GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב כץ: אני יכול להבטיח לכם שכשאהיה ראש הממשלה אנחנו ננהל שיחה בעניינים האלה, והדברים ירוצו והכול ידפוק.
יעקב כץ: עוד לא בחרתם בי, מה אני אעשה?
יעקב כץ: אם תהיו חכמים בפעם הבאה יש סיכוי.
יעקב כץ: הוועדה היא אפילו לא בגדר ועדה סטטוטורית, אלא היא רק בגדר ועדה שהיא שומעת וממליצה, ועובדת לשם שמיים, ומנסה למצוא את האיזונים.
יעקב כץ: אנחנו פה ננסה למצוא כך שמצד אחד לא יפגעו בך.
יעקב כץ: אני אומר לך - על גופתי המתה.
יעקב כץ: מצד שני, אנחנו נעשה את כל המאמצים שתוכניות הממשלה תתבצענה, ותהיינה מאושרות.
יעקב כץ: אנחנו לא ניתן להם מנוחה.
יעקב כץ: אני מפעיל כל הזמן את גלעד.
יעקב כץ: הוא לא מקבל תשובות, לא ממשרד הפנים, ולא מגופים אחרים.
יעקב כץ: הוא גם כן די מטרטר אותי.
יעקב כץ: אנחנו נעשה את המאמצים שהדברים יבואו בצורה מאוזנת.
יעקב כץ: אתה תרגיש חופשי להתקשר אלינו בנושאים האלה יום ולילה.
יעקב כץ: כל פעם שאתה לא נרדם בלילה, תרים אליי טלפון.
יעקב כץ: אני מבטיח לך שאני אענה לך בכל שעה, ואגיד לך: מחר תקבל תשובה.
יעקב כץ: באמת, תרגיש חופשי.
חיים חדד: האמירה: "לא בחרתם בי", היא אמירה לא נכונה.
יעקב כץ: אני יודע, אני הרגשתי עליך שבחרת בי.
יעקב כץ: לא כולכם.
חיים חדד: שנית, אני חייב להגן על כבודו של שר החקלאות.
חיים חדד: אנחנו חייבים לו הרבה, ובארבע השנים האחרונות הוא עשה המון למען החקלאות.
חיים חדד: אם החקלאות היום היא כזאת, זה בזכות מר שמחון שר החקלאות.
יעקב כץ: נכון, ולכן אמרתי שיש לנו שר שלנו במערכת.
חיים חדד: הדבר השלישי מתייחס ל-IOM שזה הדבר הכי חשוב בדיון הזה.
חיים חדד: מאז שהנושא עלה סביב השולחן הזה בחמש-שש השנים האחרונות, אני מביע את דעתי.
חיים חדד: למרות הדיון שהיה בשיחת הוועידה לפני יומיים, ולמרות שהתאילנדים אמרו את מה שהם אמרו, ההסכם בין IOM לבין ממשלת תאילנד מסתיים בספטמבר.
חיים חדד: הסיכויים שעד ספטמבר הנושא הזה יחודש הם קלושים מאוד.
יעקב כץ: אם אתם לא תפריעו, הכול יהיה אפשרי.
חיים חדד: אנחנו לא מפריעים.
חיים חדד: בעיקרון, אנחנו בעד גורם מפקח שימנע מגביית יתר.
יעקב כץ: האם אתם בעד או נגד?
חיים חדד: אנחנו בעד, אבל אנחנו לא רוצים שהעניין של הבירוקרטיה - - -
יעקב כץ: למה אתה נגד ה-IOM?
אברהם דניאל: כי אני יודע שבסופו של דרך זה מטלות, גם העניין של התאגידים.
אברהם דניאל: זה מטלה נוספת שהולכים להטיל עלינו.
יעקב כץ: הוא אומר לי פה בצד שאתה קשור לקבלנים.
אברהם דניאל: אני לא קבלן.
אברהם דניאל: איזה קבלן, ואיזה בטיח' ?
אברהם דניאל: אני מבקש ממך שאתה תתנצל לפני שאתה אומר שאני קבלן.
קריאה: אני לא אמרתי - - -
יעקב כץ: אני לא אמרתי, אלא שהוא אמר שאתה קשור לקבלנים.
אברהם דניאל: לא קשור לשום קבלנים, ולא בטיח'.
אברהם דניאל: להיפך, אם תיכנס לוועדות הקודמות תראה איך אני נלחמתי בחברות כוח-אדם שרובן מושחתות.
אברהם דניאל: אל תגיד דברים לא נכונים.
חיים חדד: אדוני היושב ראש, אני רק מבקש שבנושא של ה-IOM ישימו לב שבתהליך הבאת העובדים דרך ה-IOM החקלאי לא ייפגע.
חיים חדד: זה הכי חשוב.
אברהם דניאל: הוא ייפגע, והוא ישלם עוד כסף.
יעקב כץ: אדוני, בבקשה.
אברהם הראובני: שמי אברהם הראובני, ואני רוצה להתייחס לשלוש נקודות.
אברהם הראובני: ראשית, אני רוצה לחדד את דבריו של חיים חדד בנקודה מסוימת.
אברהם הראובני: גם אם היו מתחילים להביא היום עובדים זרים לארץ, באופן טבעי אף פעם לא היה המספר הרגיל, כי תמיד עוזבים וחוזרים, ויש חורים בביניים.
אברהם הראובני: לבוא ולהגיד שיש ---25, או כמה - אף פעם אין.
אברהם הראובני: גם במצבים הטובים ביותר אף פעם אין את המכסה המלאה.
אברהם הראובני: בואו נזכור שכל פרנסתם של אנשים בנויה על זה, וברגע שלאיש אחד אין את אותו עובד אחד, הוא בעצם מושבת לחלוטין, ואני לא רוצה להיכנס לקטע של הנזקים.
אברהם הראובני: שנית, חבל שהוא הלך, כי קל מאוד להגיד את הדברים וללכת.
יעקב כץ: אורי ישב פה הרבה זמן.
אברהם הראובני: הדבר הבא שאני רוצה לומר הוא לגבי עלויות ישראלים.
אברהם הראובני: לפני שש שנים סגרו את השמיים, ולא נתנו להכניס עובדים לארץ.
אברהם הראובני: זה היה בתקופת ששלום היה שר החקלאות.
אברהם הראובני: עשו אז סקר שקראו לו נזקי תאילנדים.
אברהם הראובני: את הסקר לא עשה אברהם הראובני, אלא הוא נעשה על-ידי הקרן לנזקי טבע שהיא גוף חצי ממשלתי.
אברהם הראובני: לא כל החקלאים נרשמו.
אברהם הראובני: אבל, 250 מיליון שקל נזקים של פרי שלא נקטף.
אברהם הראובני: כולנו יודעים, וכולנו נסכים שחקלאי שמשקיע שנה שלמה כדי לקבל יבול, ישלם כל מחיר שבעולם כדי שיבוא מישהו לקטוף.
אברהם הראובני: זה נשמע מאוד יפה לבוא ולומר עובדים ישראלים.
אברהם הראובני: אבל, לא היה מי שיקטוף.
אברהם הראובני: אני רוצה לתת שתי דוגמאות מהכנסת.
אברהם הראובני: בזמנו מר גנות היה מפקד משטרת ההגירה.
אברהם הראובני: לאחר שנה או שנתיים שהוא היה בתפקיד, עשו פה ישיבה של הוועדה לעובדים זרים, ואז הוא דיווח: גירשנו מהארץ 120,000 עובדים זרים.
אברהם הראובני: אני בצניעותי הרבה אמרתי לו: לי אין מערכת מודיעין כמו שיש לך, אין לי מערכות אינפורמציה שזורמות מכל הכיוונים - לך יש.
אברהם הראובני: תן לי דוגמה של לשכת תעסוקה אחת שבא אליה ישראלי וביקש: תן לי לו עבודה, אחרת אני שובר לך שולחן.
אברהם הראובני: יותר מזה, באותה שנה האבטלה גדלה.
אברהם הראובני: כך שזה קשקוש לבוא ולומר שזה הפתרון.
אברהם הראובני: כשעמיר פרץ רצה בזמנו להעלות את שכר המינימום ל-1,000 דולר היתה ישיבה בוועדת העבודה.
אברהם הראובני: הגיעו חבר'ה, וכל הזמן עשו צעקות: אנחנו רוצים לעבוד, למה אתם מביאים עובדים זרים?
אברהם הראובני: אני מודה, אני אדם מאוד רגשן.
אברהם הראובני: הם הביאו איזושהי אישה, וכל הזמן ביקשו שיתנו לה לדבר.
אברהם הראובני: האישה אמרה: בעלי והבן שלי מובטלים, ואתם לוקחים לנו את הפרנסה, ואין לנו עבודה.
אברהם הראובני: היא אמרה: אני מסובבת את המנורה במקרר כדי שזה לא יעלה לי בחשמל כשאני פותחת וסוגרת את הדלת.
אברהם הראובני: זה מעורר בי צמרמורת גם עכשיו.
אברהם הראובני: כאשר יצאנו החוצה אמרתי לה ששמעתי את הדברים שלה, ושאני נסער לגמרי.
אברהם הראובני: שאלתי אותה איפה היא גרה, והיא ענתה לי שהיא גרה ליד כרמי יוסף.
אברהם הראובני: אמרתי לה שעל ראשי ועל אחריותי אני מסדר לבעלה ולבן שלה עבודה, לכל אחד, ב-5,000 שקל.
אברהם הראובני: היא שאלה אותי במה?
אברהם הראובני: ועניתי לה שבחקלאות.
אברהם הראובני: ואז היא אמרה: לך תעבוד אתה.
אברהם הראובני: ככה זה מתנהל.
אברהם הראובני: מדברים פה על שכר מינימום, וזה שהבניין משלם 8,000.
אברהם הראובני: רבותי, החקלאות משלמת לא פחות, רק שזה הולך בדרך אחרת.
אברהם הראובני: הם לא משלמים את המגורים.
אברהם הראובני: מה קורה בעצם?
אברהם הראובני: אתה משלם לפחות את שכר המינימום, ועכשיו בוא נלך למגורים, וזה אחד הדברים שאני כל הזמן טוען.
אברהם הראובני: אני נותן לדוגמה את מטולה כי זה נוח לי.
אברהם הראובני: במטולה תאילנדי לא מקבלים צימר עם ג'קוזי שעולה 650 שקל לילה.
אברהם הראובני: אבל, הוא לא מקבל מגורים שעולים 90 שקל לחודש.
אברהם הראובני: במטולה הראו לי חשבון שהחשמל בחודשיים עולה להם 6,000 שקל.
אברהם הראובני: האם אתה יודע בכמה מכירים לחקלאי?
אברהם הראובני: ב-80 שקל לחודש.
אברהם הראובני: גם מכונת כביסה אתה צריך לקנות.
אברהם הראובני: כל עיסוקי הוא לעבור בין החקלאים ולהדריך אותם.
אברהם הראובני: על פי התקנות, כל שישה עובדים צריכים להחזיק מכונת כביסה.
אברהם הראובני: אבל, באים אליי חקלאים ואומרים לי: יש לנו שני עובדים, האם הם ילכו לכבס ברחוב?
אברהם הראובני: ואז קונים להם מכונת כביסה.
אברהם הראובני: תאילנדים שורפים מכונת כביסה כל שנתיים-שלוש.
אברהם הראובני: הם נותנים להם בלי סוף.
אברהם הראובני: אגרות והיטלים, כל מה שאתם משלם –האם זה שכר מינימום?
אברהם הראובני: זה רחוק משכר מינימום.
יעקב כץ: אני לא שמעתי שמישהו מדבר פה בגנות החקלאים.
אברהם הראובני: אני רוצה לומר דבר אחד לגבי ה-IOM.
אברהם הראובני: ה-IOM היו בארץ ודיברנו איתם.
אברהם הראובני: הם דיברו בהתחלה על 600 דולר, ואז שאלתי אותם שאלה.
אברהם הראובני: תסבירו לי דבר אחד.
אברהם הראובני: לתאילנדי משתלם היום לשלם 8,000 דולר כדי לבוא לעבוד בארץ.
אברהם הראובני: האם אתם רוצים להגיד לי שתאילנדי שרוצה לבוא ולעבוד בארץ לא ילך וישלם בצד לכל מיני גורמים?
אברהם הראובני: נציג ה-IOM ענה לי: זה נכון, הוא ישלם.
אברהם הראובני: אז זה יגיע ל-4,000, זה לא יגיע ל-8,000.
אברהם הראובני: אני אומר לך עוד הפעם, זה מה שיהיה.
אברהם הראובני: הבעיה היא שזה גם לא המקצוענות.
אברהם הראובני: יקרה פה דבר פשוט - הם יביאו משם.
אברהם הראובני: אתה מדבר עם הקירות.
אברהם הראובני: אתה אומר שאתה רוצה שלעובד שלך יהיה רישיון נהיגה, או שאתה רוצה שהוא ידע אנגלית.
אברהם הראובני: דיברת על בעלי מקצוע, עם מי תדבר?
אברהם הראובני: האם תדבר עם IOM?
אברהם הראובני: הם מביאים לך אותו, ואומרים שלום.
אברהם הראובני: אתה לא רואה אותם יותר.
יעקב כץ: המודל הקנדי הוא יותר קשה.
יעקב כץ: המודל הקנדי זה שהשגרירות שם בודקת כל אחד ואחד לגופו של עניין, ומוודא שהוא לא שילם פרוטה בשום מקום.
יעקב כץ: היא עושה על זה תחקירים, היא תופסת אותו בגרון, ובודקת כל אחד אם הוא מתאים למקצוע.
קריאה: ומה מונע ממשלת ישראל לעשות את זה?
קריאה: תן לי להביא את העובדים לבד, אין בעיה.
יעקב כץ: אנחנו בעד החקלאות, לא נגד.
קריאה: לא - נבטל את החברות, עדיף.
יעקב כץ: ה-IOM זה החלטת ממשלה, וגם החבר שלך שר החקלאות שם בפנים.
יעקב כץ: נציג עמותת "מען", מה יש לך להגיד על המובטלים?
ארז וגנר: אני אתחיל מנקודה אחרת.
ארז וגנר: מדברים על תאילנד.
ארז וגנר: בתאילנד יש יותר משני מיליון עובדים זרים ממדינה ענייה יותר.
ארז וגנר: אם ממשלת ישראל לא רוצה להגיע למצב כזה שישראלים יצטרכו לחפש עבודה בחו"ל, אז צריך לפעול.
ארז וגנר: אני חושב שיש הרבה אשמה גם על החקלאים.
ארז וגנר: אבל, בעיקר על הממשלה.
ארז וגנר: מכיוון שאם רואים את הגרפים של האבטלה, ואת הגרפים של ההשקעה של הממשלה בחקלאות, והבאה של עובדים זרים, רואים שככל שההבאה של עובדים זרים עולה, ההשקעה של הממשלה בחקלאות יורדת.
ארז וגנר: מדברים על תוכנית אקשטיין, זוהי תוכנית עם המון רצון טוב.
ארז וגנר: אבל, היא לא נותנת את הכלים לחקלאי להחליף את העובד הזר בעובד ישראלי.
ארז וגנר: אם אני לא טועה, אחד התנאים שם הוא שני עובדים ישראלים למשק שעליהם החקלאי יקבל את החיזוקים שלו.
ארז וגנר: אני לא מדבר אליכם, אבל לפי נתונים שמגיעים אלינו, ולפי עובדים שעובדים אצלנו, שכר המינימום הוא שכר המקסימום שלהם.
ארז וגנר: הממוצע במשק כיום לעובד זר הוא 13 שקל, וזה נתון מאוד מאוד קשה.
אברהם הראובני: מאיפה מצאת את זה?
קריאות: הדמיון שלך מגיע לשחקים.
קריאות: תגיד 3 שקלים, למה 13?
ארז וגנר: מגיעים אלינו עובדים.
ארז וגנר: אבל, בסופו של דבר זה לא רק אשמת החקלאים, כי הממשלה צריכה לטפל בעניין הזה.
ארז וגנר: אם הממשלה רוצה להוציא את העובדים הזרים, היא צריכה לתגמל את החקלאים בהתאם, והיא צריכה להחליט שהמשקים שלהם יגדלו.
ארז וגנר: השנה היה עוד קיצוץ במכסות המים, ובעוד דברים.
ארז וגנר: מנגד, אנחנו בעיקר עוסקים בנשים ערביות בגליל.
ארז וגנר: הן מתאגדות ב"מען", ומחפשות עבודה דרך "מען".
ארז וגנר: הרכזים שלנו מסתובבים בשטח ממשק למשק.
יעקב כץ: למה דווקא המיקוד בערביות, ולא בערבים?
ארז וגנר: העובדים הכי חלשים הם העובדים הלא מקצועיים.
ארז וגנר: זה נכון לומר שבתרבות הפלסטינית עבודה חקלאית היא לא בעלת התדמית הכי גבוהה.
ארז וגנר: אבל, אנשים כן מחפשים עבודה.
יעקב כץ: אז אולי כדאי להתחיל לחנך שם, ולהשקיע בחינוך.
ארז וגנר: זה חלק מעניין של הממשלה, אבל זה לא נכון לומר שאנשים לא מחפשים עבודה.
ארז וגנר: יש לנו עכשיו 300 איש שמחפשים עבודה.
יעקב כץ: כשאתה מדבר על עובדים פלסטינאים, אתה מתכוון לומר ישראלים.
ארז וגנר: עובדות ישראליות.
יעקב כץ: אז תקרא להן ישראליות.
יעקב כץ: אל תגיד פלסטינאים, תגיד ישראלים.
יעקב כץ: כי אחרת עוד מעט לא תהיה מדינת ישראל – הכול פלסטין.
ארז וגנר: כרגע מבחינת אחוזי האבטלה בקרב נשים ערביות, יש בסביבות ה-82 אחוזי אבטלה.
יעקב כץ: היום הערביות לומדות יותר, ובוגרות בתי-ספר, והן גומרות תיכון ואוניברסיטה.
יעקב כץ: איך זה באמת באחוזים שם?
ארז וגנר: לפי מחקר של הטכניון, כיום רק 10% מהערביות מועסקות במשרה מלאה.
יעקב כץ: אם כבר מדברים על העובדות הישראליות הערביות, כמה מתוכן גומרות תיכון?
יעקב כץ: האם יש לך נתונים?
ארז וגנר: בזה אני לא יודע לדייק לך.
יעקב כץ: איך זה שאתה לא יודע?
יעקב כץ: בפעם הבאה תבוא מוכן, כי צריך לטפל בהם.
יעקב כץ: כמה גומרות בית- ספר יסודי?
ארז וגנר: את זה אני לא יודע, כי אלינו מגיעים אנשים שמחפשים עבודה.
יעקב כץ: האם גם בחורות שסיימו לימודים בתיכון ואוניברסיטה ומחפשות עבודה בתחום החקלאות?
ארז וגנר: כן, גם.
ארז וגנר: אבל, הרוב לא.
ארז וגנר: הרוב זה אנשים שמחפשים עבודה, לאו דווקא משכילים.
יעקב כץ: האם אתם עובדים דווקא בגליל או בנגב?
ארז וגנר: כרגע רוב הסניפים שלנו הם באזור הגליל.
יעקב כץ: מי מטפל בישראליות הערביות בדרום?
ארז וגנר: אנחנו לאט לאט מתפשטים גם לשם.
ארז וגנר: זה לוקח זמן.
יעקב כץ: זה מעניין אותי – לא שמעתי.
ארז וגנר: זו עבודה סיזיפית.
יעקב כץ: האם אתם מטפלים לפעמים ביהודיות, או שרק בערביות?
ארז וגנר: בוודאי, בוודאי.
ארז וגנר: יש לנו סניפים, ומגיעות אלינו נשים.
ארז וגנר: זה נכון שרוב האוכלוסייה שאנחנו מגיעים אליה עד היום היא אוכלוסייה ערבית.
ארז וגנר: אבל, אני יכול לספר לך שעכשיו יש לנו הרבה פעילות בקריית גת.
יעקב כץ: אתה אומר שבמקום להביא תאילנדים, אפשר יהיה להעסיק ישראליות מהמגזר הערבי בתחומים האלה.
ארז וגנר: הרכזים שלנו מתחילת השנה באמת מגיעים למשקים שמעסיקים עובדים ישראלים שעובדים איתנו, ושנותנים תנאים טובים לעובדים שלהם.
ארז וגנר: הם אומרים שאין להם מספיק עבודה, בין השאר בגלל קיזוזי המים וסיבות אחרות.
יעקב כץ: כמה עובדות ערביות יש אצלך, למשל?
אברהם דניאל: תלוי בתקופות.
אברהם דניאל: אני יכול להעסיק לפעמים אפילו 20 – 30.
יעקב כץ: אני מדבר באחוזים.
אברהם דניאל: באחוזים זה 30%.
אברהם דניאל: אבל אני מדגיש שחלקם על-ידי ראיסים - זה לא דבר מוסדר.
אברהם דניאל: חלקם זה כשבאים אליי אבטלה, השלמת הכנסה, וכל מיני סיפורים כאלה.
אברהם דניאל: אגב, נאלצתי ל- - -
יעקב כץ: האם אתה עובד מול הראיס או שאתה עובד מול הערבייה?
אברהם דניאל: חלק כך, וחלק כך.
יעקב כץ: האם אתה לא עובד מול "מען"?
אברהם דניאל: היה לנו ניסיון איתם שלא עלה יפה.
אברהם דניאל: העובדות לא הסתדרו, ואני לא יודע מה הסיבה.
קריאה: "מען" זה סוג של ראיס עם קונספט.
יעקב כץ: אתה לא עובד מול הראיסים, אתה הראיס.
ארז וגנר: לא.
קריאה: הוא ראיס עם ערכים.
ארז וגנר: לא, זה ממש לא כך.
ארז וגנר: עניין הראיסים הוא באמת אחת הסיבות שבגללן - - -
יעקב כץ: אני רוצה לדעת באחוזים כמה ערביות עובדות דרך ראיסים, וכמה דרככם?
ארז וגנר: אני לא יכול לתת לך את הנתון המדויק, אבל אני חושב שאחוז מאוד גבוה.
ארז וגנר: נגיד בסביבות ה-50%.
יעקב כץ: אצלך.
ארז וגנר: אנחנו מתמודדים מול תופעת הראיסים.
ארז וגנר: כלומר, עובדים מגיעים אלינו, והם מגיעים מאורגנים לעבודה.
ארז וגנר: מה זה הראיס?
ארז וגנר: הרבה פעמים האישה לא יודעת עברית, אין לה רכב, היא לא מכירה לאן היא צריכה להגיע.
ארז וגנר: הוא מסיע אותה.
ארז וגנר: ברגע שהוא מסיע אותה הוא גם יושב על הכסף.
ארז וגנר: חשוב לומר שהוא מקבל שכר מהמעסיק, והוא נותן להם הרבה פחות.
ארז וגנר: זו אחת הסיבות שמגיעים לשכר ממוצע שכזה.
ארז וגנר: זה מאוד מורכב.
ארז וגנר: יש את קבלני כוח-האדם לצורך העניין.
ארז וגנר: איך אנחנו פותרים את הבעיה?
ארז וגנר: קודם כל, בונים את העניין לפי קבוצות עובדים.
יעקב כץ: אגב, האם אתם עמותה?
ארז וגנר: כן, אנחנו עמותה.
יעקב כץ: מי מממן אתכם?
ארז וגנר: יש מיסי חבר.
יעקב כץ: תספר לי מי תומך בכם?
יעקב כץ: איזה גופים בעולם?
ארז וגנר: איגודי עובדים בעולם, איגוד עובדים בהולנד, ואיגוד עובדים בספרד, בעיקר.
ארז וגנר: אין לנו תרומות.
ארז וגנר: אני אומר לך איך אנחנו מנסים להתמודד מול בעיית הראיסים.
ארז וגנר: אצלנו אין ראיסים.
ארז וגנר: לעובד יש הסכם, ואנחנו כמובן מפקחים על ההסכם.
יעקב כץ: כלומר, העבודה שלכם היא חסד.
יעקב כץ: אתם רוצים לדאוג שאנשים לא ינוצלו.
ארז וגנר: זה לא חסד.
ארז וגנר: הנשים האלה עוברות קורסים של זכויות.
יעקב כץ: אני אומר - לדאוג למגזר שהוא לא מנוצל, או שמנצלים אותו בצורה לא ראויה.
ארז וגנר: נכון.
ארז וגנר: אני רק אומר איך פותרים את הבעיה.
ארז וגנר: אצלנו יש קבוצה, ודואגים שהאנשים שיש להם רכבים יתחלקו לפי הקבוצות, ואז לאותם אנשים יש רכב, וכך הנשים בעצמן מגיעות.
ארז וגנר: כך פותרים הרבה מאוד בעיות.
ארז וגנר: כמובן שזה יורד מהחשבון מבחינת הסיכום - - -
יעקב כץ: אתה אומר שזה יכול לבוא במקום הבאת עובדים זרים מתאילנד.
ארז וגנר: אנחנו מתמודדים מול ויסקונסין במובן הזה, כי ויסקונסין כן מאפשרים לחברות כוח-אדם ולכל מיני ראיסים להביא עובדים.
יעקב כץ: עוסקים בתיקון עולם.
אברהם הראובני: אני מכיר את הסיפור של "מען", ובזמנו באמת התרשמתי מזה.
אברהם הראובני: אני אמרתי להם שאני רוצה לנסוע איתם למושבות של התאחדות האיכרים.
אברהם הראובני: אם זה טוב אז אני אשכנע את כולם.
אברהם הראובני: נסענו למושבות, וזה לא עובד כמו שהוא מדבר.
אברהם הראובני: היינו ביבניאל, והחקלאים שם אומרים לי שהעובדת באה בשעה שמונה, אבל בשעה שלוש עם כל הירקות ועם כל הפרחים היא הולכת, ולא מעניין אותה שום דבר.
אברהם הראובני: לתאילנדי אתה אומר לקום בבוקר ולעבוד חמש שעות.
אברהם הראובני: אחר כך הוא יכול לנוח, ולאחר מכן הוא יכול לבוא לארוז.
אברהם הראובני: אבל, פה זה לא כך.
אברהם הראובני: היא הולכת באמצע היום.
יעקב כץ: איך בהולנד כן עובדים 7 ו-8 שעות ומצליחים?
גלעד נתן: מעניין כי בעולם עובדים אנשים, ובאירופה - - -
אברהם דניאל: בהולנד יש שעות נוספות, ומשלמים גם על זה.
אברהם דניאל: אי אפשר להשוות בין המיכון שלהם למיכון שלנו.
אברהם דניאל: אנחנו מאוד מפותחים מבחינת החקלאות בהשוואה למדינות ערב.
אברהם דניאל: אבל, לא בהשוואה לאירופה.
אברהם דניאל: אנחנו רחוקים אלפי מייל מהם.
חיים חדד: אדוני, ישנו נתון עובדתי אחד חשוב.
חיים חדד: אנחנו הצענו לחברים מעמותת "מען" להעסיק את העובדות הערביות מהגליל באותם יישובים שיש בהם תאילנדים ויש בהם גם מובטלים.
חיים חדד: בהמון יישובים ערביים יש מאות תאילנדים שעובדים, ויש שם את אותן עובדות ערביות.
חיים חדד: לכן, הצענו שיתחילו שם.
יעקב כץ: סיכמנו את נושא החקלאות.
יעקב כץ: תודה על המידע שמסרת.
יעקב כץ: גם אתה מוזמן להתקשר אליי.
יעקב כץ: לא בלילה.
יעקב כץ: אבל, במשך היום.
יעקב כץ: מר ארנון וולוסקי, בבקשה.
ארנון וולוסקי: ענף המסעדות האתניות שונה מכל הגופים האחרים פה.
ארנון וולוסקי: מעולם לא עובדים ישראלים בתחום שלנו.
יעקב כץ: האם אתה מחזיק בעצמך מסעדה?
ארנון וולוסקי: אני כיום לא בעל מסעדה, הייתי בעבר.
ארנון וולוסקי: כשבשנות השבעים משרד התיירות התיר לנו להביא טבחים זרים מארצות דרום מזרח אסירה, התחיל וקם הענף הזה.
ארנון וולוסקי: בהתחלה היו בו חמש מסעדות, אחרי זה עשר, אחרי זה חמישים.
ארנון וולוסקי: היום יש כ-300 מסעדות, וכ-900 היתרים שיש לנו טבחים זרים.
ארנון וולוסקי: עליהם מועסקים היום קרוב ל-9,000 עובדים ישראלים במעגלים השונים.
ארנון וולוסקי: מעולם לא הוכשרו ישראלים לעבוד בענף הזה, לא כמו בחקלאות שסיפרו פה שב-67 התחילו להיכנס פלסטינאים, או אחרי זה זרים, או בבניין, או במקומות אחרים - לא היה.
יעקב כץ: אין הכשרה אצלך על אומנות בישול שאתה יודע עליה.
יובל יעקובי: יש דווקא.
ארנון וולוסקי: מזה חמש שנים ביוזמתנו, ביחד עם משרד התמ"ת, יש ניסיונות חוזרים ונשנים לפתוח קורסי הכשרה לישראלים לעבודה במטבח אתני.
ארנון וולוסקי: לפני שבועיים במזל טוב התחיל הקורס הראשון שכולל 15 איש.
יעקב כץ: האם הקורס אצלכם הוא לבישולים שונים?
ארנון וולוסקי: זה קורס מיוחד למטבח האתני האסייתי, כי זה סגנון עבודה וחומרי גלם אחרים.
ארנון וולוסקי: אמר פה קודם אחד מנציג החקלאים שהאנשים סביב השולחן הם אנשים קבועים, ושרק הפוליטיקאים מתחלפים.
ארנון וולוסקי: אני כל פעם נדהם מזחיחות הדעת של נציגי המשרדים הממשלתיים, אם זה מהאוצר, או מהתמ"ת שהפכו לרשות ההגירה.
ארנון וולוסקי: שוכחים דבר אחד - אנחנו מייצגים פה ציבור שנלחם יום יום במצב הכלכלי הנוכחי בשביל לשרוד.
יעקב כץ: אתה אומר: תנו לנו את האפשרות להחזיק את העובדים האלה.
ארנון וולוסקי: אני אומר – אל תחנקו אותנו.
יעקב כץ: הגברת שטראוס פה אומרת, אבל במשכורת של - - -
ארנון וולוסקי: מעולם לא קיבלתי את דעתה הנחרצת של שושנה שטראוס בנושאים האלה, משום שאני חושב שהיא פשוט לא מכירה את המציאות בשטח.
ארנון וולוסקי: גם לא יובל.
יעקב כץ: כי אי אפשר לשלם 12,000 שקלים, כי אף מסעדה לא תחזיק מעמד.
ארנון וולוסקי: אי אפשר לשלם.
ארנון וולוסקי: כל מעסיק היום במדינת ישראל שצריך לשלם למומחה זר משכורת של 16,000 שקל או 10,000, או 12,000 עומד במצב בלתי אפשרי.
יעקב כץ: הוא בעצמו לא מרוויח את זה.
ארנון וולוסקי: מנכ"ל משרד ראש הממשלה מרוויח היום משכורת של 35,000 שקל, וזה בן אדם בכיר.
ארנון וולוסקי: אדם בשירות הציבורי מרוויח היום משכורת של 12,000 – 15,000 שקל, וזו משכורת יפה.
ארנון וולוסקי: איך רוצים שאנחנו נשלם לאנשים האלה שהם אנשים מקצועיים?
ארנון וולוסקי: אלו לא פועלי כפיים שאוספים אותם ברחוב ומביאים אותם.
ארנון וולוסקי: מחייבים אותנו היום, ואני מניח כמו שאת יתר המעסיקים, להוכיח גם את המקצועיות שלהם.
ארנון וולוסקי: אין תחליף.
ארנון וולוסקי: למרות זאת, בלית ברירה כי האוצר כפה את זה עלינו, הסכמנו לאיזשהו תהליך של הכשרה שייכנסו ישראלים ויוחלפו הטבחים הזרים.
יעקב כץ: כמו שאמרתי – אני רוצה לעשות דיון מיוחד על הנושא הזה כי השאלות האלה הן שאלות נכונות.
יעקב כץ: הגברת שטראוס, אלו שאלות מיוחדות וצריך לראות איך לא שופכים את התינוק יחד עם המים.
יעקב כץ: אלו שאלות לגבי הגדרות של כספים.
שושנה שטראוס: אפשר לברר מה באמת המשכורת היום של שף צרפתי, או של שף איטלקי, או שפים יפנים, בארץ.
ארנון וולוסקי: הגברת שטראוס מימי חייה לא היתה במסעדה בצד שמעבר לדלפק.
שושנה שטראוס: אני יכולה להיכנס ל-food court בסנטר 1 כל מקום יש ישראלים, ובבוטקה של האוכל הסיני יש סיני.
ארנון וולוסקי: סליחה הגברת שטראוס, מעולם לא היית מהצד של מעבר לדלפק הסועדים.
ארנון וולוסקי: את צוטטת גם בעיתונות שהבת שלך יכולה להכין אוכל סיני לא פחות טוב מהטבחים הזרים.
שושנה שטראוס: אני.
ארנון וולוסקי: אני לעומת זאת, לעולם לא אצוטט שאני מסוגל לשמש כרב יותר טוב מרבנים בבתי כנסת, כי אין לי לא את הידע ולא את ההכשרה לזה למרות שאני יהודי - זה ההבדל.
ארנון וולוסקי: כלומר, יש דברים שה מקצועיים.
יעקב כץ: אתה מעלה הערות עקרוניות ונכונות, וצריך לשקול אותן באמות מידה אחרות.
יעקב כץ: וכן, לגבי הנושא של האומנים והאנשים המקצועיים, בייחוד כשהם מעסיקים אלפי עובדים ישראלים.
יעקב כץ: היום כל עובד ישראלי הוא נחוץ לנו.
יעקב כץ: אנחנו רואים את הסטודנטים ואת הסטודנטיות שהם ממש חיים מהפרוטות האלה.
יעקב כץ: אם חס וחלילה תסגרנה מסעדות אז יחד איתם יישפכו החוצה גם העובדים.
יעקב כץ: צריך לחשוב על זה בצורה יותר הגונה וישרה, ולראות איך אנחנו מצד אחד מכשירים כמה שיותר ויותר אנשים שיהיו שפים בתחומים האלה.
יעקב כץ: אנחנו נעשה ישיבה מיוחדת.
יעקב כץ: תודה רבה לכולכם, אני מצטער שיצאתם עם חצי תאוותכם בידיכם.
יעקב כץ: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה, כיושב הראש החדש של הוועדה לטיפול בנושא העובדים הזרים.
יעקב כץ: אנחנו טיפלנו בישיבות הקודמות בנושאים של חקלאות, בנושאים של עבודות בנייה וחברות אחרות ותעשייה.
יעקב כץ: זה בעצם המפגש הראשון בנושא הסיעוד.
יעקב כץ: הוועדה הזאת היא לא ועדה סטטוטורית, ועיקר עבודתה הוא לשם שמיים.
יעקב כץ: היא ממליצה, היא לוחצת, היא יכולה לחייב פקידים של האוצר להגיע לכל מיני מקומות, ויש לה גם את היכולת ללחוץ על חקיקת חוקים חדשים מתוך היכרות עם הנושאים.
יעקב כץ: אנחנו נעשה סיור בשטח.
יעקב כץ: אני רק רוצה לומר לכם שישיבות הקודמות היו נושאים שהתקדמנו יותר, התקדמנו פחות, זה לא מתקדם בקצב שאנחנו רוצים, לפחות לגבי הבקשות שלי.
יעקב כץ: מכיוון שהיום אנחנו מרכזים את כל העבודות תחת מטה אחד, והמגמה היא מגמה של ייעול, אז אולי נבקש ממר סוויסה לתת לנו סקירה, מהכלל אל הפרט.
יעקב כץ: אנחנו מדברים היום על הנושא של הסיעוד, מה היעדים שהצבתם לכם כמטרה?
יעקב כץ: הציבור בישראל הולך ומזקין, אנשים מאריכים ימים והדרישה לידיים עובדות הולכת וגדלה.
יעקב כץ: אני יכול להעיד על אמא שלי, שהיא בת תשעים עוד מעט, עד מאה ועשרים, שזקוקה למטפלת צמודה עשרים וארבע שעות ביממה, וברוך השם אנשים מאריכים ימים.
יעקב כץ: לצערנו הרב הישראלים לא כולם עונים על הצרכים של עשרים וארבע שעות ביממה.
יעקב כץ: מה מדינת ישראל עושה, האם יש כלים כאלה?
יעקב כץ: נלך מהכלל אל הפרטים, עם המטרות וגם השיטות שעומדים לנקוט כדי שהדברים יתוקנו.
יעקב כץ: אחר כך נשמע את ההתייחסות של הגופים האחרים לעניין.
משה סוויסה: המטרה של ענף הסיעוד בכלל בארץ זה להנפיק היתרים לעובדים זרים, למי שצבר את מלוא הנקודות מבחינת מבחן הערכת התלות באופן שוטף לעשרים וארבע שעות.
משה סוויסה: אנחנו עוסקים במתן היתרים להערכות.
משה סוויסה: למי שהיה בעבר היתר אנחנו מאריכים לו על פי הצורך, ולמי שהגיש בקשה חדשה.
משה סוויסה: נכון להיום, יש כחמישים וחמישה אלף היתרים בתוקף לעובדים זרים בתחום של הסיעוד.
משה סוויסה: אנחנו עדים לעליה של חמישה עשר אחוז ממוצע מ-2003, כשבסוף שנת 2008 אז היינו כחמישים וארבעה אלף.
משה סוויסה: אבל יש לנו כל פעם את העדכון של הנפטרים.
משה סוויסה: היום אנחנו עומדים על חמישים וחמישה אלף שש מאות שלושים ושלושה, זה המספר הנכון ליתר דיוק.
משה סוויסה: החל מראשון לתשיעי 2008, נתנו היתרים לכמאה ארבעים לשכות פרטיות, שהתפקיד שלהן זה הבאה, תיווך וטיפול של עובדים זרים.
משה סוויסה: הם אמונים על כל הבאת העובדים הזרים מחוץ לארץ לטובת המטופל.
משה סוויסה: זה באופן כללי לגבי המשימה שלנו.
משה סוויסה: מבחינת הדברים החדשים שאנחנו הוספנו במהלך השנה האחרונה, כמו שאתם יודעים שחוק ביטוח סיעוד מזכה אנשים שיש להם, מעל גיל שישים וחמש, שישים ושבע לגברים, אחרי שצברו את הנקודות הצוברות במתן היתר.
משה סוויסה: מי שהכנסותיו גבוהות, פנה עד דצמבר 2008 לאגודה למען בריאות הציבור שהם יעשו להם את מבחן הערכת התלות.
משה סוויסה: מסתבר שזה לא פעל, אני לא מבין בהיבט המקצועי, אבל מבקר המדינה הורה לנו לא להמשיך לעבוד איתם מאחר והם לא זכו במכרז, והחל מינואר 2009 מי שמבצע את מבחן הערכות התלות למי שההכנסות שלו גבוהות זה משרד התמ"ת לשעבר, דהיינו רשות ההגירה היום.
יעקב כץ: מהי ההגדרה של הכנסות גבוהות?
משה סוויסה: נדמה לי שמגדירים מעל פעמיים השכר הממוצע במשק.
משה סוויסה: זו התנייה לעשות מבחן הערכת התלות.
משה סוויסה: ביטוח לאומי הרי מתעסק בחוק הסיעוד למי שאכן זקוק.
משה סוויסה: ואנחנו מינואר 2009 הבקשות מועברות אלינו, ובהסכם שנעשה עם הביטוח הלאומי, עם מעריכות ואחיות שלהם, הם עושים את מבחני הערכת התלות.
משה סוויסה: היום אנחנו כבר אחרי חבלי הלידה והעסק כבר רץ בצורה טובה מאוד.
משה סוויסה: מבחינת הלשכות הפרטיות, בנוהל שאנחנו פרסמנו, המופיע גם באתר וגם בכלי התקשורת וגם כמובן בלשכות הפרטיות, העסק מתחיל להסתדר ואנחנו מתחילים ליישם אחד לאחד את העיקרים של הנוהל.
יעקב כץ: מה הנוהל החדש לעומת הנוהל הישן?
משה סוויסה: לא היה נוהל ישן.
משה סוויסה: הוקמה ועדה בין משרדית והוחלט לשנות את שיטת הסיעוד הקיימת.
משה סוויסה: ומאז שהוועדה המליצה על הנוהל שר התמ"ת האציל לנו את הסמכויות והוצאנו נוהל בראשון לתשיעי 2008.
משה סוויסה: הוא מדבר על העיקרים הבאים: שמי שמביא עובדים זרים בחוק הסיעוד יהיו אך ורק אותן לשכות שקיבלנו מאתנו רישיון והיתר.
משה סוויסה: כל לשכה כזאת תהיה אחראית להחזיק עובד סוציאלי אחראי, ויש להם מנכ"ל, משרדים וכל מה שצריך, נגישות לנכים וכו'.
משה סוויסה: כאשר מטופל מקבל זכאות להעסיק עובד זר בסיעוד אותו אדם מגיע ללשכה הפרטית, הלשכה שולחת עובד סוציאלי ועורכים לו בדיקת טרם השמה, לראות מה הצרכים והמאפיינים, ההתאמה הרפואית וכל מה שניתן כדי לבנות את הפרופיל להתאמת העובד הזר.
משה סוויסה: הלשכה הפרטית מביאה את העובד הזר, משימה אותו אצל המשפחה, ואמורה לבקר אותו אחרי עשרים יום כדי לראות האם ההתאמה הצליחה.
יעקב כץ: מי בודק את התאמת העובדים הזרים לתפקידם בארץ?