GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב כץ: תסבירו לי איך אנחנו מגיעים ל- 8,000 עובדים בקצב של 23 קורסים אפילו מקבילים של 50, ולו רק אנחנו מדברים על ה-8,000 עובדים.
יובל יעקובי: אני אומר שוב, לא כולם צריכים לעבור הכשרה.
שלומי בן עזרי: מה זה לא כולם?
שלומי בן עזרי: אתם מנותקים מהשטח.
יעקב כץ: חבר'ה, אני אוציא פה אנשים מהעסק.
יעקב כץ: אדם מדבר, תנו לו לדבר בכבוד.
יעקב כץ: כשהוא יגמור לדבר, תעירו את ההערות שלכם.
יובל יעקובי: נכון להיום בענף הזה מועסקים פלסטינים, מועסקים עובדים זרים, בעיקר סינים, ועובדים ישראלים.
יובל יעקובי: לאחרונה, לפני משהו כמו חצי שנה, מכסת העובדים הפלסטינים גדלה ב- 1,000.
יעקב כץ: אבל, זה יכול מחר להשתנות.
יעקב כץ: אם מחר יהיה לא עלינו משהו, אז זה אוטומאטית ירד ב-5,000.
יעקב כץ: זה דבר שנתון למצב הרוח.
יובל יעקובי: כל המחקרים מראים, וגם דוח אקשטיין שקודם הוזכר מצביע על תחלופה בין עובדים זרים ועובדים ישראלים.
יובל יעקובי: ברגע שהעובדים הזרים יוצאים מהארץ העובדים הישראלים נכנסים לענף הבניין.
יובל יעקובי: לגבי ההכשרה – התוכניות שאנחנו מציגים היום בענף הבניין הן התוכניות הכי נדיבות.
יובל יעקובי: מאז שאני בתפקיד – וזה שלוש שנים – אני לא זוכר ענף שהציג כאלו תוכניות נדיבות.
יעקב כץ: השאלה האם אפשר להגביר את זה?
יובל יעקובי: זה אומר גם קורס, גם מלגות במהלך הקורס, וגם אחרי זה בזמן ההשתלבות בעבודה, יש תמיכה במעסיקים.
יובל יעקובי: וכן, תוכנית של אופק קידום שאחרי שנה הם יכולים לצאת לקורס של מנהלי עבודה.
יובל יעקובי: הקרן לחיילים משוחררים מנסה לעזור עוד יותר, עוד מעבר לזה, וגם לתת גם תמיכות לחיילים משוחררים.
יובל יעקובי: זה נכון שבינתיים אנחנו עדיין לא רואים את המסות.
יובל יעקובי: אנחנו מאמינים שזה - - -
יעקב כץ: הנושא של העובדים הזרים בענף הבנייה הוא התחום היחידי שבו נקבעה תוכנית לחיסול העובדים הזרים.
יעקב כץ: בתחום החקלאות אנחנו רואים שזה הולך לאט לאט – IOM.
אבי ברק: גם בתעשייה.
יעקב כץ: גם בתעשייה.
505: אדוני היושב ראש, הממשלה בישיבתה האחרונה לאישור התקציב קיבלה את הנייר שחתמו עליו התאחדות חקלאי ישראל, מנכ"ל משרד החקלאות, ואגף התקציבים באוצר.
505: ענף החקלאות במשך שש שנים צריך לרדת בעובדים, תוך השקעת 320 מיליון שקל בהכנסת טכנולוגיות מתקדמות.
505: נבנתה תוכנית רב שנתית מסודרת, מאוד ברורה, ומאוד מדויקת, כולל כניסת 2,000 ישראלים, כולל כניסת טכנולוגיות.
505: הכול כתוב ומאושר בהחלטת ממשלה.
יעקב כץ: אבל, בתחום החקלאות זה זמן יותר ארוך.
יעקב כץ: בתחום הבנייה מדובר בשנתיים-שלוש שאנחנו מדברים על סיום העסק.
ארנון וולנסקי: לא מדויק.
ארנון וולנסקי: בכל הענפים, למעט הסיעוד, ואיזשהוgrace שנתנו לחקלאים, לאוצר יש מדיניות חד-משמעית שהיתה עד 2010, עכשיו עד 2012, לא יהיו פה עובדים זרים מקצועיים.
ארנון וולנסקי: ולכן, יובל צריך להבין שצריך להכשיר את מי שמחליף אותם, ולא משנה אם זה בנאי, טבח, או פועל יצור.
יעקב כץ: אני לא הייתי רוצה להאריך בזה.
יעקב כץ: אנחנו פנינו לגברת שטראוס ואמרנו שאם מביאים אנשים צריך להביא אנשים מקצועיים.
יעקב כץ: יובל, צריך לעבוד בצורה שלמה.
יעקב כץ: אם אתם באים בתוכנית של חיסול ענף או חיסול מהלך שפעל פה במשך שנים – ואתם מבורכים על כך – אז צריך לדאוג שבתוך המערכת פנימה בארץ תהיה האפשרות המלאה מבחינתנו, בגדר תפוס את זה ואל תנח ידך מזה.
יעקב כץ: תביאו תוכנית יותר אמיתית, כי לבנות על זה שיש לי פה עוד 1,000, ואולי יגיעו לי פלסטינאים, ואולי יגיעו לי ירדנים, זה דבר יפה מאוד.
יעקב כץ: אבל כמו שאמרנו, אלו דברים שיכולים להשתנות, ואנחנו צריכים שיהיו בתוך המערכת הישראלית.
יעקב כץ: בלשון הגמרא כתוב שלא הורסים בית כנסת, עד שלא בונים בית כנסת חדש.
יעקב כץ: אם אתה רוצה להרוס משהו, אז אתה צריך לבנות משהו תחליפי.
יעקב כץ: בתחום הנייר למשל, רוב המדינות המתוקנות שמספקות נייר, כאשר הן עוקרות עצים הן חייבות לשתול כנגד כל עץ ארבעה עצים אחרים כדי להכין את כמות הנייר בפעם הבאה, כי אחרת לא יישארו עצים בעולם.
יעקב כץ: אני אומר – גם בתחום הזה.
יעקב כץ: יצרתם תוכנית – תבורכו מהשמיים.
יעקב כץ: אבל, זה לא ייבנה עם 60 או 70 אנשים בשנה זאת בשעה שאתה רוצה להחליף 8,000.
יעקב כץ: אתה עושה הקבלנים עבריינים, או שאנחנו לא בונים.
אבי ברק: הבנייה השתלטה היום, אני מבקש לעבור לתעשייה.
יעקב כץ: אני רוצה לעבור את הבנייה, ונעבור הלאה.
אורי רובין: קודם כל, תודה רבה על זה שהנחת שיכינו תוכנית כזאת.
אורי רובין: אני רק מבקש שכדי שלא נולך כולנו שולל, אנחנו בעבר כבר עשינו את ועדת דומי נסיני, ואת ועדת - - -
יעקב כץ: אבל, הפעם אני נמצא פה.
שלומי בן עזרי: אדוני היושב ראש, נמצא פה איש האוצר והוא אומר שיש תוכנית הכשרה נדיבה וכו'.
יעקב כץ: הוא אומר שזה יותר ממה שהיה בעבר.
שלומי בן עזרי: הוא אמר מאוד נדיבה.
יעקב כץ: הוא אמר שהתוכניות שאנחנו עושים היום הן נדיבות ממה שהיה בעבר.
יעקב כץ: אם זה עונה על הצרכים – אני לא חושב ש- - -
שלומי בן עזרי: מעבר לעניין הצרכים, אם עושים תוכנית אז צריכים לדעת מתי התוכנית הצליחה או נכשלה.
שלומי בן עזרי: קובעים לוח זמנים ואומרים שבעוד חצי שנה למשל, יבדקו מה קרה.
שלומי בן עזרי: אם עוד חצי שנה יסתבר שהתוכנית שמוביל האוצר להכשרת עובדים ישראלים לענף הבנייה למקצועות הרטובים נכשלה, אז בואו נעשה בחינה מחדש של הכול.
יעקב כץ: בשביל זה זימנתי את הישיבה, ואני שואל את השאלות.
יעקב כץ: גלעד בא אליי הבוקר, ואמרתי לו שאני נשמתי אותו כל הלילה.
יעקב כץ: רק על זה אני חולם.
יעקב כץ: פעם חשבתי שאני מתעסק בבנייה ביהודה ושומרון, והיום חוץ מעבודה זרה אני לא מתעסק בשום דבר.
ארז וגנר: יש לי שאלה.
ארז וגנר: מתחילת השנה פוטרו 7,000 עובדים מענף הבנייה.
ארז וגנר: אתה ציינת שלדעתך, לפי דעת מקלה, שיש 8,000 עובדים זרים.
ארז וגנר: אני מבין שיש גם בעיה של הכשרת עובדים.
ארז וגנר: יכול להיות שאלה שפוטרו לא עובדים בעבודות רטובות.
ארז וגנר: אבל, הם עובדי בניין.
ארז וגנר: מדוע לא להחזיר אותם לעבודה, להכשיר אותם בתמיכת הממשלה?
ארז וגנר: אתה כבר השארת 1,000 עובדים זרים בענף הבנייה.
אורי רובין: רק שיבואו לקבל הכשרה נכונה ומתאימה – בבקשה.
אורי רובין: ידינו פתוחות, כיסינו פתוחים, כיסו של האוצר פתוחה.
אורי רובין: אני מסכים איתו שזוהי תוכנית נדיבה, רק שיבואו.
אורי רובין: אם זה נכשל כנראה שהקשר שעשה פרופ' אקשטיין בין רמת השכר לבין כמות העובדים הנכנסת לענף הבניין הוא קשר לא נכון.
יעקב כץ: לסיכום, יובל, בנושא הבנייה התוכנית היא מאוד דרסטית, היא ידועה, היא גם פועלת כך במשך השנים האחרונות.
יעקב כץ: לכן, מה שברור הוא שהמתחיל במצווה אומרים לו גמור, ואין המצווה נקראת אלא על שם גומרה.
יעקב כץ: התחלתם - תסיימו אותה, ותביאו גם תוכנית מלאה.
יעקב כץ: כמו שבזמנו נעשה באילת בתחום מסוים כאשר בבת אחת הביאו כך וכך עובדים לאילת, ובזה הסתיימה איזושהי פרשה או הולכת להסתיים, גם בנושא הזה צריך להכשיר.
יעקב כץ: צריך להכין תוכנית יותר שלימה, ואנחנו נעקוב ביחד על זה.
אבי ברק: אני רוצה להתייחס לנושא התעשייה.
אבי ברק: עובדות – בתעשייה מועסקים היום בארץ 360,000 עובדים, מתוכם יש 700 בלבד עובדים זרים בענפים מסוימים, בעיקר בענף המתכת, ובענפים שוליים נוספים.
יעקב כץ: זה חוץ מהדארפורים.
אבי ברק: נקלטו כמה עשרות דארפורים.
אבי ברק: דרך אגב, עובדים מצוינים.
יעקב כץ: מאות.
אבי ברק: לא, אני מדבר על התעשייה.
אבי ברק: הם עברו קורס ריתוך, והם עובדים מצוינים.
אבי ברק: בנוסף, יש גם 2,500 פלסטינאים.
אבי ברק: היינו רוצים שיהיו יותר, אבל יש לנו בעיה בהגדלת המכסה בשלב זה.
אבי ברק: כל השאר זה ישראלים.
אבי ברק: 700 העובדים הזרים האלה מתחלקים בגדול לשניים.
אבי ברק: מעט מהם, בין 100 ל-150 אלו עובדים במקצועות שישראלים לא עובדים בהם: בורסקאות, עורות, ציפוי מתכות שזו כנראה עבודה מאוד מאוד לא סימפטית.
אבי ברק: אבל, הרוב הם עובדים מקצועיים במקצועות שבהם בארץ קשה מאוד להשיג עובדים, ואין כמעט הכשרה, ואני תיכף אדבר על ההכשרה.
אבי ברק: לדוגמה, רתכים.
אבי ברק: פעם היו המונים של רתכים.
אבי ברק: היום העניין הוא שלא לומדים כמעט ריתוך, אין ביקוש למקצוע.
יעקב כץ: לי יש בן שעבר קורס רתכות בחיפה, ואני לא יודע אם הקורס הזה עדיין קיים.
אבי ברק: במחנה דוד.
יעקב כץ: היום הוא בצבא במגלן.
יעקב כץ: הוא רתך מקצועי, והוא אמר לי שבזה הוא מרוויח הכי הרבה כסף.
יעקב כץ: הוא חיפש מקום שבו אפשר להרוויח כסף.
יעקב כץ: הוא אמר לי שמדובר ב- 250 שקל לשעה.
יעקב כץ: הוא רתך מקצועי.
אבי ברק: כשהוא יהיה בחופשות הוא יקבל הרבה מאוד כסף כי חסרים רתכים, מעט בעיבוד שבבי, ומקצועות נוספים.
אבי ברק: זו לא הבעיה שלא רוצים לבוא ישראלים כי המשכורת היא סבירה.
אבי ברק: אבל, בפועל גם לא באים, וגם אין הכשרה.
יעקב כץ: אם כי אני ראיתי שבתחום של התמ"ת זה מופיע כחלק מה - - -
אבי ברק: כבר שנתיים מופיע בתקציב 40 מיליון שקל שיובל ביום שהוא נכנס לעבודה הבטיח לי להעביר אותם להכשרה.
יעקב כץ: יובל הוא גזבר על כיף כפאק.
יעקב כץ: אני גם פגשתי אותו במחוזות אחרים.
אבי ברק: שמבטיח ולא שולח את הצ'ק.
יעקב כץ: שולחים אותו להבטיח ו - - -
505: זה ממש לא, כי הכסף אכן אושר, הובטח ולא מוצא.
505: מדברים על המאבק באבטלה, וזו השערורייה הגדולה.
505: אלו לא סכומים גדולים.
505: היתה פה מערכת הכשרה מקצועית לתפארת, וביוזמת האוצר היא חוסלה.
505: עכשיו כאשר מזרימים את הכספים אז גזבר טוב ממסמס את הדברים.
505: הם, האוצר ממסמסים את הדברים ובסופו של דבר אין לך בעלי מקצוע, ואתה עושה פה ישיבות ושואלים מה עושים.
505: לא צל"ש, אתה יודע - יש פטישים.
אבי ברק: אני אמשיך בנושא ההכשרה.
אבי ברק: אותם 40 מיליון שאנחנו כבר שנתיים מחכים להם, היו מיועדים רק למטרה אחת – להכשיר עובדים כדי להחליף את העובדים הזרים, כשאז היו 1,100 עובדים זרים.
אבי ברק: עד היום לא הצלחנו לקבל שקל אחד מזה.
אבי ברק: כל פעם מסיבות אחרות.
אבי ברק: פעם זה יכול להיות בגלל שהחשכ"ל מתנגד למשהו, ופעם המחלקה המשפטית.
אבי ברק: כל פעם העבירו אותנו דרך ייסורים, וכסף לא קיבלנו.
יעקב כץ: ומדובר רק על 700 עובדים מתוך 360,000.
יעקב כץ: מדובר על משהו מזערי.
אבי ברק: אמת.
אבי ברק: אבל, גם זה לא הצלחנו.
אבי ברק: לצערי הרב, לא ראינו את ה-2,000 שקל שהובטחו לעובדים בקורסים של ההכשרה המקצועית.
אבי ברק: קוראים לזה דמי קיום או מלגה.
אבי ברק: לא ראינו את הקורסים.
אבי ברק: נפתחים בקושי שניים-שלושה קורסים כאלה, בעיקר בענף הריתוך.
אבי ברק: הנושא של ההכשרה הוא "על הפנים".
יעקב כץ: הנושא של ה-2,000 מציק לי גם בתחום הבנייה.
יעקב כץ: יובל, תגיד משהו להגנתך.
אבי ברק: פתחנו קורסים עם בדווים שחיכו ל-2,000 שקל שמונה חודשים.
אבי ברק: במאמץ הצלחנו להביא לחלקם את ה-2,000 שקל.
אבי ברק: זה ההישג היחיד שהצלחנו בנושא התשלום גמלה.
אבי ברק: הכסף הזה קיים בנייר, בפועל זה לא מגיע לאנשים.
יעקב כץ: 2,000 שקל זה לא ביג דיל לאוצר.
אבי ברק: זה לחודש.
אבי ברק: הבהרתי אם כן את נושא ההכשרה.
אבי ברק: השנה האוצר הבטיח לנו שה-40 מיליון סוף סוף יגיעו ושתהיה הכשרה, וכך אני מקווה שיהיה - בין אם זה בהכשרה מקצועית של התמ"ת - - -
יעקב כץ: האם אתם בקשר ישירות עם האוצר, או דרך התמ"ת?
אבי ברק: אנחנו בקשר ישירות גם עם התמ"ת האגף להכשרה מקצועית, וגם עם אגף התקציבים באוצר.
יעקב כץ: אבל, הקורסים הם של המדינה.
אבי ברק: או שלהם ישירות, או שהם לוקחים קבלני משנה והם נותנים להם לעשות את הקורס.
יעקב כץ: יובל, כשזה ישירות אז אתם משלמים, כי אתם חייבים לשלם.
אבי ברק: את ה-2,000 שקל הם לא משלמים.
אבי ברק: את עלות הקורס.
אבי ברק: אבל, אין כמובן מספיק.
יעקב כץ: את עלות הקורס.
אבי ברק: נמצאים פה אנשי משרד הפנים וממשטרת ההגירה.
אבי ברק: הנושא העיקרי הוא השיחלופים.
אבי ברק: אנשים שמסיימים חמש שנות עבודה, אחרי 63 חודש צריכים לעזוב את הארץ לפי החוק.
אבי ברק: אנחנו אמורים לקבל אדם מול אדם, בתנאי שכמות העובדים הזרים בתעשייה היא פחותה ממה שיש.
אבי ברק: כמובן שאם יש 1,100 אז אומרים לנו: תחפשו.
אבי ברק: אני אומר לכם באחריות שלפי הנתונים של משרד הפנים שאני לא סומך עליהם, ולא רק אני לא סומך, גם המשרד עצמו לא סומך עליהם, יש בארץ פחות עובדים זרים בתעשייה, בעיקר במקצועות המבוקשים, לעומת מה שההיתרים מרשים לנו, ולמרות זאת מקשים על השיחלוף.
אבי ברק: יוצא אז מצב שבעל מפעל של אומנות שיש ואבן שנמצא פה, שיש לו היתר לעובדים זרים, ואחרי שסגרו לו את חברון אין לו אפשרות להביא אחרים, מעסיק אותם בתנאים מיוחדים.
אבי ברק: אתם יודעים ששכר המינימום בענף לעובדים זרים מתחיל ב-5,000 שקל.
אבי ברק: זה לא 3,800 כמו לעובד ישראלי.
אבי ברק: אחרי שהם מסיימים את 63 החודשים הוא מנסה לשחלף אותם כי אין בארץ עובדים, אבל הוא לא מצליח.
אבי ברק: כשאנחנו מגיעים לאגף במשרד הפנים שגנות בראשו אנחנו לא מצליחים לקבל - לא שיחלוף ולא הכשרה.
אבי ברק: בסביבת ה- 700 עובדים הרי מועסקים נוספים.
אבי ברק: אם יש לנו עובדים מקצועיים במפעל אז מסביבם יש עוד עובדים פחות מקצועיים.
אבי ברק: אנחנו רוצים שיהיו שני דברים: שלפחות שאת אותם 700 – ובשנה הבאה 500 – יהיה אפשר לשחלף.
יעקב כץ: האם גם שם יש איזושהי תוכנית של ירידה?
אבי ברק: התוכנית היא: 700, 500, 200 ו-0.
יעקב כץ: יובל, אתה בעל הבית, ואני רוצה לשמוע ממך תשובה.
יעקב כץ: אומרים שהכסף הוא ראש המדברים, הכסף הוא החכם הכי גדול.
יעקב כץ: לא מדובר על מספרים גדולים.
יעקב כץ: מדובר במספרים קטנים מאוד בבנייה.
יעקב כץ: התחייבתם על 2,000 שקל למקבל מלגה, הגדלת ההכשרה.
יעקב כץ: זה לא ביג דיל להכשיר 700 אנשים.
קריאה: 700 בתעשייה, אצלנו 8,000.
יובל יעקובי: אתם צריכים לזכור שמשרד האוצר הוא גם לא המשרד שמבצע.
יובל יעקובי: מבחינה תקציבית, כל הסכומים שהוזכרנו פה תוקצבו.
יובל יעקובי: אם אנחנו מדברים על 40 מיליון שקל לבניין – תוקצבו.
יובל יעקובי: אם אנחנו מדברים על 40 מיליון שקל לתעשייה, אני קצת חייב להתייחס לדבריו של אבי ברק.
יובל יעקובי: אני חייב לציין כי היתה תקופה שבאמת היו כל מיני קשיים בירוקראטיים להגיע להסכמה עם התעשיינים.
יובל יעקובי: אבל, בסופו של דבר כאשר כבר רצינו להגיע להסכמה אז מי שלא רצה את זה הם התעשיינים שפשוט חששו שהם לא יוכלו לעמוד ביעד ההשמה בגלל המשבר הכלכלי.
יובל יעקובי: אני לא מאשים אותם, אבל לפחות צריך להגיד את האמת.
יובל יעקובי: בסופו של דבר זה שאין היום הסכם של 40 מיליון שקל להכשרה בתעשייה זה בגלל התעשיינים, ולא בגלל האוצר.
יעקב כץ: מה עושים ממחר?
יובל יעקובי: התשובה שלי למה ששאלת אותי היא שכל הכספים תוקצבו.
יובל יעקובי: אם שואלים אותי למה 2,000 שקל מלגה לא משולמת, אז אולי התמ"ת יענה על זה.
יובל יעקובי: אני לא יודע.
יעקב כץ: איפה החיבור?
יעקב כץ: מי מחבר?
יובל יעקובי: יש משרד מתקצב, ומשרד מבצע.
יובל יעקובי: המשרד המבצע של הדברים האלה הוא משרד התמ"ת.
505: החשב במשרד מאשר לבצע את ההוצאה.
505: החשב כפוף לחשב הכללי ששייך לאוצר.
505: אדוני היושב ראש, אני אתן לך דוגמה מהיום.
505: ממשלת ישראל רצתה לחסוך במים, ובצדק.
505: 700 חקלאים ויתרו על 30% מהכמות תמורת פיצוי שהממשלה הציעה.
505: עד אפריל היו צריכים לשלם.
505: היום אנחנו כבר באמצע יוני, ולא שילמו משום שהחשב שייך למשרד האוצר ברשות המיסים.
505: לאחר שכל רשות המיסים אישרה, וכל הטפסים מולאו, והוא פשוט לא משחרר את הכסף, למה?
505: איך אמרת – התנהגות גזברית הולמת.
505: ברוב המקרים פה הבעיה.
505: החשבים שלהם במשרדי הממשלה כמדיניות של בואו נשחרר תשלומים מה שיותר מאוחר, בינתיים נרוויח ריבית, ובינתיים פה ושם.
505: מי משלם?
505: או העובדים או המעסיקים.
505: בקיצור, מדינה מתוקנת לא מתנהלת כך, וזו הבעיה.
505: השתרשה פה תרבות של סמוך, של בוא נשלם בסוף בסוף בסוף.
505: בסופו של דבר, 30 – 40 חשבים מכתיבים למדינה שלמה סגנון התנהגות שמקובל בעולם השלישי, לא במדינות מתוקנות.
יעקב כץ: מר חורי, אנחנו לא יודעים אם התמ"ת פנה לבקש את הכסף מהאוצר.
יובל יעקובי: לא לבקש, לבצע.
יובל יעקובי: את הכסף הוא כבר קיבל.
יובל יעקובי: הוא צריך לבצע.
קריאה: במבחן התוצאה הוא לא עשה כלום.
יובל יעקובי: אני לא יודע אם הוא לא עשה כלום.
יעקב כץ: האם יש הכשרה לתחום הזה של שיש ודברים כאלה?
יעקב כץ: האם זה מופיע בין הדברים שצריכים להיות מוכשרים במסגרת של ה-2,000 שקל?
אריק גרבלסקי: שמי אריק גרבלסקי.
אריק גרבלסקי: אני גאה להיות תעשיין.
אריק גרבלסקי: אני דור שלישי של תעשיינים שמייצרים אבן ירושלמית.
אריק גרבלסקי: סבא שלי עלה לפה בשנת 1917, וכשראה את האבן הירושלמית הוא התאהב.
אריק גרבלסקי: הוא חידש את תעשיית האבן מאז המלך הורדוס.
אריק גרבלסקי: אתם רואים כל יום את העבודה שלנו.
אריק גרבלסקי: הקיר היפה בכנסת מאחורי הנואמים שעשה דני קרוואן, סותת אצלנו במפעל.
אריק גרבלסקי: כמו כן, הרחבה של הכותל, בית המשפט העליון.
אריק גרבלסקי: אני מזמין אתכם לבית כנסת החורבה בעיר העתיקה שאולי יהיה הבניין הכי יפה בירושלים.
אריק גרבלסקי: כולו מיוצר על ידינו.
אריק גרבלסקי: אנחנו מעסיקים כמעט 100 עובדים, רובם עולים חדשים מרוסיה ומאוקראינה, ובכך סגרנו את המעגל שהתחיל סבא שלי.
אריק גרבלסקי: רוב הבניין, 80% - 90% זה אבן פשוטה, וחלק קטן ממנו הוא פרטים מסובכים כמו: זוויות קשתות, שמצריכים עבודה אומנותית.
אריק גרבלסקי: יש לנו מכונות CNC , טכנולוגיה מתקדמת ורובוטיקה.
אריק גרבלסקי: אבל, בסופו של דבר זה נגמר בידו של העובד.
אריק גרבלסקי: בשביל זה צריך אומנים זרים.
אריק גרבלסקי: אנחנו מצאנו ברומניה קבוצה של אנשים מאוד מוכשרים שעשתה את הארמון של צ'יאוצ'סקו.
אריק גרבלסקי: מדובר באנשים סופר מוכשרים שבאים ועובדים בשכר יחסית גבוה בתעשייה שלנו.
אריק גרבלסקי: הם מקבלים 8,000 שקל כשכר בסיס.
אריק גרבלסקי: כלומר, אלו לא אנשים שעובדים בשכר מינימום.
אריק גרבלסקי: יש לנו ביקורות של התמ"ת שבודקים היכן אנחנו מאחסנים אותם, ואנחנו תמיד מקבלים צל"ש על זה.
אריק גרבלסקי: הם מאוחסנים בתנאים מאוד מאוד טובים.
אריק גרבלסקי: הם לא באים להישאר פה.
אריק גרבלסקי: הם גומרים חמש שנים, והם חוזרים.
אריק גרבלסקי: הם יכולים למצוא עבודה באירופה.
יעקב כץ: ואתה לא רשאי להביא רומנים אחרים במקומם.
אריק גרבלסקי: יש לנו שתי בעיות.
אריק גרבלסקי: נושא העובדים הזרים הוא מאוד פופוליסטי.
אריק גרבלסקי: ברגע שאתה אומר את זה, מייד אתה מקבל התקפת נגד.
אריק גרבלסקי: במקרה שלנו הם לא תופסים מקום של ישראלים.
אריק גרבלסקי: אבל, כל אומן שיש כזה שאני מקבל, הוא מעסיק לי עוד עשרה עובדים ישראלים.
אריק גרבלסקי: היום רוב התפוקה שלנו הולכת לייצוא.
אריק גרבלסקי: אין עיר היום גדולה בעולם שאין בה בניין בנוי מאבן ירושלמית - הבנק אוף אמריקה בניו-יורק, והטראמפ טאואר בשיקגו.
אריק גרבלסקי: אנחנו מייצאים אבן לאיטליה, האיטלקים קונים מאיתנו אבן.
יעקב כץ: אבי, האם בתחום ההכשרה מופיע אצלכם תחום אומנות השיש?
אבי ברק: לא, השיש לא מופיע, כי הביקוש הוא בסך הכול כעשרים עובדים בארץ.
יעקב כץ: אם אנחנו לא מאפשרים להביא אומנים, אז איך אנחנו יכולים להרים את זה.
אבי ברק: אנחנו סיכמנו שעל זה נעשה דיון כדי לראות מה אפשר לעשות בכל זאת.
אבי ברק: יכול להיות שנצטרך לעשות קורס מיוחד לקבוצה קטנה של ישראלים.
אבי ברק: אין לנו פתרון כרגע לענף.
שושנה שטראוס: אני רוצה את עניין המכסות שכל הפעם מצטמצמות.
שושנה שטראוס: זה נעשה בהתראה של כמה שנים, ובכל ענף זה נעשה באופן הדרגתי, ומודע מאוד.
שושנה שטראוס: יש ענף אחר שהוא ענף מומחים.
שושנה שטראוס: בענף המומחים אם אדם מביא לנו תעודות שמראות שבאמת יש פה אומנות מיוחדת, ומראה לנו שהשכר של האנשים האלה הוא שכר גבוה יחסית - אנחנו דורשים פעמיים שכר ממוצע במשק - אז אין מכסות.
יעקב כץ: תדברי במספרים.
אריק גרבלסקי: 16,000 שקל לחודש שכר בסיס.
אריק גרבלסקי: זאת אומרת, 20,000 שקל לעובד, ו-40,000 שקל עלות.
יעקב כץ: או שיש אומן, או שאין אומן.
יעקב כץ: או שאתה מוצרט, או שאתה לא מוצרט.
יעקב כץ: אתה לא יכול להמציא מוצרט.
יעקב כץ: להיות אמן זה מתנה מהשמיים, או שמר וילן יגיד שזו מתנה מהטבע.
שושנה שטראוס: אומן מסין אתה יכול לקבל בשכר מינימום, או אפילו פחות אם תרצה לעבור על החוק.
שושנה שטראוס: אומן מרומניה – התנאים שם קצת יותר טובים.
שושנה שטראוס: אומן ישראלי יעלה לך יותר, ואומן איטלקי יעלה לך הרבה יותר.
שושנה שטראוס: המחשבה היא שאם האדם הוא באמת אומן ומומחה, ויש לו משהו מאוד ייחודי, אז המעסיק ירצה לשלם לו- - -
יעקב כץ: אני מבקש לקיים דיון מיוחד בנושא האומנות כי ליבי ליבי.
יעקב כץ: אנחנו לא קיצוניים פה.
יעקב כץ: אומנם יש פה שתי קבוצות ואנחנו מייצגים לכאורה דעה יותר חדה.
יעקב כץ: אבל, צריך להיות עם לב טוב, וצריך לבדוק כל דבר לגופו של עניין, וצריך לראות האם התוצאה של העקשנות או של הקשיחות היא ביטול היכולת של חברה בגלל שאין הכשרה ואין שום דבר.
יעקב כץ: אני רוצה לקיים ישיבה מיוחדת על נושא האומנות.
יעקב כץ: גם בתחום האומנות יש אומנות, ויש אומנות.
יעקב כץ: יש אומנות שבה ניתן להביא אומנים אחרים מהארץ או ממקומות אחרים.
יעקב כץ: ואולי יש אומנים שלא ניתן להביא, ואז צריך לדון לגופו של עניין.
יעקב כץ: אם יש אומנות שלא ניתן להחליף אותה, ומצד שני החברה לא מסוגלת לשלם 16,000 שקלים, אז אתה אומר: אוי לי מיצרי, ואוי לי מיוצרי.
יעקב כץ: אתה מחסל את העסק.
יעקב כץ: לכן, צריך לפעול פה בשכל ובחוכמה, ולא להיות סתם עם הראש בקיר.
יעקב כץ: צריך לפתור את הבעיה לגופו של עניין.
יעקב כץ: אנחנו נקיים על זה ישיבה מיוחדת, ונזמין אתכם.
אריק גרבלסקי: אני מבקש להתייחס לנושא השיחלוף כאשר מסתיימות החמש שנים.
אריק גרבלסקי: אנחנו חברה והשם שלה הוא מאוד חשוב לנו.
אריק גרבלסקי: אנחנו רוצים לעבוד חוקי.
אריק גרבלסקי: נניח שהעובד עובד חמש שנים, ובכל יום שעובר אם אני מעסיק אותו אז אני עבריין.
אריק גרבלסקי: הוא נוסע לרומניה, ואני רוצה להחליף אותו בעובד חדש על סמך היתר שניתן לי כחוק.
אריק גרבלסקי: הם אומרים: אל תביא אותו, יש בכלא עובדים זרים - תמצא.
אריק גרבלסקי: האם יש אומני שיש בכלא?
אריק גרבלסקי: האם הם באמת חושבים שיש אומני שיש שיושבים בכלא?
אריק גרבלסקי: אלו אנשים שיכולים להשתכר.
אריק גרבלסקי: הם סותרים את עצמם.
אריק גרבלסקי: אם הייתי מוצא אומני שיש בכלא, לא הייתי מבקש מראש עובדים זרים.
אריק גרבלסקי: כל מה שאנחנו מבקשים הוא תנו לנו את מה שנותנים לנו.
דורון סגל: לא מדברים פה כמעט על העובדים הפלסטינים.
יעקב כץ: לגבי המומחים הפלסטינים - זה נכון.
יעקב כץ: אנחנו בנינו הרבה בניינים ביהודה ושומרון ובמקומות אחרים, וכאשר היה צריך את הקצוות או את הסיבוב או את האומנות בנינו הרבה עם ערבים.
יעקב כץ: הנושא של ערבים הוא בעיה עונתית.
יעקב כץ: אם פתאום יש לך אירועי פח"ע והמדינה סוגרת את העסק הזה בצורה טוטאלית, אז אתה לא יכול להיות בנוי על זה.
יעקב כץ: אתה רוצה להעסיק מישהו שאתה רוצה להיות בטוח שהוא עומד לרשותך כל השנה.
יעקב כץ: הדבר הזה הוא בעייתי.
דורון סגל: מספר שנים באופן רצוף סך הכול יש יציבות בתחום, ביהודה ושומרון לפחות.
יעקב כץ: האם אתה מעסיק אומנים פלסטינים?
אריק גרבלסקי: העסקנו.
אריק גרבלסקי: זה מאוד מאוד קשה.
אריק גרבלסקי: מכל מיני סיבות אנחנו מעדיפים להעסיק אומנים ישראלים.
אריק גרבלסקי: להעסיק היום פלסטינאי בתעשייה זה כמו פוקר - כן עוברים במחסום, לא עוברים במחסום.
אריק גרבלסקי: הפקידה היא זו שמחליטה על המדיניות.
אריק גרבלסקי: יש הוראה שיורדת, ועד שהיא יורדת יש כבר פיגוע.
דורון סגל: מתי היה בפעם האחרונה?
יעקב כץ: זה לא משנה, הוא מדבר על מציאות.
יעקב כץ: הוא אומר שזה גם אם אין פיגוע, אם יש חשש.
יעקב כץ: גם אני עובר מחסומים כל בוקר, ואני יודע.
דורון סגל: המציאות היא גם אותו העניין שבא היום האוצר ואומר לצמצם בעובדים הזרים מבחוץ.
דורון סגל: כלומר, זה לא משנה מהו הגורם - אם זה גורם טבע, פיגוע או החלטה.
יעקב כץ: הוא אומר שבמציאות יש לו בעיה עם הדבר הזה.
יובל יעקובי: בהסתכלות ארוכת טווח הכי טוב להסתמך על ישראלים.
יעקב כץ: יובל כאיש מקצוע אומר שבהסתכלות ארוכת טווח כדאי להסתמך על ישראלים, אז בואו נכשיר אומנים ישראלים.
יעקב כץ: פעם היו לנו אומנים בכל התחומים.
יעקב כץ: אז אתה מתחייב פה לתעשיינים.
יעקב כץ: מר ברק, הנה הוא מרים את ידו ומתחייב שהוא יפתח לך קורס מיוחד לאומני שיש.
יובל יעקובי: ב-on the job training.
יעקב כץ: הנה כבר הרווחנו משהו.
יעקב כץ: מר וילן, אני שאלתי את גלעד מה אנחנו מרוויחים מכל הישיבות האלה.
יעקב כץ: הרווחנו רווח ראשון.
דורון סגל: אני חושב שגם יובל יסכים שבנושא של הכלכלה הישראלית, לעובד פלסטיני יש תרומה הרבה יותר טובה.
דורון סגל: כלומר, אם יש כבר החלטה ויש כיוון להפסיק את העובדים הזרים, הכיוון של העובדים הפלסטינאיים עד שיפסיקו לחלוטין הוא פתרון יותר טוב לכלכלה הישראלית.
דורון סגל: אני חושב שאפשר להוכיח שבשנים האחרונות קיים עניין היציבות.
דורון סגל: זה עובד שמוציא את השכר שלו פה באזור הזה.
דורון סגל: בסך הכול, עניי העיר השכנה, אם לא עירינו, הם אולי עדיפים על עיר רחוקה יותר.
דורון סגל: יש הרבה תועלות.
אבי ברק: אז למה אתם קצבתם מכסה, ולא מוכנים לחרוג ממנה?
דורון סגל: אני בעד הרחבה המכסה.
יעקב כץ: אתה בעד, אבל אתה מייצג מערכת שאומרת שהיום מותר לכך וכך אנשים לעבור, ומחר היא יכולה להחליט על כך וכך.
דורון סגל: אני מייצג מערכת שמוכנה להרחיב.
דורון סגל: יש פה את משרד האוצר.
יעקב כץ: אנחנו יודעים שהיא מוכנה להרחיב.
יעקב כץ: אבל, המציאות של הכניסה והיציאה היא תלויה במספר גורמים.
יעקב כץ: חוסר היציבות הזאת לפעמים מפריעה לתעשיין או למי שמתכנן על דבר לטווח ארוך טווח.
דורון סגל: אני חושב שאם נשאל חלק מהארגונים פה שהם המעסיקים - - -
יעקב כץ: הם גם רוצים עובדים שיעבדו אצלם בבנייה, ואין להם.
יצחק גורביץ: הקבלנים היו מאוד רוצים שיחזרו הפלסטינאים בסדרי גודל יותר ממה שהיה קודם –בפירוש.
יצחק גורביץ: גם בגלל מיומנותם, גם בגלל ההיכרות עם הבנייה בארץ.
יעקב כץ: האם העובדים הישראלים הערביים עדיין עובדים בבנייה, או שכבר כולם נהיו קבלנים?
יצחק גורביץ: בטח שעובדים.
יצחק גורביץ: לא רק שעובדים, אלא יש בפירוש הסתמכות על חלק מהאוכלוסייה.
יצחק גורביץ: אבל, גם לערבים הישראלים יש קושי תדמיתי להיכנס.
יעקב כץ: אבל, אנחנו רואים עובדים יהודים שנכנסו לתחום הבנייה.
אורי רובין: ברור, אבל לא לרטובים.
יצחק גורביץ: כל מי שעוסק את כל החלק הפנימי של דירה הוא עובד ישראלי.
קריאה: חשמל, אינסטלציה, צבע, גבס – הכול ישראלים.
יצחק גורביץ: הנהג שמביא והמפעל שמייצר זה כולם עובדים ישראלים.
גלעד נתן: אנחנו העלאנו את הנקודה הזאת בישיבה הקודמת בדיון הזה.
גלעד נתן: אם אדם שמקבל אישור עבודה בישראל עבר בדיקה ביטחונית של השב"כ, ויש לו את כל האישורים להיכנס לישראל, כל עוד סגר משמש בעצם לא כאמצעי ביטחוני, אלא כאמצעי ענישה קולקטיבית, אתם תהיו עם אותה בעיה.
גלעד נתן: תמיד המעסיקים יוכלו להגיד: אנחנו מצטערים, אי אפשר לסמוך על זה , וזה נכון.
יעקב כץ: אין פה את שר הביטחון.
גלעד נתן: דורון, השאלה היא בצבא.
גלעד נתן: למה כשיש סגר לא מכניסים מי שיש לו אישור ביטחוני?
גלעד נתן: תדונו בזה בעצמכם, תגיעו להחלטה של המערכת וגמרנו.
גלעד נתן: עד אז אתם תשמעו את אותה תשובה.
יעקב כץ: סיימנו עם נושא התעשייה.
יעקב כץ: סיכמנו שפותחים הכשרה באומנות שיש, ואני אוודא את זה.
יעקב כץ: מר ברק תגיד לי מה קורה עם זה.
יעקב כץ: אני כבר למדתי להכיר את הנער הזה, ואני אעמוד איתו בקשר.
יעקב כץ: אני אבדוק אם זה באמת נעשה.
שושנה שטראוס: אני רוצה להתייחס למה שאמר פה החבר מהתאחדות הקבלנים לגבי הקושי התדמיתי של ישראלים להיכנס למקצועות האלה.
שושנה שטראוס: זה קושי שיש בכל העולם.
שושנה שטראוס: ברגע שהביאו עובדים זרים למקצועות מסוימים כמו: רתכות, בנאות וטייחות, אז התדמית יורדת.
שושנה שטראוס: בגלל זה מאוד קשה להגיד: תעשו הכשרה מקצועית, תביאו את העובדים, ורק אחר כך תוציאו את העובדים הזרים.
שושנה שטראוס: חייבים קודם להרים את התדמית בזה שזה לא מקצועות של עובדים זרים, אלא אלו מקצועות שבהם אפשר להתפרנס בכבוד.
שושנה שטראוס: כבוד היושב ראש דיבר על בנו שבתור עצמאי הוא יכול להרוויח ברתכות סכום מאוד יפה.
יעקב כץ: הגמרא אומרת פשוט נבלה בשוק, ואל תגיד: אני איש גדול.
יעקב כץ: עדיף שאדם לא יצטרך לבריות ויפשוט נבלה בשוק.
יעקב כץ: דיברת על בורסקי, ותאמינו לי שיש את זה בגמרא.
יעקב כץ: חכמינו זיכרונם לברכה היו חכמים.
שושנה שטראוס: הגורם התדמיתי גורם לרתיעה של מקומיים מלהיכנס למקצועות האלה.
שושנה שטראוס: אם אנחנו נחכה עד שיבואו ישראלים בהמוניהם למקצועות, ורק אז נוציא את העובדים הזרים אנחנו לא נצליח.
יעקב כץ: היה מדובר על כך שאדם שנכנס לארץ הקודש יקבל איזושהי תעודת זהות אם הוא עובד בניין או עובד חקלאות.