרו למעשה שלושה אירועים שחברו להם יחד.
יעקב גלברד: אירוע אחד הוא שער הדולר.
יעקב גלברד: החברה מייצאת לשוק האמריקאי אבל היא משלמת בשקלים.
יעקב גלברד: כלומר, ברגע ששער הדולר ירד מ-4,7 שקלים לדולר ל-3,2 שקלים לדולר, שזאת פחות או יותר הייתה נקודת השפל, המשמעות היא שחיקה של כ-32 אחוזים בהכנסות.
יעקב גלברד: החברה מעולם לא הרוויחה 32 אחוזים.
יעקב גלברד: אני לא מכיר מפעל תעשייתי, של תעשייה קונבנציונאלית, שמפסיד 32 אחוזים.
יעקב גלברד: גם כאשר הנגיד עושה מאמץ עילאי לשמר את שער הדולר ב-3.8 שקלים לדולר, זאת עדיין שחיקה של 20 אחוזים מהנקודה בה החברה הרוויחה והיא הרוויחה יפה והייתה מאוד מאוד יציבה, גם פיננסית, גם תפעולים וגם ברווחים.
יעקב גלברד: אני לא בא לבקש כרגע שוועדת הכספים תשנה את שער הדולר.
יעקב גלברד: אני לא חושב שזה בכוחה של ועדת הכספים אבל אין ספק שלתעשייה הקונבנציונאלית יש קושי להתחרות היום, בעיקר אותה תעשייה שהיא מוטת יצוא.
יעקב גלברד: ציינת את פרי הגליל אבל פרי הגליל משווק לשוק המקומי.
יעקב גלברד: כלומר, אין לו את הבעיה של שערי המטבע.
יעקב גלברד: כל חברה שמייצאת לחוץ לארץ, בעיקר לשוק האמריקאי ופחות לשוק האירופאי – משום ששער היורו הוא פחות חריף והירידה הייתה פחות חריפה – ודאי שיש לו בעיה.
משה גפני: זאת בעיה אחת.
משה גפני: מה הבעיה השנייה?
יעקב גלברד: הבעיה השנייה היא בעיה של האטה בשוק העולמי שגם המשק האמריקאי נקלע אליה.
יעקב גלברד: הייתה איזושהי בעיית ביקושים שמתחילה באיזשהו מקום לתקן את עצמה.
יעקב גלברד: כלומר, אנחנו מדברים עכשיו על ביקושים לשנה הבאה ואנחנו רואים ביקושים שהולכים וגדלים, כך שזו בעיה שאנחנו רואים אותה כבעיה חולפת שתתקן את עצמה.
יעקב גלברד: הבעיה השלישית היא בעיה ניהולית בתוך החברה.
יעקב גלברד: כלומר, החברה החליפה שני מנכ"לים שלא הצליחו לחולל שינוי חיובי, בעיקר בבעיות שנוצרו בצד הטכנולוגי של החברה, משום שאם החברה לא תשמור על האג' הטכנולוגי שלה, מטבע הדברים היא תחזור בחזרה לעולם הטקסטיל הקונבנציונאלי ושם אין לה עתיד.
יעקב גלברד: המנכ"ל האחרון פרש לפני כשבועיים – וכיושב ראש הדירקטוריון לקחתי את המושכות ואני כרגע בונה תוכנית עסקית שהתחייבנו להביא לבנקים ב-27 בחודש.
יעקב גלברד: מה שנדרש, על מנת לממש תוכנית עסקית, טובה ככל שתהיה, זאת היכולת לממש אותה.
יעקב גלברד: היכולת לממש אותה מחייבת תזרים מזומנים, יכולת לרכוש מספקים, יכולת להתחייב לספקים ויכולת לספק ללקוחות ולשלם לשינוע של הלוגיסטיקה של המערכות האלה.
יעקב גלברד: כלומר, בלי מזומנים ובלי תזרים מזומנים, זה לא יעבוד.
יעקב גלברד: אני מבין את שיקול הדעת הקר של הבנקים.
יעקב גלברד: כלומר, יש להם חוב, הם רצו לוודא שהחוק הזה לא מתמסמס להם, שהחברה לא מדממת מעבר לרמה שתבטל את רמת הביטחונות שיש להם בחברה.
משה גפני: כמה חייבים לבנקים?
יעקב גלברד: המסגרת שהייתה טרום האירוע, כ-33 מיליון דולר.
משה גפני: לכמה בנקים?
יעקב גלברד: שלושה בנקים.
יעקב גלברד: עמדנו במסגרות האלה.
משה גפני: איזה בנקים?
משה גפני: <
יעקב גלברד: בנק לאומי, בנק הפועלים ובנק דיסקונט.
משה גפני: מה בנק אוצר החייל בעניין?
יעקב גלברד: הואיל וראינו את 2010 כשנה בה נצטרך מימון נוסף, פנינו אל בנק אוצר החייל במסגרת ההגדרה של מי שמונה על ידי הקרן לסיוע והגשנו תוכנית עסקית אבל התוכנית העסקית לא אושרה.
יעקב גלברד: כלומר, הבנק מסתכל על ה-70 אחוזים שהוא מקבל ואומר שאת זה הוא קיבל מהמדינה וזה בסדר, אבל יש עדיין 30 אחוזים שהוא לוקח על עצמו ואת ה-30 אחוזים האלה הוא לא היה מוכן לקחת על עצמו.
יעקב גלברד: כלומר, 70 אחוזים לא נותנים פתרון לפעמים, במיוחד לחברות במצוקה.
יעקב גלברד: שוב, כאשר מדובר על תוכנית הבראה, תוכנית הבראה היא תוכנית ולפעמים מתייחסים אליה כאל איזשהו גיליון אקסל שמציג נתונים שיהיה בסדר, לא תמיד מאמינים במספרים שמופיעים שם, ולפעמים גם תוכנית הבראה עובדת.
יעקב גלברד: בעבר ניהלתי חברה שקיבלתי אותה עם 500 מיליון שקלים הפסד ותוך שנה-שנתיים העברנו אותה ל-500 מיליון שקלים רווח.
יעקב גלברד: כלומר, תוכניות הבראה גם עובדות והן לא רק לא עובדות.
שלי יחימוביץ': מבחינת הבנקים, זה בעצם 3 מיליון דולר כל בנק.
יעקב גלברד: 11 מיליון שקלים.
שלי יחימוביץ': 70 אחוזים יש לך כסיוע.
יעקב גלברד: בנק אוצר החייל, היכולת לבקש ממנו הייתה של 16 מיליון בלבד משום שזו התקרה.
שלי יחימוביץ': כמה כל בנק היה צריך לשים?
משה גפני: תכף נדבר על הפרטים.
יעקב גלברד: ברשות
יעקב גלברד: כם, אני מבקש לסכם.
משה גפני: לפני שאתה מסכם.
משה גפני: אנחנו מדברים על כך שאתם ביקשתם מבנק אוצר החייל במסגרת הקרן ולא קיבלתם.
משה גפני: יש לכם את מצוקת האשראי כלפי בנק הפועלים, בנק דיסקונט ובנק לאומי.
יעקב גלברד: שגם להם הגשנו אתמול הצעה שמדברת על הזרמה של בעלי המניות.
משה גפני: בעלי המניות מתכוונים להזרים כסף?
יעקב גלברד: מילה אחת על בעלי המניות.
יעקב גלברד: החברה היא חברה ציבורית.
יעקב גלברד: 80 אחוזים מהמניות מוחזקות על ידי הציבור שהוא לא מזוהה.
יעקב גלברד: כלומר, אי אפשר לזהות אותו בשם ולפי מספר תעודת זהות.
יעקב גלברד: 20 אחוזים מהמניות מוחזקות על ידי שני גורמים מזוהים שהתחייבו שבמידה שגם ה-80 אחוזים לא יביאו את חלקם בהזרמה שנדרשת, הם משלימים.
יעקב גלברד: כלומר, ההתחייבות של אותם 4 מיליון דולר שבעלי המניות מוכנים להזרים, צריך לציין שזאת התחייבות של 20 אחוזים מבעלי המניות שמוכנים לכסות 100 אחוזים של בעלי המניות במידה שאחרים לא יצטרפו אליהם.
משה גפני: נמצאים כאן נציגי הבנקים?
נחום מנדל: אדוני, אולי אפשר לדבר ביחד גם על מוליטן.
משה גפני: נדבר גם על מוליטן.
משה גפני: בסיעת יהדות התורה החליטו ברוב קולות שאני יושב ראש ועדת הכספים, כך שאני צריך לנהל את הישיבה.
עופר עיני: אנחנו מברכים על כך.
שלי יחימוביץ': אנחנו אישרנו את זה.
עופר עיני: אני באופן אישי מברך על כך.
משה גפני: יש לי כבר תעודת הכשר מההסתדרות.
משה גפני: נמצאים כאן נציגי הבנקים.
קריאה: אולי נתחיל עם בנק אוצר החייל.
משה גפני: בנק אוצר החייל נמצא כאן?
עופר עיני: זה לא רלוונטי.
עופר עיני: אולי אני אתייחס.
משה גפני: אני רוצה קודם לשמוע את נציגי הבנקים.
משה אינגביר: אני קודם כל מוחה על הדברים שנאמרו.
משה גפני: לא חשוב, בסדר, קיבלנו את המחאה.
משה אינגביר: זה לא בסדר כי יושב לידך מר עיני שיודע כמה אנחנו עוזרים.
עופר עיני: אני מפרגן לך אישית.
משה אינגביר: אנחנו ישבנו עם מר גלברד רק ביום חמישי האחרון וסיכמנו מה שסיכמנו.
משה אינגביר: מה שהוא אומר שהוא הציע אתמול לבנקים, זה היה בטלפון בערב כאשר זה עדיין לא היה מגובה בשום דבר.
משה גפני: אם ההצעה תהיה מגובה, זה בסדר?
משה אינגביר: אני לא יודע מה יהיה כתוב שם.
משה גפני: מה הוא אמר לך בטלפון?
משה אינגביר: הוא יאמר לך מה הוא אמר לי בטלפון.
משה גפני: הוא אמר כאן.
משה גפני: בוא ניכנס למסלול מסודר.
משה גפני: אם הוא נותן לך מסמך ובמסמך הזה ייאמר מה שהוא אמר כאן, זה בסדר?
משה אינגביר: לא.
משה אינגביר: צריך לבדוק אותו.
משה אינגביר: מר גלברד יושב ראש פעיל בחברה הזאת מזה תקופה.
משה אינגביר: זה שהוא מאשים עכשיו את המנכ"לים, זה יפה, אבל גם הוא היה יושב ראש פעיל.
משה אינגביר: קרו דברים בחברה והוא צריך להגיש לנו תוכנית חדשה כי קיבלנו רק לפני שבועיים תוכנית מהמנכ"ל שהתפטר ומר גלברד פסל אותה.
משה אינגביר: הוא צריך להגיש לנו תוכנית חדשה ואנחנו צריכים לבדוק אותה.
משה אינגביר: אנחנו לא יודעים מה יהיה כתוב בה.
משה גפני: ממה אתם חוששים?
משה אינגביר: אנחנו לא חוששים מכלום, אבל אנחנו צריכים לדעת.
משה גפני: למה אתם מכניסים אתם למצוקת אשראי?
משה גפני: תאפשרו להם להמשיך לפעול.
משה אינגביר: אנחנו לא מכניסים אותם למצוקת אשראי.
משה אינגביר: החברה הזאת מדממת כל הזמן.
משה אינגביר: מה שקורה לה, להפך.
משה גפני: לפני שנה וחצי החברה הרוויחה.
משה אינגביר: מר גלברד לא ציין כמה כסף הבנקים הפסידו מזה שהרכוש של החברה נשחק בתקופה האחרונה.
משה אינגביר: אם תשאל אותו, הוא יאמר לך שזה מספר רב של מיליוני דולרים.
משה אינגביר: זה שהחברה מדממת, כולם יודעים.
משה אינגביר: הדימום הוא על חשבוננו למעשה ואנחנו שותקים ונותנים לחברה לדמם, דהיינו, נותנים לחברה להשתמש במשהו שהוא משועבד לנו כדי למעשה לממן את ההפסדים.
משה אינגביר: החברה הזאת צריכה להגיע לתוכנית הבראה שבאמת אפשר להפעיל אותה.
משה גפני: בנק דיסקונט.
מאיר בלישה: אני רוצה להעיר לדברים שאמר היושב ראש, ש-4 מיליון דולר לא ניתנים היום אלא הם יינתנו בעתיד כאשר תהיה תוכנית עסקית, ב-27 בחודש, ובתנאי שהתוכנית העסקית תהיה לשביעות רצון הבעלים.
מאיר בלישה: רק אז הם ייתנו.
מאיר בלישה: אנחנו אמרנו אותו הדבר, וזה מה שסוכם ביום חמישי האחרון, שב-27 בחודש נקבל תוכנית עסקית, נבדוק את הנושא הזה ובהחלט עומדות בפנינו כל האפשרויות.
אליהו ברקאי: אני מצטרף לדברים שנאמרו.
אליהו ברקאי: ביום חמישי האחרון סיכמנו שתוגש תוכנית הבראה.
אליהו ברקאי: כאשר תוגש תוכנית ההבראה, היא תיבדק ואם נראה שהיא בסדר, נטפל בה.
אליהו ברקאי: אני חייב להדגיש משהו אחד.
אליהו ברקאי: בעלי המניות העיקריים, אותם בעלים שאמנם הם בעלים של 20 אחוזים, אבל הם בעלי המניות העיקריים, רכשו את תפרון בשנת 2004.
אליהו ברקאי: תפרון הייתה חברה מאוד רווחית בשנת 2006 וב-2007, לפני ההפסדים שלה ב-2008, ובשנת 2006-2007 הבעלים האלה משכו דיבידנדים ודמי ניהול בגובה יותר גבוה מגובה ההשקעה שלהם ב-2004.
אליהו ברקאי: באינטרסים שלנו כבנק מול האינטרסים של הצפון, כדאי לדעת את הכללים ואת המספרים.
מירי רגב: מה שאתה אומר כאן, זה דבר חמור.
מירי רגב: אפשר לקבל מספרים עליהם אתה מדבר?
מירי רגב: זה דבר חמור, כי זה העניין.
עופר עיני: הכל באינטרנט.
משה גפני: נציג מפעל מוליטן.
נחום מנדל: אני מנכ"ל מוליטן מזה חודש ימים לאחר שהצטרפתי לקבוצה – ואולי זה ייחודי בעניין הזה – שבהתנדבות החליטה לנהל את השיקום של מפעל מוליטן לאחר שבבדיקה שעשינו, בדיקה מאוד יסודית, הגענו למסקנה שיש זכות קיום למפעל הזה, גם בשביל התעשייה הישראלית ולא פחות מזה, בשביל העובדים.
נחום מנדל: אלא מה, צריכה להיפתר בעיית החוב.
נחום מנדל: אנחנו הכנו תוכנית עסקית.
נחום מנדל: כולנו אנשי תעשייה ותיקים ומתמחים בתחום הטקסטיל.
נחום מנדל: בהכנת התוכנית עזרו לנו אנשים חיצוניים.
נחום מנדל: על חשבוננו אדם שלנו גם ביקר בשווקים בחוץ לארץ כאשר אנחנו משלמים מכיסנו כדי לאשר ולאמת את הנחות היסוד שהיו בהכנת התוכנית.
נחום מנדל: להכנת התוכנית בשלב מסוים הצטרף משקיע ולאחר שהמשקיע שם את החותמת שלו על התוכנית, אנחנו הצגנו את התוכנית הזאת וצר לי שלא יצא לי להיפגש עם מאיר בלישא, אבל נפגשתי עם אחרים בשלב מוקדם יותר, אולי בשלבים הקלים יותר.
נחום מנדל: התוכנית הוצגה בפני כמה רמות.
נחום מנדל: היא הוצגה בבנק דיסקונט, שהוא הנושה העיקרי.
נחום מנדל: אנחנו חייבים לבנק דיסקונט 30 מיליון שקלים ואנחנו חייבים לבנק לאומי כ-6 מיליון שקלים.
משה גפני: כדי לצאת מהמשבר במפעל שלך, מה הבקשה שלך?
נחום מנדל: קודם כל, אתמול-שלשום הוטל צו.
ציון פיניאן: אני מבין שיש כונס נכסים למפעל.
נחום מנדל: שלשום הוטל צו כינוס.
נחום מנדל: הבנק נקט כאן בפעולה חד צדדית.
משה גפני: איזה בנק?
נחום מנדל: בנק דיסקונט.
נחום מנדל: המשאים והמתנים בינינו התנהלו בצורה ידידותית ונינוחה תוך הבטחה של הבנק שלא יינקטו צעדים חד צדדיים ואני מניח שנציגם יאשר זאת.
נחום מנדל: הבנק בהתחלה קיבל את התוכנית, במידה מסוימת אפילו התלהב ממנה, ובשלבים מאוחרים יותר חזר בו.
נחום מנדל: למעשה שלשום התקבלה החלטה בבנק - אולי בגלל ציבור העובדים החלש, אולי משום שעמדה מולו קבוצה של מתנדבים ולא איזושהי מערכת – שאפשר כאן לעשות כינוס.
נחום מנדל: בקשתי - ואני לא מספיק בקיא בהתנהלות החוקית-משפטי, כי במצבים האלה לשמחתי עוד לא הייתי – לפעול בכל דרך שצו הכינוס הזה יהפוך להקפאת הליכים.
נחום מנדל: מצד אחד לדעתי, לאחר ההתנהלות שלנו ושל מערכות התקשורת בימים האחרונים, הבנק, הנושה העיקרי, לא יסרב לבקשה להקפאת הליכים וצריך להימצא המקום של ארבעה-חמישה מיליוני שקלים על מנת שבית המשפט יאשר.
נחום מנדל: ניתן יהיה לחזור ולהיכנס מיד לעבודה ובתקופת העבודה הראשונה, חמישה-שישה חודשים, צריך יהיה לטפל בהסדרת החוב הישן, צריך יהיה לטפל בהכנסת משקיע וכולי.
זאב בילסקי: כמה עובדים יש לחברה?
משה גפני: מאה עובדים.
נחום מנדל: בחברה יש מאה עובדים בשני אתרים כאשר האתר העיקרי הוא בנהרייה ואתר נוסף בברקן.
משה גפני: יושב ראש ההסתדרות, עופר עיני, בבקשה.
עופר עיני: בוקר טוב, אדוני היושב ראש, חברי הכנסת.
עופר עיני: אנחנו נתקלים בדיוק באותם דברים שאמרנו כאן
עופר עיני: גם אני וגם ידידי שרגא ברוש על אותם 30 אחוזים-70 אחוזים.
עופר עיני: מדברים על הערבויות.
עופר עיני: שמנו 2.5 מיליארד שקלים, ברגע שהבנק לוקח על עצמו 30 אחוזים, הנה, אתם רואים, כסף לא יוצא החוצה.
עופר עיני: אמרנו את זה בוועדה והיום אנחנו רואים את זה חי.
עופר עיני: ועדת הכספים והכנסת אישרה את הקרן הזאת שהעובדים תרמו לה כסף.
עופר עיני: מאז אושר הנושא בכנסת בחוק ועד היום אנחנו לא מצליחים לסכם עם האוצר תקנון או משהו, כי אם היו לנו את אותו מיליארד-מיליארד וחצי שקלים, תאמינו לי שהיינו יכולים לפתור את בעיית תפרון ואת בעיית כל מפעל בקנה מידה כזה.
עופר עיני: העובדים תרמו למען הצלתם של אותם עובדים אחרים בפריפריה.
עופר עיני: בפגישה האחרונה עם האוצר אפילו הצעתי לוותר על חלק מהסיפור, לוותר על חלקם של המעסיקים ושל אותם עובדים במגזר הפרטי ולהסתפק בכסף של חצי דמי הבראה של אותו כסף שהוא לא תקציבי שיש שם לפחות מיליארד שקלים.
עופר עיני: אמרתי שזאת קרן רק של עובדים ואין קשר לממשלה.
עופר עיני: קרן שיכולה להתנהל על ידי העובדים עם פחות בירוקרטיה ועם פחות עניינים.
עופר עיני: הדבר היחידי הוא שהביטוח הלאומי גובה עבורנו בהתאם לחוק ונשלם אפילו דמי ניהול על הגבייה הזאת, והיינו יכולים היום לפתור את הבעיות האלה.
עופר עיני: אבל לאוצר יש זמן.
עופר עיני: חוקקו חוק, הכסף יושב ואי אפשר להשתמש בו.
חיים אורון: בכל זאת מה הבעיה?
יצחק וקנין: זאת שערורייה.
חיים אורון: מה האוצר אומר?
עופר עיני: האוצר אומר שאם ביטוח לאומי גובה, זה כבר סיפור בעייתי.
עופר עיני: הכנסת יכולה לחוקק, היא חוקקה, אין בעיה.
עופר עיני: הרי ברגע שאין מעסיקים ואין כסף ממשלתי, העובדים תרמו את הכסף וזה כסף של העובדים.
עופר עיני: תן לעובדים לנהל את זה והעובדים יתמכו בעובדים כדי לשמור על פרנסתם.
עופר עיני: זה היה כל הרעיון אבל אי אפשר להתקדם אתם כדי לעשות תקנון כזה או אחר כדי שאם מפעל תפרון בא ואומר שיש לו, אז אין בעיה.
עופר עיני: הבנק לא נותן לו הלוואה עומדת, אנחנו היינו נותנים לו הלוואה עומדת, אולי חלק במענק, ובתנאי שיתחייב שלא יפטר עובדים וכדומה וכדומה.
עופר עיני: לצערי יש לנו את מוליטן, יש את תפרון וכנראה יש עוד רשימה ארוכה דווקא של מפעלי הלאו-טק כי אין לנו הרבה מפעלי היי-טק בפריפריה.
עופר עיני: דרך אגב, רוב המפעלים הם כאלה.
עופר עיני: אין לך ניגוד אינטרסים.
עופר עיני: יש דרום, שם המצב אולי טיפה יותר טוב, אבל גם שם רואים את הניצוצות.
עופר עיני: אני חייב לומר שמשה אינגביר, בשונה מהנציג בבנק דיסקונט, די עזר בסיפור של ויטה פרי הגליל.
עופר עיני: שם הלכו לקראתנו ועובדה, ויטה פרי הגליל עלה על דרך המלך, הצלנו את העובדים, הם יצאו לדרך והבנקים לא יצאו מופסדים אלא להפך.
עופר עיני: אני רוצה לקבוע עובדה ואני אומר כאן באופן חד משמעי ואולי אני בוטה מדיי.
עופר עיני: אין סיכוי שגם הבית הזה, לא רק אנחנו, יאפשר שאלף עובדים בבת אחת ייפלטו ממעגל העבודה בצפון.
עופר עיני: אין סרט כזה.
עופר עיני: אתם יודעים כמה עולה פליטה של אלף עובדים לממשלה, למדינה?
עופר עיני: דמי אבטלה לאלף עובדים, וכמה עולה לייצר מקום עבודה?
עופר עיני: לפי משרד התעשייה, מאה אלף שקלים עולה לייצר מקום עבודה.
עופר עיני: צא ולמד כמה כסף יעלה למדינה.
עופר עיני: מצד שני, נמנעתי מלהתבטא בימים האחרונים כי היה דבר אחד שהוא צודק.
עופר עיני: דרך אגב, נכון, לקחו דיבידנד של 8 מיליון דולרים ב-2008.
עופר עיני: אמרתי שאם אני לא אשמע שהבעלים שמים כסף מכיסם לטובת המערכת, אני אומר בכנות שכל האש שלי לא הייתה על הבנקים אלא על הבעלים.
עופר עיני: הצעד הראשון כבר נעשה ומה שצריך לעשות עכשיו זה דבר מאוד פשוט, דבר מאוד מאוד פשוט.
עופר עיני: אפשר לשבת, גם שר התעשייה, גם שר האוצר שיביא אתו את החשב הכללי, גם נציגי הבנקים, גם הבעלים וכל אחד ייתן את חלקו והחלק הוא לא כזה כבד כדי להציל אלף עובדים.
עופר עיני: צריך לשבת בישיבה אחת, בערב אחד, שעתיים-שלוש-ארבע-חמש, לגמור את העסק כאשר כל אחד שם את חלקו.
עופר עיני: ב-27 תגמרו את תוכנית ההבראה ואפשר ב-28 לחודש לשבת ואין בעיה.
עופר עיני: אם מדינת ישראל במקרה הספציפי הזה תגמיש והיא תיתן לא רק 70 אחוזים אלא היא תיתן 90 אחוזים, אולי מאה אחוזים ביטחונות, מה יקרה?
עופר עיני: זה כדי להציל אלף עובדים.
עופר עיני: על 30 מיליון שקלים, על 40 מיליון שקלים, אז מקסימום המדינה בסוף תפסיד את ה-40 מיליון שקלים, אבל כמה היא תפסיד אם המפעל הזה ייסגר?
עופר עיני: אני אומר בכנות ואני אומר את זה בין השורות.
עופר עיני: אין מצב שאנחנו נאפשר שאלף עובדים במקום מוכה אבטלה ילכו ביום אחד הביתה.
עופר עיני: אין מצב כזה.
עופר עיני: אני מציע גם לבנקים וגם לבעלים – ואני פונה לאוצר ואני מקווה לסיוע של חברי הכנסת וועדת הכספים – כל אחד כאן צריך להטות שכם.
עופר עיני: זה לא משחק שאלף עובדים הולכים הביתה.
עופר עיני: אנחנו לא נשב ונעמוד מנגד וזאת תהיה בעיה רק של תפרון.
יצחק וקנין: אדוני יושב ראש הוועדה, לא היה צריך להיות כאן מנכ"ל משרד האוצר או שר האוצר?
שלי יחימוביץ': או החשב?
שלי יחימוביץ': או הממונה על התקציבים?
מירי רגב: המפעל בסך הכל בפריפריה.
יצחק וקנין: הם ישלחו עוד פעם פקיד שלא יוכל לענות לנו בוודאות.
יצחק וקנין: אני לא מזלזל באף פקיד במשרד האוצר.
עופר עיני: חברים, תאמינו לי, אני הבוקר דיברתי עם שר התעשייה ויש רצון טוב לסייע עם החשב הכללי.
עופר עיני: אני אומר את הדברים בכנות רבה.
עופר עיני: עם החשב הכללי.
עופר עיני: הבנקים והבעלים יושבים ביחד וכל אחד עושה צעד אחד קטן קדימה, לא צעד גדול, אין לי ספק שהמפעל הזה יכול להמשיך לעבוד ונוכל להציל את אלף העובדים.
עופר עיני: בנוסף לאלף העובדים האלה, יש עוד 500-600 עובדים מסביב ואולי יותר.
עופר עיני: אלף עובדים באזור הזה, זאת קטסטרופה.
עופר עיני: דרך אגב, יש בעיה נוספת שחייבים להעלות אותה.
עופר עיני: יש כאן עוד מפעל עם מאה עובדים שהוא לא פחות חשוב ואפילו הוא יותר חשוב כי כמעט רוב העובדות בו נדמה לי שהן חד הוריות.
מירי רגב: כן, אימהות חד הוריות.
עופר עיני: צריך לתת להן את הפרנסה המינימלית הזאת.
עופר עיני: כאן מדובר ב-3-4 מיליון שקלים, סכום שנותן להם אוויר להמשיך לעבוד ואין מי שיפתור את זה.
עופר עיני: זה פשוט לא יאומן.
עופר עיני: אני חייב לומר שניסינו להתנהל מול בנק דיסקונט והייתה התנהלות.
עופר עיני: אולי ניצלו את תום הלב שלנו ועשו לנו תרגיל בלי התרעה.
עופר עיני: אמר את זה המנכ"ל, בלי התרעה הלכו לכונס נכסים אבל אפשר לעשות הקפאת הליכים.
עופר עיני: אני לא משפטן, אבל קצת מצוי בנושא.
עופר עיני: אפשר לעשות הקפאת הליכים ולהעלות גם את המפעל הזה על דרך המלך.
עופר עיני: בשביל 3-4 מיליון שקלים, אין מצב שיסגרו מפעל כזה.
עופר עיני: אני רוצה לדבר על המצב הכללי.
עופר עיני: רבותיי, צריך לעשות מעשה.
עופר עיני: הבעיה היא לא רק בעיה של תפרון, היא לא בעיה של מוליטן אלא היא בעיה קשה של המפלים בפריפריה.
עופר עיני: זה נכון ששער הדולר נמוך.
עופר עיני: נגיד בנק ישראל עשה את המקסימום אבל האוצר לא עשה כלום.
עופר עיני: יש דרכים רבות לעזור ליצואנים מעבר לשער הדולר.
עופר עיני: עושים את זה במדינות אחרות ואפשר לעשות את זה גם כאן.
עופר עיני: אם זה הקלות במיסוי, אם זה סיוע ליצואנים, יש אלף ואחת דרכים.
עופר עיני: שיחפו על הפער של אותם 20 אחוזים עליהם דיבר יעקב גלברד ואפשר לעשות את זה.
עופר עיני: השאלה היא אם רוצים פריפריה.
עופר עיני: אם לא רוצים פריפריה, סגור את הבסטה אבל כנראה שכן רוצים פריפריה, צריך פריפריה וחובה שתהיה פריפריה.
עופר עיני: תודה.
משה גפני: ערן, אתה רוצה להשיב בשם משרד האוצר?
משה גפני: איך שאתה רוצה.
מירי רגב: אני חושבת שחשוב שנשמע את האוצר.
אלי אפללו: יש עוד הרבה שלא אמרו את מה שיש להם לומר, ואולי כדאי שנשמע את כולם.
משה גפני: ערן, דיברתי הבוקר לפני הישיבה עם שר האוצר.
משה גפני: מעלה כאן יושב ראש ההסתדרות טענה, ואני רוצה לעשות עם הטענה הזאת סדר יש כאן שלושה מרכיבים שגורמים למשבר הזה: הגורם הראשון הוא הבעלים, צורת ההתנהלות של החברה ואני מדבר על תפרון ולא על מוליטן שם אני פחות בדקתי את הנתונים.
משה גפני: אם כן, בעיה אחת של החלפת מנכ"לים, ניהול החברה וכמובן כאשר היו רווחים, הציבור לא היה שותף לרווחים האלה אלא הבעלים היו שותפים אבל כאשר יש הפסדים, הם צריכים להיות בעניין.
משה גפני: הגורם השני הוא הבנקים.
משה גפני: הבנקים, ברגע שיש רווחים, מרוויחים.
משה גפני: הם צריכים להיות שותפים כאלה ואחרים, בוודאי לא ללכת בקשיחות כאשר מגיעה תקופה שהיא תקופה של הפסדים, ותפרון הוא מפעל שיכול להרוויח והוא לא מפעל, כמו מפעלים אחרים, שאנחנו אומרים שאין לו עתיד.
משה גפני: יש לו עתיד וזה ברור לחלוטין, והבנקים צריכים להיות בעניין הזה גמישים אבל אני עדיין לא רואה את הגמישות.
משה גפני: יש שותף שלישי והשותף השלישי הוא אנחנו, המדינה.
משה גפני: אנחנו סיכמנו כאן ועופר עיני אמר את זה באופן ברור, וזה נכון - גם הקרן למפעלים במצוקה, גם כל מה שנלווה לעניין הזה – למה האוצר לא מגיע לפתרון עם מה שסיכמנו, עם מה שהאוצר הציע, עם מה שאנחנו אישרנו.
משה גפני: למה לא מגיעים לפתרון?
משה גפני: בחלק של האוצר, אתה יכול להתייחס?
משה גפני: אני לא תוקף את האוצר.
משה גפני: אני סיכמתי שאני לא תוקף את האוצר למרות שכאשר אני לא תוקף, זה יותר גרוע.
ערן פולק: הדיון הזה, לפני דברי יושב ראש ההסתדרות, היו לו שני מישורים.
ערן פולק: יש מישור של מפעל ספציפי ויש מישור של מצב מפעלי תעשייה או בכלל התעסוקה בצפון לצורך העניין.
ערן פולק: המישור הראשון של מפעל תפרון, גם מי שלא קרא את הדוחות הכספיים באינטרנט והתרשם רק מהדיון הזה, אנחנו עשינו טיפה יותר, מבין שאמר יושב ראש המפעל שהבעיות שלהם הן שער הדולר וניהול.
ערן פולק: אלה הבעיות שמלוות אותם בשנים האחרונות.
יעקב גלברד: ומשבר כלכלי.
ערן פולק: ומשבר כלכלי.
ערן פולק: במקביל, באותן שנים אחרי ירידת שער הדולר, נמשכו 8 מיליון דולר דיבידנד.
ערן פולק: אתה אמרת את זה בפתח דבריך ולכן אין כאן הרבה מה לחדש מכיוון של מדיניות משרד האוצר או הממשלה.
ערן פולק: יש כאן בעלים שהם בעלים של מפעל.
ערן פולק: כאשר המפעל רווחי, הם נהנים מהרווחים, כאשר המפעל פחות רווחי, הבעיה היא בעיה גם שלהם והם נדרשים להעמיד את תוכנית ההבראה, להעמיד את הכספים שנדרשים על מנת שהמפעל ימשיך לעבוד ולפעול מול הבנקים בכל המישורים האפשריים.
ערן פולק: הבעיה הזאת של המפעל הספציפי הזה היא בעיה שהוזכרה כאן ואני חושב שלמדינה כמדיניות, לא כמקרה נקודתי, אין משהו.
אלי אפללו: אין למדינה מה לעשות.
אלי אפללו: אתה מסביר את כל ההסבר ואומר במה הם לא בסדר.
אלי אפללו: מה המדינה צריכה לעשות?
אלי אפללו: מה הם צריכים לעשות?
אלי אפללו: זה מה שאני רוצה לשמוע.
אלי אפללו: אין מדיניות לעזור לפריפריה?
משה גפני: ערן, אני מגן עליך.
ערן פולק: אני באמצע הדברים.
משה גפני: אני מגן עליך.
משה גפני: אני סיכמתי שאני מגן עליך.
ערן פולק: אני לא צריך הגנה, אני רק צריך לדבר.
משה גפני: ערן, בוא נתמקד.
משה גפני: אין לנו הרבה זמן.
ערן פולק: אני מתמקד בנושא הספציפי.
יצחק וקנין: קיימתם דיון מעמיק לגבי המפעל הזה?
יצחק וקנין: כינסתם איזו ישיבה רצינית לנושא אלף העובדים האלה?
יצחק וקנין: מדובר כאן באלף עובדים.
יצחק וקנין: עזוב את כל מה שיש מסביב.