GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נחום לנגנטל: בתקציב של שנת 2000 קרה שההכנה שלהם אינה עומדת פר המציאות של ספר התקציב.
נחום לנגנטל: כאן יש בעיה גדולה מאוד, שאם אתה מתכנן פר אדם והגיעו יותר אנשים, אז הם נמצאים היום במצב של פער די גדול.
נחום לנגנטל: האוצר אומר שאותו לא מחייבות החלטות ממשלה, אלא ספר התקציב וזה מה שמתוקצב בספר התקציב.
נחום לנגנטל: אני רוצה להזכיר לחברי הוועדה שזה לא היה ברור כך ערב תקציב 2000, שרק בגלל לחצים מאוד גדולים שלנו שפכו יותר כסף בתקציב – דבר שלא אהבתי – אבל את ה-10.6 מיליון שקל קיבלנו אחרי לחץ מאוד גדול.
נחום לנגנטל: לא אני ולא חבר הכנסת אבשלום וילן צריכים להחשיב את הכספים האלה ככספים סקטוריאליים, שאנחנו צריכים ללחוץ שישפכו שם את הכסף.
נחום לנגנטל: אם כך זה צריך להיות, אז כך זה צריך להיות.
נחום לנגנטל: אני לא רוצה שיום אחד מישהו יבחר בי בגלל שסידרתי לו את הדבר הזה.
נחום לנגנטל: כך הנוהל צריך להיות, כך התקנים צריכים להיות, וזה המשטר התקין שצריך להיות במדינת ישראל.
נחום לנגנטל: הטענה של האוצר היא, שזה מה שנשפך לו בתקציב ואת זה הוא מחלק.
נחום לנגנטל: המכינות לא מקבלות כרגע את התקציבים שלהן, כי גם קיצצו וגם יש יותר אנשים ולכן הן לא עומדות בצפי של הדברים האלה.
נחום לנגנטל: לא מדובר בסגירת מפעל שצריך "לזרוק" שם 10 מיליון שקלים כדי לא לפטר אנשים, אבל גם כאן זה סגירת מפעל.
נחום לנגנטל: פה מדובר במפעל ציוני נעלה מהמדרגה הראשונה, שלא רק שלא צריך לסגור אותם, אלא האינטרס שלנו צריך להיות להגדיל את המערכות הללו.
נחום לנגנטל: אנחנו צריכים להתגייס למען הנושא הזה, כדי שהכספים המועטים האלה יועברו, ולשמר את העניין הזה גם ב-2001.
נחום לנגנטל: אני חושב שביכולתנו לעשות את הדברים האלה.
אבשלום וילן: כשמגיעים עולים, לא יעלה על הדעת שמשרד החינוך יגיד שזה תקציב החינוך וישברו את הראש פר תלמיד.
אבשלום וילן: במקרה כזה רואים כמה בתי ספר, כמה תלמידים, ולפי זה בונים תקציב.
אבשלום וילן: במכינות הקדם צבאיות זה הולך לפי התקציב, ולצערי נוצר העיוות.
אבשלום וילן: אלה הנתונים של השלוש שנים האחרונות: יש בסך הכל 12 מכינות דתיות, 6 חילוניות – שאחת מתוכן היא של עולים.
אבשלום וילן: ב-1997 היו 614 תלמידים, ב-1998 היו 689 תלמידים, ב-1999 היו 819 תלמידים.
אבשלום וילן: כלומר היה גידול של 75 תלמידים.
אבשלום וילן: התחזית לשנת 2000 היא, שיהיה גידול נוסף ומספר התלמידים יגיע מכסימום לכאלף תלמידים.
אבשלום וילן: קשה לי להניח שזה יעבור את סדרי הגודל הללו.
אבשלום וילן: המספר במכינות הדתיות התייצב פחות או יותר ובמכינות החילוניות יהיה גידול, אך לא משמעותי, כך שלא מדובר בסכומים גדולים.
אבשלום וילן: אדוני היושב ראש, אני כחבר ועדת הכספים אומר לך, שאם לא תקרא לשר האוצר ונקבע נהלי עבודה, לא נוכל להמשיך בפעילות הרגילה של ועדת הכספים.
אבשלום וילן: אני לא מוכן להיות סקטוריאלי ולא מוכן להיות סחטן.
אבשלום וילן: אני לא מוכן לעבוד בצורה כזאת.
אבשלום וילן: אני חושב שכולנו צריכים להתלכד כאיש אחד ונחסום מחודש יולי ועד דצמבר את כל ההעברות של האוצר.
אבשלום וילן: אני אומנם מתנגד להתניות של "אם-אז", אבל עד שלא יהיה נוהל מסודר, אנחנו לא צריכים לשתף פעולה עם האוצר.
אבשלום וילן: לידיעתך, הבוקר קיבלתי פקס בנושא של הפיצוי לחקלאים.
אבשלום וילן: קיבלתי אתמול בערב הדלפה מהמשרד המכין את הנהלים איך אפשר לקבל פיצויים, שאנשי האוצר הכניסו ויאה-דולורוזה כזאת שלא רק שאתה צריך תואר שני במחשבים ובראיית חשבון, אלא ספק אם שליש מהחקלאים יוכל לקבל את כספי הפיצויים, כי שמים להם הרבה חסמים דרך המאזנים.
אבשלום וילן: היתה התחייבות ברורה של שר האוצר שהמשחק הזה נגמר ויקבלו את הכסף as is.
אבשלום וילן: אם השיטה הזאת נמשכת אנחנו צריכים לעשות פה מרד כללי.
אבשלום וילן: אי אפשר לעבוד ככה, כי זה אנטי מדינת חוק, זה אנטי מינהל תקין, זו תרבות נורמות של העולם השלישי.
אבשלום וילן: זה כמו האפסנאי בצבא – קודם אומרים לא, מוציאים לך את הנשמה ובסוף נותנים לך את הנעליים.
אבשלום וילן: לצערי זה מתנהל בדיוק באותו סגנון.
אבשלום וילן: אני מציע שיימצא המקור בהעברות הרבות שאנחנו מאשרים.
אבשלום וילן: צריך לפנות לאגף התקציבים לעשות העברה תקציבית לגבי הסכום שחסר.
אבשלום וילן: אם לא לוקחים בתקציב 2001 את צפי מספר התלמידים, איך יתקצבו?
אבשלום וילן: הבקשה שלי אליך, כיושב ראש, שנפסיק להגיע לסוג כזה של דיונים.
אבשלום וילן: אתה מוכרח לדבר עם שר האוצר, כדי לעשות סדר בנושאים האלה.
נחום לנגנטל: כל הפנייה שלנו היא להגדלה של כ-3.5 מיליון שקלים.
אלי סדן: אני חושב שחשוב להבהיר שלא מדובר על רעיון, אלא על מחשבות עם קבלות.
אלי סדן: כלומר, פה לא מדובר על ניסיון לפתח איזשהו תהליך.
אלי סדן: המכינות הקדם צבאיות קיימות 12 שנה.
אלי סדן: הפירות שלהם ידועים בכל הצבא ובכל המערכות.
אלי סדן: המכינות הדתיות חוללו כמעט מהפך בתוך הציבור הדתי לאומי, שבגלל בעיות של פחד מחילון ופחד מהשתתפות בחברה חילונית, עד לפני 12 שנה רוב הנוער האיכותי הדתי לא היה מגיע לכל היחידות, לא היה מגיע לקצונה, לא היה מגיע ליחידות מובחרות, אלא היו זורמים רק דרך הנח"ל ודרך הסדר ודרך כל מיני מסגרות יותר שמורות מבחינה דתית.
אלי סדן: הקמת המכינות, במובן הזה של נתינת שנה, שאדם יכול להתכונן לאותן התמודדויות רוחניות, נפשיות וחברתיות שיש לו בצבא, יצרה מהפך והיום הנוער הדתי הלאומי מגיע לכל היחידות, מגיע לקצונה ומשתלב השתלבות מלאה כמו כולם, בלי לבקש שום מסגרת מיוחדת ושום יחס מיוחד.
אלי סדן: אלה שמצויים במה שקורה היום בצבא יודעים שההשפעה של זה היא מאוד מאוד חיובית.
אלי סדן: מדובר על עשרות אחוזים מבוגרי המכינות שמגיעים ליחידות מובחרות ועשרות אחוזים שמגיעים לקצונה.
אלי סדן: גם במכינות הלא דתיות, שקמו לפני שלוש שנים, נוצרה דינמיקה של לקחת נוער ולתת לו מטען עצום של ציונות.
אלי סדן: לדוגמה, לא מזמן היתה לנו פגישה עם מח"ט גבעתי.
אלי סדן: יש שתי מכינות לא דתיות שאימצו את גבעתי, עם כל מיני בעיות שיש שם, ומכינים שם את כל הנוער ללכת דווקא לגבעתי.
אלי סדן: אנשים מגיעים לשם ויוצרים שם מהפיכה איכותית מבחינת הזרמת כוח אדם איכותי, עם מוטיבציה גבוהה, עם נורמות גבוהות של ערכים, של מוסר, של נכונות.
אלי סדן: פה לא מדובר רק על רעיון.
אלי סדן: מדובר על מציאות עם קבלות לאורך שנים.
אלי סדן: לנו מאוד קשה לתפקד, כאשר כל שנה אנחנו צריכים להיות תלויים על חבל ולבדוק מה יקרה.
אלי סדן: את השנה הזאת פתחנו בספטמבר 99', עם ידיעה שיש החלטת ממשלה על גובה תקציב.
אלי סדן: על פי זה בנינו את המערכת, על פי זה פתחנו את שנת הלימודים, על פי זה קיבלנו כספים.
אלי סדן: פתאום באמצע השנה הדברים משתנים ואתה נלחם על חייך, לוקח הלוואות, מתחיל עם ריביות.
אלי סדן: מאוד קשה כך להתקיים.
בילו מישורי: הגעתי למערכת הזאת לפני חצי שנה.
בילו מישורי: הלכתי לחלק מהמכינות ונתקלתי בחממה בלתי רגילה, שאני מציע שבמקום להחליף פה מילים, אפשר היה לעשות את זה באחת המכינות, ושם היינו נותנים את התשובה הכי מסודרת לכל העניין הזה.
בילו מישורי: אתמול הייתי בוועדת מנכ"לים לנושא סמים אצל מנכ"ל משרד ראש הממשלה.
בילו מישורי: אמרתי שם שמי שרוצה להתמודד עם הנושא של הסמים, צריך להתמודד רק בדבר אחד – בתחושת השייכות ועומק השורשים ובזה שנוער לא יכול להישאר ללא משימות, ללא מטרות וללא אכפתיות.
בילו מישורי: היום, חממה נקודתית היא התרומה המשמעותית ביותר לנוער הישראלי, לעיבוי השורשים, לתחושת השייכות, לאכפתיות, למוטיבציה ולכל הדברים האלה.
בילו מישורי: זה היום הבית ספר, זאת היום החממה.
בילו מישורי: חובה על מדינת ישראל להרים את הדגל הזה, לדאוג שיהיה, לטפח אותו, לעבות אותו.
בילו מישורי: המכינות הקדם הצבאיות הן התשובה הישראלית לעיצוב המחר.
זאב נתיב: מכינת "נחשון" היא המכינה הראשונה שקמה מבין המכינות הלא דתיות.
אלי גולדשמידט: כמה תלמידים יש במכינה?
נחום לנגנטל: 62 תלמידים.
אלי גולדשמידט: מה היחס היום בין המכינות הדתיות והלא דתיות מבחינת מספר התלמידים?
זאב נתיב: במכינות הלא דתיות יש 100 תלמידים ובמכינות הדתיות יש כ-700.
זאב נתיב: בשנה הבאה כל המכינות החילוניות תגדלנה, מפני שאנחנו חדשים והדברים עוברים מעט לאיטם.
זאב נתיב: אני רוצה לומר במשפט אחד מדוע הכנסת צריכה להיות מאוד בעדנו – מפני שמה שאנחנו עושים, זה להביא לידי זה שלצבא מתגייסים אזרחים, כי הם כבר בני שנה באזרחות מאוד מיוחדת במינה, ולעומת זאת כשהם משתחררים מהצבא הם מגויסים כאזרחים לכל החיים.
זאב נתיב: אני חושב שמה שקורה אצלנו במערכות החינוך זה שאנחנו מחנכים ומגדלים את הילדים להיות אנשים טובים, אנשים חכמים, אנשים משכילים.
זאב נתיב: אני חושב שלהיות אזרח מדינת ישראל זה להיות מגויס לכל החיים.
זאב נתיב: את זה אנחנו עושים תוך כדי זה, ולא פלא שפה יושבים נציגים של ה"כאילו" סקטורים הדתיים והלא דתיים.
זאב נתיב: מה שאנחנו עושים זה שאין סקטורים, יש סקטור אחד – הסקטור של להיות אזרח במדינת ישראל.
אלי גולדשמידט: אתם קצת מתפרצים פה לדלת פתוחה בניסיונות להצביע בפנינו למה זה חשוב וחיוני.
אלי גולדשמידט: זה מוסכם עלינו ואנחנו חותמים על כל מילה.
אלי סדן: אני רוצה שאנשים יידעו שאנשים עובדים במכינות בתנאים מינימליים.
אלי סדן: רובם לומדים בכיתות קרוואנים, יושבים על שולחנות וכיסאות שנקנו מעודפי משרדים שונים שפינו.
אלי סדן: כלומר, לא מדובר פה על מוסדות שחיים ברמת חיים גבוהה.
אלי סדן: מדובר על מוסדות שחיים ברמה מינימלית.
אלי סדן: מדובר על לחם וזיתים.
אלי סדן: על כך אנחנו נאבקים.
יוחנן בן-יעקב: אני מצטרף לכל הברכות שנאמרו פה.
יוחנן בן-יעקב: באופן מעשי היו שתי בעיות – רמת התקצוב וטכניקת התקצוב.
יוחנן בן-יעקב: בהתאם להחלטת הממשלה, נתקבלה במשרד החינוך החלטה, איזשהו תהליך יישום, להעביר את מתכונת התקצוב מתמיכה בעמותות לתקצוב פר ראש, כמו שמתקצבים חניך בפנימיה.
יוחנן בן-יעקב: התהליך הזה הוא במעבר, שיאפשר להם מתחילת השנה ועד סוף שנת הלימודים, להיות במצב רצוף של היקף התלמידים, של היקף התמיכה, שיידעו בדיוק על מה מדובר.
יוחנן בן-יעקב: לפי הבנתי החלק הזה נפתר.
יוחנן בן-יעקב: החלק של היקף התקציב, בהתאם להחלטת הממשלה, צריך להיפתר בחוק התקציב.
יוחנן בן-יעקב: הוא לא יכול להיפתר בכל מיני תיקוני תקציב במהלך השנה.
יוחנן בן-יעקב: עד היום זה היה התהליך והוא תוקן במהלך השנה בתיקוני תקציב.
יוחנן בן-יעקב: זה צריך להיפתר בבסיס התקציב.
יוחנן בן-יעקב: השולחן הזה צריך לקבל החלטה.
ינון עמית: גם אני מצטרף לברכות.
ינון עמית: אני לא חושב שיש כאן מישהו שלא מסכים למה שקובעת החלטת הממשלה.
ינון עמית: החלטת הממשלה קובעת שהתמיכה תהיה בתעריף פר תלמיד, כפי שייקבע אותו משרד החינוך והיא קובעת מנגנון גידול.
ינון עמית: כפי שאני מבין המכינות עומדות במנגנון הגידול הזה ולא חורגות ממנו.
ינון עמית: ההחלטה גם קובעת שהנושא יהיה באחריות משרד החינוך ובתקציב משרד החינוך.
ינון עמית: לא היתה מניעה ממשרד החינוך, בזמן הצעת התקציב שגובשה ביחד עם אגף התקציבים של משרד החינוך ועל דעתו, לשים בסעיף הזה יותר או לשים בסעיף אחר יותר, וכך בחר משרד החינוך לתקצב את זה.
ינון עמית: גם היום אין מניעה לעשות את זה ומשרד החינוך יכול לפנות, כפי שעשה בשנים קודמות, ולהגיד שהוא רוצה לתגבר את הנושא.
נחום לנגנטל: אבל ממקורותיו.
ינון עמית: בוודאי שממקורותיו.
ינון עמית: נאמר שאם באה עלייה אז לא אומרים למשרד החינוך שזה יהיה פר תלמידים, אלא משנים את התקציב.
ינון עמית: זה משום שכל מה שקשור לחוק חינוך חובה חינם, תקציב משרד החינוך גדל בהתאם לאותו גידול טבעי.
ינון עמית: מה שלא במסגרת חוק חינוך חובה חינם, ובכלל זה פנימיות שמצוינות בהחלטת הממשלה ואחרים, לא מתוקצבות מתקציב משרד החינוך.
ינון עמית: כך למשל בחר משרד החינוך, ככל שאני מבין, שלא להגדיל את תקציב הפנימיות.
ינון עמית: הנושא הזה הוא דומה – הוא באחריות משרד החינוך ובמסגרת תקציבו.
ינון עמית: לאגף התקציבים אין התנגדות לשינויים פנימיים במסגרת התקציב של משרד החינוך.
נחום לנגנטל: כלומר, משרד החינוך טוען שנכון שהנושא הזה מתוקצב רק ב-10.5 מיליון שקל, אבל אין להם שום התנגדות אם תבוא פנייה ממשרד החינוך להגדיל את תקציב המכינות ל-14 מיליון שקל, אבל רק אם זה נעשה ממקורות משרד החינוך.
נחום לנגנטל: משרד החינוך טוען מצדו שאם משרד האוצר ייתן כסף, הם מוכנים לתת את זה למכינות, אפילו שזה יינתן כתקציב צבוע.
נחום לנגנטל: זה אומר אני מוכן, וגם זה אומר אני מוכן, רק אין את הכסף.
מאיר אזרד: על הנושא הזה יש קונסנסוס מכל הכיוונים.
מאיר אזרד: אין ספק בחשיבות העליונה של המכינות.
מאיר אזרד: צריך לנתק את הנושא הזה ולא צריך להתייחס אליו כמו אל תלמידי ישיבה או תלמידים נתמכים, אלא לתקצב את זה בבסיס התקציב.
מאיר אזרד: נאמר כאן שזה לא דבר גדול, אלא מדובר רק על אלף תלמידים.
מאיר אזרד: אני מצטער שזה רק אלף תלמידים.
מאיר אזרד: אני חושב שהנושא הזה, במיוחד כשיש לו את שני הקצוות, יש עליו קונסנסוס לאומי.
מאיר אזרד: אני לא רוצה לדבר על האווירה שיש בצה"ל וכו', אבל אין ספק שהנושא הזה צריך להיות מנותק מכל קריטריון לגבי תמיכה בתלמידים.
מאיר אזרד: אם אפשר לעשות את זה מתוקצב פר ראש, כמו שדברים אחרים מתוקצבים במשרד החינוך, אלא צריך להתייחס לזה במלוא היחס הלאומי.
מאיר אזרד: משרד הדתות מאוד בעד העניין הזה.
מאיר אזרד: עד השנה, כולל השנה, העברנו את חלקנו בנושא הזה למשרד החינוך.
מאיר אזרד: אני חושב שזה חוד החנית ואסור שזה יהיה סקטוריאלי.
מאיר אזרד: זה צריך להיות לאומי, והעובדה שיושבים פה אנשים שרק במעט מאוד נושאים הם יושבים יחד, אבל בנושא הזה יושבים יחד משני הקצוות.
מאיר אזרד: עמדת משרד הדתות היא לתמוך בנושא הזה ושהנושא הזה יהיה מתוקצב פר תלמיד.
מאיר אזרד: יש לתת את התקצוב ההולם, כדי שאותם מוסדות לא יחיו רק על לחם וזיתים.
ויצמן שירי: אני חושב שהזמן דוחק ואנחנו צריכים לסכם ולקבל החלטה.
ויצמן שירי: צריך למצוא את המקורות ואם משרד החינוך לא ימצא את המקורות, אנחנו ננהל אחרת את הדברים.
ויצמן שירי: לי נמאס מהמצב שאנחנו הפכנו לוועדת המשמעת של המשרדים.
ויצמן שירי: אם לא יימצא פתרון, לא נעשה העברות כספיות.
ויצמן שירי: כמו שעשינו עם משרד התיירות, נתקע כל מה שקשור למשרד החינוך.
ויצמן שירי: יכול להיות שכך זה יזיז למישהו.
ויצמן שירי: במידה שגם האוצר יהיה אטום לעניין, גם לגביו ננקוט באותם צעדים – סיפור הרפורמה לא בוער.
ויצמן שירי: נציג האוצר התחיל בברכות, אבל אין ברכות בלי לשלם.
ויצמן שירי: אין ארוחות חינם.
ויצמן שירי: כולם מסכימים שזה דבר חשוב, נציג האוצר אומר שהם לא חורגים, הוא מאשר את הכל ומאשר גם שמגיע להם, אך הוא אומר שזה לא יהיה מתקציב האוצר.
ויצמן שירי: דווקא בתקופה כזאת, כאשר העברנו בקריאה ראשונה את חוק ועדת טל, צריך לחזק את האנשים האלה ולהתייחס אליהם ביותר כבוד.
ויצמן שירי: גם אם לפעמים צריך לתת יותר בטווח הקצר, אבל לטווח הארוך הרווח כולו שלנו.
ויצמן שירי: לכן אני מבקש שהאוצר ייתן על כך את הדעת.
ויצמן שירי: במידה שלא, יש לנו את הפוזיציה לקבוע עובדות בדברים אחרים.
ויצמן שירי: מה לעשות, הכל הפך לסלט שלם – תתנו - תקבלו, לא תתנו – לא תקבלו.
ינון עמית: אני לא רוצה להתייחס לאיומים שהושמעו.
ינון עמית: אם ועדת הכספים חושבת שכך נכון, כמובן שזו זכותה.
ינון עמית: לגבי הסכומים שמגיעים או לא מגיעים – אני לא בדקתי את מספר התלמידים במכינות, לא בדקתי אם זה עומד בקריטריונים ואין לי שום אמירה שהיא לגבי מגיע או לא.
ינון עמית: זה גם לא תפקידי לבדוק, יש משרד חינוך שיודע לבדוק את זה היטב.
ינון עמית: אני מבקש לא לצטט דברים שלא אמרתי.
ויצמן שירי: שמעתי שאתה אומר שהם לא חרגו.
ינון עמית: אמרתי שככל שאני מבין, הגידול נעשה במסגרת הגידול שרשום בהחלטת הממשלה ומי שיודע לבדוק את זה הוא משרד החינוך .
ינון עמית: אני לא בדקתי את זה.
יוחנן בן-יעקב: הכלל הוא מאוד פשוט – הבדיקה נעשית בהצלבה.
יוחנן בן-יעקב: מי שקיבל דחיית שירות ממשרד הביטחון מועבר למשרד החינוך בתיאום בין שני המשרדים.
אלי גולדשמידט: מה עלה בבדיקה שלכם?
יוחנן בן-יעקב: מהבדיקה עולה שב-1998 היו כ-700 חניכים, ב-1999 היו 950 חניכים, ובשנת 2000 יש מעל 1060 חניכים.
אלי גולדשמידט: ינון עמית לא מתווכח על המספרים.
ינון עמית: התקצוב נעשה בהתאם לבקשת משרד החינוך כמה לתקצב שם, כאשר משרד החינוך קובע את התעריף והוא גם זה שבודק כמה תלמידים.
ינון עמית: אין בדיקה של משרד האוצר אם מגיע או לא מגיע.
אלי גולדשמידט: למיטב ידיעתי, תקציב משרד החינוך לא קוצץ.
יוחנן בן יעקב: אדי הרשקוביץ, ראש אגף תקציבים במשרד החינוך, טוען שמכיוון שההחלטה היא החלטת ממשלה, היא לא צריכה לבוא על חשבון קיצוץ פעילויות אחרות במשרד, קרי ילדים טעוני טיפוח וכו'.
אלי גולדשמידט: אני מבקש לקבל תשובה ישירה לשאלה ישירה.
אלי גולדשמידט: כיצד משרד החינוך תקצב את הפעילות הזאת ומה הפער בין התקציב שתקצבתם לבין התוספת של התלמידים שלא נחזתה על ידכם?
אלי גולדשמידט: תנו לי את המספרים, אתם מדברים באוויר.
יוחנן בן יעקב: בשנת 1999 היו בתקנה 20 מיליון שקל בסך הכל.
אלי גולדשמידט: על בסיס כמה תלמידים?
יוחנן בן יעקב: על בסיס 950 תלמידים.
אלי גולדשמידט: מה אתם דרשתם?
יוחנן בן יעקב: אנחנו דרשנו להצמיד את זה למפתח, שאם אתה מוסיף 100 תלמידים - וזו פחות או יותר החלטת הממשלה – אתה מקבל את התוספת.
אלי גולדשמידט: מה דרשתם כאשר תכננתם את תקציב 2000 ?
יוחנן בן יעקב: דרשנו גידול של 10%.
אלי גולדשמידט: קיבלתם את זה?
יוחנן בן יעקב: לא.
ינון עמית: אני חושב שיש כאן פער אינפורמציה ואולי כדאי להזמין לכאן מישהו מאגף התקציבים של משרד החינוך.
אלי גולדשמידט: ינון עמית אומר שמשרד החינוך קיבל את מה שהוא ביקש ואילו משרד החינוך טוען שהוא לא קיבל.
ינון עמית: תקציב משרד החינוך קוצץ בגלל מכינות קדם צבאיות?
יוחנן בן יעקב: הוא לא גדל.
יוחנן בן יעקב: התקציב היה צריך לגדול בין 10 ל-15% והגידול הזה לא קרה.
יוחנן בן יעקב: מכיוון שעד 2000 המערכת עבדה בתקנת תמיכות, אז את כל הכסף שיש אתה מחלק.
יוחנן בן יעקב: האוצר לא הגדיל אותו, כי את תקנת תמיכות לא מגדילים וצריך לחלק מה שיש.
יוחנן בן יעקב: כיוון שנתקבלה החלטת הממשלה באמצע שנת התקציב – כלומר להעביר את זה לתקצוב פר תלמיד - - -
אלי גולדשמידט: העבירו את זה לתקצוב פר תלמידים.
יוחנן בן יעקב: משרד החינוך התחיל לבצע את זה.
אלי גולדשמידט: מדוע ניסן רז לא פה?
יוחנן בן יעקב: יש החלטה מאושרת במשרד החינוך להעביר את זה לתקצוב במסגרת פנימיות מחודש ספטמבר הקרוב, אבל לא יהיה כסף לעמוד במה שראוי שהם יקבלו.
אלי גולדשמידט: אתם דרשתם את הכסף הזה?
יוחנן בן יעקב: בוודאי שדרשנו.
יוחנן בן יעקב: אדי הרשקוביץ העלה את זה פעם ועוד פעם בפני אנשי האוצר.
יוחנן בן יעקב: אמרו לו שיחפש ממקורותיו.
אלי גולדשמידט: אני אבקש ממנהל הוועדה לכנס אצלי לשיחה את חברי הכנסת שמצאו לנכון להיות בדיון הזה, את אדי הרשקוביץ, ניסן רז וינון עמית.
אלי גולדשמידט: ננסה למצוא פתרון במסגרת השיחה הזאת.
אלי גולדשמידט: עד שלא יהיה ברור לנו מי לא תקצב או מי אשם באי התקצוב של הנושא הזה, אני לא רוצה לקבל החלטות מעבר לזה.
אלי גולדשמידט: העיקרון הוא שאנחנו חושבים שצריך לתקצב את תוספת התלמידים הזאת.
אלי גולדשמידט: ננסה למצוא את המקורות בדיון הפנימי בין שני משרד הממשלה.
אלי גולדשמידט: אני מבקש שהשיחה הזאת תתקיים עוד לפני שהכנסת יוצאת לפגרה.
אלי גולדשמידט: אם הישיבה לא תשא פירות נצטרך להביא את זה לוועדה, כדי להחליט מה אנחנו עושים.
אלי גולדשמידט: ועדת הכספים מתייצבת מאחורי דרישותיהם של חברי הכנסת אבשלום וילן ונחום לנגנטל.
אלי גולדשמידט: הוועדה רואה בחיוב רב את הפעילות של המכינות הקדם צבאיות וחושבת שצריך לעשות הכל כדי לסייע להן להתפתח.
אלי גולדשמידט: אני מתכבד לפתוח את הישיבה – הצעת חוק עיגון ורישום זכויות החקלאים בקרקע, שהגישו חברי הכנסת שלום שמחון, ישראל כץ, אבשלום וילן, נחום לנגנטל, ענת מאור ויאיר פרץ.
אלי גולדשמידט: ישנה גם הצעת חוק אחרת בנושא של חברי הכנסת שלום, צבי הנדל ואבשלום וילן.
אלי גולדשמידט: אני רוצה לומר בהתחלה כמה דברים ברמה המשפטית-אתית.
אלי גולדשמידט: יושבים בוועדת הכספים מספר חברי כנסת שהם חברי קיבוצים וחברי מושבים.
אלי גולדשמידט: אני חבר קיבוץ, חבר הכנסת שלום שמחון חבר מושב, חבר הכנסת ישראל כץ חבר מושב, חבר הכנסת אבשלום וילן חבר קיבוץ וחבר הכנסת צבי הנדל חבר מושב.
אלי גולדשמידט: הצעת החוק הזאת עוסקת לכאורה בנושא שקשור ונוגע לכל אחד מהחברים בוועדה שמייצגים את הסקטור החקלאי.
אלי גולדשמידט: בעניין הזה התקבלו גם פניות לוועדה שמבקשות מאלה מאיתנו שהם חברי מושבים וקיבוצים שלא להשתתף ולהצביע בתהליך הדיון בהצעת החוק הזאת, מחמת ניגוד עניינים.
אלי גולדשמידט: העברתי את הנושא הזה ליועצת המשפטית לוועדה גברת אנה שניידר, וליועץ המשפטי של הכנסת מר צבי ענבר.
אלי גולדשמידט: כבר לפני הפנייה של "הקשת המזרחית", החלטתי, לפחות ברמה האישית שלי, שאני לא אנהל את ישיבות ועדת הכספים בנושא הזה, מהטעם הזה.
אלי גולדשמידט: אנחנו מכירים את כללי האתיקה שחלים על חברי הכנסת, שאומרים שאם לחבר הכנסת יש עניין אישי, הוא נמצא בניגוד עניינים ואז אסור לו להשתתף בדיון או להצביע בדיון.
אלי גולדשמידט: כאשר יש חריג למונח "עניין אישי", החריג הזה אומר שכאשר מדובר בנושא שמייצג או מבטא ענף משקי שחבר הכנסת משתייך אליו, אז העניין האישי לא חל.
אלי גולדשמידט: על בסיס החריג הזה, בעצם חקלאים פועלים בכנסת למען נושאים שקשורים לסקטור הרחב של החקלאות, כמו למשל בנושא מים או בנושאים אחרים, חרדים עוסקים בנושאים שקשורים לדברים שקרובים לתחום שלהם, תושב עיירת פיתוח עוסק בקידום עיירות פיתוח, תושב הנגב עוסק בקידום הנגב, תושב הגליל עוסק בקידום הגליל, גם כאשר הקידומים האלה עשויים לחול גם עליו באופן אישי.
אלי גולדשמידט: זאת פחות או יותר הפרשנות כפי שאני מבין שהיא הנכונה לגבי אותו חריג.
אלי גולדשמידט: עם זאת, נוכח הרגישות הגדולה של הנושא הזה, אני מציע לחבריי החקלאים, להעביר את הנושא להכרעתה של ועדת האתיקה של הכנסת, בצורה מפורשת פר הדיון בהצעת החוק הזאת.
אלי גולדשמידט: אני מציע לחבריי שאנחנו לא נשתתף בהצבעה על הצעת החוק הזאת עד אשר תתקבל החלטה בוועדת האתיקה של הכנסת.
אלי גולדשמידט: אני אומר את הדברים האלה בעיקר לאחר התייעצות שקיימתי הבוקר עם היועץ המשפטי של הכנסת והיועצת המשפטית של הוועדה.
אלי גולדשמידט: אני מציע שכך ננהג למען מניעת לזות שפתיים, הגם שלדעתי, מבחינה משפטית המצב איננו מחייב קטיגורית התנהגות כזאת.
אלי גולדשמידט: אני חושב שמבחינת הצורך שלנו כנציגי ציבור וכמשרתי ציבור, עלינו לנהוג ולהפעיל על עצמנו כללים לחומרה בנושא הזה.
אלי גולדשמידט: אני מבקש מהגברת אנה שניידר לומר את דבריה כיועצת המשפטית של הוועדה בהקשר הזה.
אלי גולדשמידט: אני אומר מראש שבלי קשר לדברים שהיא תאמר, החלטתי שאת הישיבה ינהל חבר הכנסת שאיננו איש מהסקטור החקלאי וכן את כל הישיבות שקשורות בהצעת החוק הזאת.
אלי גולדשמידט: ביקשתי מחבר הכנסת ויצמן שירי שינהל את הדיון והוא הסכים לבקשתי.
אנה שניידר: מבחינה משפטית צרופה אני לא רואה הבדל בין דיון על מים לחקלאות לבין דיון על קרקעות שקשורות לחקלאות.
אנה שניידר: שני הדיונים הם במסגרת דיון בענף משקי שאליו משתייכים אותם חברי הכנסת שהציעו את הצעת החוק.
אנה שניידר: יחד עם זאת, אולי בכל זאת אפשר לעשות איזושהי הפרדה - אולי יותר הפרדה אידיאולוגית, לא כל כך משפטית.
אנה שניידר: אני אומרת את זה על דעתו של היועץ המשפטי לכנסת.
אנה שניידר: נושא של חקלאות זה דרך חיים ובלי מים אין תקומה לחקלאות.
אנה שניידר: לכן נושא של דיון במים, אין ספק שהוא דיון בענף משקי ולכן גם כתבתי חוות דעת חד משמעית שחברי הכנסת שמשתייכים למגזר הזה יכולים ורשאים להשתתף בדיון.
אנה שניידר: לעומת זאת, זכויות בקרקע זה לא נוגע לשורש הקיום של החקלאות, קרי, אם קרקע שייכת לחקלאי או קרקע רשומה על שם המדינה, עדיין זה לא אומר שאי אפשר לקיים חקלאות, ועובדה ש-50 שנה מתקיימת חקלאות במדינת ישראל.
אנה שניידר: לכן, למען הזהירות בלבד, ושוב אני אומרת שאולי מבחינה משפטית אולי אין הבדל, הייתי מציעה שחברי הכנסת יפעלו כפי שנקבע בכללי האתיקה לחברי הכנסת.
אנה שניידר: בכלל מספר 6 נאמר שאם היה לחבר הכנסת עניין אישי בדיון או בהצבעה, בכנסת או בוועדותיה, יודיע על כך מייד לוועדת האתיקה וכן ליושב ראש הכנסת או ליושב ראש הוועדה, לפי העניין; חבר הכנסת כאמור לא ישתתף בהצבעה על אותו נושא.
אנה שניידר: משמע, הוא יכול להשתתף בדיון אך לא בהצבעה, בהנחה שוועדת האתיקה אכן תחליט שאכן מדובר בעניין אישי, כי יכול להיות שוועדת האתיקה תחליט שלא מדובר בעניין אישי, אלא זה נכנס לתוך החריג של השתייכות למגזר משקי.
אלי גולדשמידט: לפני שאני מעביר את הישיבה לחבר הכנסת שירי, אני רוצה להודיע שההודעה שנתתי בראשית הדברים היא בבחינת ההודעה הפומבית על הנגיעה של חברי הכנסת לנושא.
אלי גולדשמידט: אני אפנה בהקדם האפשרי – ואני מקווה שחבריי יצטרפו לפנייתי – לוועדת האתיקה כדי שתפסוק בעניין.
אלי גולדשמידט: (היו"ר ויצמן שירי)
ויצמן שירי: היות שהדיון הזה הוא די טעון וביומיים האחרונים קיבלתי הרבה טלפונים ומכתבים, אני מבקש שהדיון יהיה מסודר ולא ידברו בלי קבלת זכות דיבור.
ישראל כץ: אני רוצה להביע עמדה עקרונית ואישית בסוגיה הזאת, שהיא סוגיה מאוד עקרונית.
ישראל כץ: אני מסרב, גברתי היועצת המשפטית, למרות שאת אומרת שמשפטית אין הבדל, אבל הפלגתם כבר לדברים שהם מעבר לעניין המשפטי, שמישהו ישים עליי תוויות.
ישראל כץ: עם כל הכבוד, אף אחד בכנסת ומחוץ לכנסת לא יגדיר את שליחותי הציבורית, את אפיוני, אלא אני עצמי אם אני ארצה לעשות את זה.
ישראל כץ: אף אחד לא יקטלג אותי כחקלאי או כמושבניק או כתומך התנחלויות או כתומך תל-אביב וכל דבר אחר.
ישראל כץ: כשהיה דיון בנושא שכר דירה – בגלל שיש ברשותי דירה שאני משכיר – פניתי ושאלתי לגבי השתתפותי בדיון, ואמרתם שאני רשאי להצביע, למרות שזה עניין כספי פרופר.
ישראל כץ: דרך אגב, בהתחלה אני הייתי היחיד שפנה.
ישראל כץ: בכל נושא שיש לו איזשהו נגיעה ישירה או עקיפה, או שמישהו מקרוביי עוסק בו, אני בא ומודיע וכולם יודעים את זה.
ישראל כץ: עם כל הכבוד, כאן מדובר בנושא אידיאולוגי – אי אפשר להפריד בין מים לקרקע ולהגיד שחקלאות זה מים, אבל לא חשוב אם תשב על הקרקע או ייקחו ממך לפי החוק את הקרקע לפי החוק הקיים בהתראה קצרה מאוד.
ישראל כץ: אני דורש, שאם זה הכיוון שאתם רוצים ללכת בו, אז תקחו את כל 120 חברי הכנסת, שחלק מהם גם מכהנים כרגע גם בתפקידים אחרים, ותמיינו אותם לפי האינטרסים ולפי הזיקות לכל אחד מהתחומים.
ישראל כץ: לגבי חברי הכנסת החרדיים או הדתיים, אני רוצה לשמוע אם מותר להם לדבר בנושא ישיבות, אם מותר להם להצביע בנושא הזה, אם יש חבר כנסת שהבן שלו לומד בישיבה ויש לו הטבה כספית כתוצאה מזה שהועבר כסף – אם יש לו נגיעה או אין לו נגיעה בעניין הזה.
ישראל כץ: כך בכל אחד מהתחומים.
ישראל כץ: אני מסרב להיות במגננה, אני מסרב להיות מועמד לקיטלוג.
ישראל כץ: אני מודיע חד משמעית שאני לא הולך לוועדת האתיקה.
ישראל כץ: אני רוצה שלפני זה כל חברי הכנסת יפרטו בדיוק, כמו שפירטו בדוחות, את כל הדברים.
ישראל כץ: לדוגמה, חבר הכנסת פריצקי – אם הוא מייצג ציבור מסוים שיכול כתוצאה מזה לקבל יותר קולות אם הוא ינקוט בעמדה מסוימת, זו גם טובת הנאה.
שלום שמחון: אם מחר יפנו את גוש קטיף, חבר הכנסת צבי הנדל רשאי להצביע או לא רשאי להצביע?
ישראל כץ: האם אתה, חבר הכנסת שירי, רשאי להגיש הצעת חוק על הנגב?
ויצמן שירי: אני אישית מקבל את מה שאתה אומר.
ישראל כץ: האם חבר הכנסת וקנין רשאי לתמוך בהטבות לענף הלול למרות שיש לו לול?
ישראל כץ: איזה מין הבחנות אלה?
יוסף יצחק פריצקי: אני חושב שלאור הערתה של היועצת המשפטית של חברי ועדת הכספים, אני מציע שההצבעה – לא הדיון – תעשה לאחר קבלת חוות דעת של ועדת האתיקה.
מיכאל איתן: אני מבקש להעיר הערה לסדר.
מיכאל איתן: מבלי להיכנס לגופו של עניין, לדעתי אין מקום לדון בעניין הזה.
מיכאל איתן: לובי חקלאי, בכל הפרלמנטים בכל העולם, הוא לובי אינטרסנטי צר לעניינים שלו.
מיכאל איתן: אחת הבעיות בדמוקרטיה היא, שיש נושאים של מיעוט שמאוד יקרים ללבו ויש נושאים שנוגעים להרבה ציבורים ואין מי שירים את הדגל.
מיכאל איתן: אי אפשר להילחם בתופעה הזאת על ידי החרמה.
מיכאל איתן: הלובי החקלאי הוא לובי אינטרסנטי בהגדרתו והוא חלק מהפרלמנט כמו כולם.
יוסף יצחק פריצקי: לא על זה מדברים.
מיכאל איתן: בכל הפרלמנטים החקלאים נלחמים על סובסידיות כשזה נוגע לעניינים שלהם.
משה רז: לדעתי עלה כאן
משה רז: עניין מורכב ומאוד בעייתי, שאני באופן אישי חושב שהטענה לניגוד עניינים היא לא נכונה.
משה רז: אני חושב שאפשר יהיה להרחיב אותה הלאה ואנחנו ניכנס לבעיות קשות מאוד בכל מיני נושאים, כמו חברי כנסת שגרים בהתנחלויות וכו'.
ויצמן שירי: חברי הכנסת הם נציגים סקטורים למיניהם.