GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים נחמה: אני כרגע לא מדבר על התנאים ההומניים או הבלתי הומניים שהם שוהים בהם, נושא של מזון, דיור, תעסוקה וכו'.
חיים נחמה: אני מדבר כרגע רק על נושאי הבריאות.
חיים נחמה: אבל ברצף של שירותי הבריאות מקטע מסויים יש לו מענה של טיפול בטיפת חלב בתינוקות ופעוטות.
חיים נחמה: ובנשים הרות זה גם חלקי, כי בדיקות וכו' אין לנו בטיפת חלב, הם צריכים לעשות את זה במעבדות או בשירותי רפואה אחרים.
חיים נחמה: אבל זה מענה מאוד מצומצם.
חיים נחמה: הסוגייה הכי מרכזית היא הטיפול הרפואי השוטף.
חיים נחמה: לשמחתנו אנחנו בסוף החורף, תחילת האביב, אולי תחילת הקיץ, אבל התחלואה לא נגמרת, חלקם כנראה מגיעים עם איזו שהיא תחלואה מארצות מוצאם, אחרי גם נדודים של אלפי קילומטר מארצות המוצא.
חיים נחמה: אבל יש את הרפואה היומיומית, דלקות, פגיעות וכו', שלזה אין להם מענה והמענה הכמעט בלעדי הוא של מרפאת רופאים לזכויות אדם.
חיים נחמה: ובלעדיהם באמת היינו אולי נמצאים בכאוס הרבה יותר גדול.
חיים נחמה: בתי החולים מקבלים רק את קצה הקרחון, רק את הדברים הכי דחופים.
חיים נחמה: אני לא מדבר כרגע על זה שמביאים ואנים לפתח חדר המיון.
חיים נחמה: אבל באופן טבעי מבקש מקלט ואפילו מהגר עבודה לא מגיע לחדר מיון אם הוא לא צריך.
חיים נחמה: הוא לא מגיע כי יש לו חום שלושים ושמונה.
רן כהן: ד"ר נחמה, כמנהל האגף הזה בעיריית תל אביב, האם אתה מרגיש שזה יוצר מצוקה על תושבי העיר, כאשר הם באים היום לבתי החולים הרלוונטיים?
חיים נחמה: אני לא יודע, זה יוכל להגיד ד"ר הסנר.
חיים נחמה: אני חושב שצריכים להסתכל על העניין הזה מפרספקטיבה קודם כל שלא אנחנו מביאים אותם, אבל ברגע שאנחנו עומדים בפני המציאות הזאת שהם נמצאים כבר פה צריך לנהוג בהומניות הנאותה ולספק שירותי רפואה בסיסיים.
חיים נחמה: עכשיו צריכים לדון מי נותן מה ומי מממן מה.
חיים נחמה: באופן הכי טבעי הייתי אומר מרפאה של מתנדבים לא יכולה לתת מענה להיקף כזה של בעיות של מבקשי מקלט.
חיים נחמה: חדרי המיון הם לא המקום הנכון לתת את המענה הרפואי לרפואה הטיפולית היומיומית.
חיים נחמה: הפתרון הכי טבעי היה להגיע לאיזה שהוא הסדר עם קופות החולים באיזור, לתת סל מסויים של שירותי רפואה לאותם מבקשי מקלט, אחר כך גם להתחשבן על זה.
חיים נחמה: האוצר היה ציני ונשאר ציני.
חיים נחמה: משרד הבריאות יספוג, בית החולים יספוק, אפשר לחשוב שיש נתונים בלתי נדלים.
חיים נחמה: זה בא על חשבון דברים אחרים.
רן כהן: סליחה על השאלה, אבל האם עיריית תל אביב לא יכולה לארגן מרפאה שתקלוט חלק מן האנשים הללו כדי להקל על העומס הזה?
חיים נחמה: אין צוותי רפואה לרשות מקומית.
חיים נחמה: אם ההצעה שעולה פה שאנחנו נשכור שירותים של רופאים, אחיות, מעבדות ומכוני רנטגן ונתחיל אפריורי להיכנס לאיזו שהיא מחוייבות לטפל, להיכנס לגרעון עירוני ואחר כך לבוא לאוצר והוא יגיד לנו העירייה תספגי, אני לא חושב, עירייה לא נותנת שירותי רפואה.
רן כהן: אני מעלה רעיון.
רן כהן: מאחר והיום אתם סופגים בעצם את העומס כמעט במלואו של כל האוכלוסיה הזאת בתוך תל אביב, הצעתי את זה גם לראש העיר רון חולדאי בתוך תל אביב, מדוע לא ליצור מצב שבו השלטון המקומי פונה אל חמש עשרה הערים הבלתי נתמכות, שהן החזקות יותר בישראל, ומחלקים את העומס בין כולם.
רן כהן: אז יקחו חלק גם הרצליה, גם רחובות, גם חולון, גם ראשון לציון.
חיים נחמה: אני חושב שיש פה איזושהי הטיה של הנושא.
רן כהן: השלטון המקומי יכול להיכנס פה, אני לא פוטר את האוצר.
חיים נחמה: אני כרגע לא מדבר כספית, אני מדבר קודם כל עניינית, ארגונית ומקצועית.
חיים נחמה: רשות מקומית, המיומנות שלה היא לא להקים שירותי רפואה טיפולית ולהחליף חדרי מיון או מרפאות.
חיים נחמה: זאת מערכת שקיימת, היא פזורה על פני כל העיר ובכל מקום בארץ.
רן כהן: מה היית עושה בתור אחראי על העניין הזה אם רופאים למען זכויות אדם לא היה מקים את המרפאה?
חיים נחמה: היו צריכים להמציא כמותם.
רן כהן: אתה היית צריך להמציא.
רן כהן: מי היה ממציא, היית מחכה לד"ר דור, ד"ר ברלוביץ?
חיים נחמה: נכון.
חיים נחמה: זו סוגייה שהמדינה צריכה לתת לה את הפתרון.
חיים נחמה: אם המדינה חוששת, ובצדק, מכך שנהפוך לאבן שואבת לטיפולים, תיירות מרפא בחינם מארצות אפריקה, במקביל המדינה זכותה, הממשלה זכותה לגבש מדיניות של קליטה או של הרחקה או של גירוש.
חיים נחמה: אבל כל זמן שהם פה צריך לתת להם מענה לצרכים הכי בסיסיים שלהם.
רן כהן: אם אני לא טועה, בית חולים איכילוב הוא בית חולים של תל אביב.
חיים נחמה: הוא בית חולים ממשלתי, שעובדיו עובדי עירייה.
חיים נחמה: התקציב כולו של משרד הבריאות.
רן כהן: טוב, אני רק העליתי רעיון למקרה שתצטרכו.
רן כהן: צריך לדעת גם ליזום איזה שהם דברים כדי שיינתן מענה.
שרה מרום שלו: אני המומה.
שרה מרום שלו: אנחנו עם נרדף, וכך היינו כל חיינו, אנחנו מכירים את הסיפור.
שרה מרום שלו: עכשיו אנחנו נתקלים באותם האנשים שגם שם אנחנו היינו פעם, וגם רצינו שיעזרו לנו.
שרה מרום שלו: ופה אנחנו עומדים בפני בעיה מאוד קשה.
שרה מרום שלו: יש הרבה מאוד פליטים שאנחנו לא יודעים לאן הם בעצם שייכים.
שרה מרום שלו: זה עובדים זרים, זה חוצי גבולות, אנחנו גם לא יודעים בדיוק לאיזה סקטור הם שייכים.
שרה מרום שלו: האו"ם לא הולך נגדם, זה ברור שלא יילך נגדם.
שרה מרום שלו: אני חושבת שמגיע לכם את כל התודות על מה שאתם עושים, כי אנחנו בסך הכל מדברים על בני אדם, וזה לא חשוב מאיפה הם באים ואיך שהם הגיעו.
שרה מרום שלו: ובכל אופן נצטרך למצוא פתרון.
שרה מרום שלו: ועד כמה שלי ידוע, את כל הפתרונות שאתם מוצאים, בלי כסף לא עושים את זה.
שרה מרום שלו: ומי שצריך להיות פה מעורב זה רק האוצר.
שרה מרום שלו: אם הם רוצים או לא רוצים.
שרה מרום שלו: יש לנו בעיות עם האוצר בכל דבר, אנחנו כחברי כנסת, בכל דבר שאנחנו פונים.
שרה מרום שלו: רן, הבעיה היא מאוד קשה, ובמיוחד שהמרפאה נסגרה.
שרה מרום שלו: אם אין מרפאה זה לוקח את אותם אנשים שאפשר אולי לתת להם טיפול ראשוני ולא יגיעו לבתי חולים.
שרה מרום שלו: מאחר ואין מרפאה זה ברור שיגיע זמן שהם יגיעו לבתי החולים.
שרה מרום שלו: ובתי החולים אצלנו עמוסים הרי גם ככה.
שרה מרום שלו: והמצב לא קל.
שרה מרום שלו: מה שאנחנו צריכים בכל אופן, זה לפנות לראש הממשלה כדי שהוא יהיה מעורב בעניין.
שרה מרום שלו: לא יכולים לקחת אלפי אנשים ולזרוק אותם לרחוב.
שרה מרום שלו: זה בלתי אפשרי.
שרה מרום שלו: מה שכן צריך, צריך לשים איזה שהוא מחסום כדי שלא יבואו יותר, שלא ייכנסו, שזה לא יתרבה, כי אין באפשרותנו כמדינה כל כך קטנה לטפל במאסות של אנשים.
שרה מרום שלו: יש לנו את הבעיות שלנו ואנחנו רואים את זה מדי יום ביומו.
שרה מרום שלו: אני חושבת שאנחנו צריכים בהחלט לפנות לראש הממשלה שייתן איזו שהיא תשובה.
רן כהן: תודה רבה לחברת הכנסת שרה מרום-שלו.
רן כהן: אני רוצה לפנות לד"ר בלה קאופמן, רופאים לזכויות אדם אונקולוגית, בבקשה.
רן כהן: אני הבנתי באמת שיש בעיה מיוחדת לגבי הבדיקות.
בלה קאופמן: אני רוצה לחלק את הדברים שלי לשניים.
בלה קאופמן: חשבתי בדרך הנה מה אני מרגישה כשאני באה לדיון כזה ואני מוכרחה להגיד שהתחושה הכי חזקה שלי היא בושה.
בלה קאופמן: באמת בושה להיות ישראלית ויהודיה, זה מתקשר למה שאת אמרת, איך הזכרון הוא כל כך קצר, אחרי ששים שנה אנחנו שכחנו איך נהגו בפליטים.
בלה קאופמן: ראיתי שרוצים לעשות החזרה חמה.
בלה קאופמן: אנחנו יכולים ללמוד פרק בהחזרה חמה מאקסודוס, מהאוניה סנט-לואיס ששלחו אותה חזרה לאירופה והיהודים שם בסוף נספו במחנות השמדה.
רן כהן: אני מתכוון מייד אחריך לשאול את יוסי אדלשטיין נציג משרד הפנים לגבי הנושא הזה באמת, מה מתכוונים לעשות.
בלה קאופמן: זה אני מדברת כבנאדם, לא כרופאה, באמת התחושה שלי היא ממש קשה בעניין הזה.
בלה קאופמן: עכשיו לגבי באמת אותם אנשים שנמצאים שם, וזה מתקשר למה שאמרתי, אנחנו צריכים להפריד בין העניין של מדיניות ההגירה, שצריכה להיות קודם כל מדיניות הגירה בארץ, אבל כרגע נמצאים כך וכך אלפי אנשים, אנחנו מחוייבים, לא יכולה להיות השאלה מאיפה נמצא תקציב, איך נמצא תקציב.
בלה קאופמן: שמענו ממר בבלי, יש מחוייבות, חובה.
בלה קאופמן: הזכות לבריאות היא חובה שהמדינה צריכה להעניק למי שנמצא בה.
בלה קאופמן: וצריך למצוא את הפתרון.
בלה קאופמן: ואי אפשר באמת יותר מידי, ותסלחו לי, "להתקשקש" עם העניין הזה.
בלה קאופמן: יש אנשים במצוקה רפואית קשה ביותר.
בלה קאופמן: אני כאונקולוגית יכולה לספר, יש לנו עכשיו גברת שהתגלו לה גרורות במוח.
בלה קאופמן: אז אנחנו מנסים לעשות כל מיני מניפולציות.
בלה קאופמן: אם היא תגיע עכשיו לחדר מיון אז היא נראית יותר מידי טוב ואז ישחררו אותה.
בלה קאופמן: אם נחכה עוד כמה ימים המצב שלה יחמיר, ואז יאשפזו אותה והיא תוכל לקבל את ההקרנה.
בלה קאופמן: אז זה יהיה יותר מסובך, זה ייקח יותר זמן, זה יעלה יותר כסף.
בלה קאופמן: וזה בעיקר יהיה מאוחר מידי.
בלה קאופמן: באמת אנחנו מדברים פה על אבסורדים שלא יאומנו, ואני נדהמת לפעמים שזה מדובר על חיי אדם.
בלה קאופמן: אנחנו צריכים למצוא את המענה.
בלה קאופמן: המענה הוא באמצעות הסדר עם קופות החולים דמוי אותו הסדר של קופת חולים מאוחדת לגבי הילדים, שגם הוא לא אופטימלי כי הם לא עומדים בתשלומים האלה, אבל משהו מהסוג הזה צריך למצוא.
בלה קאופמן: אני יכולה לעזור למשרד הבריאות למצוא אגב תקציבים שבסל הבריאות נלקחו על ידי קופות החולים, כאילו לטובת החולים האונקולוגים, אבל זה כבר עניין אחר לגמרי, ולא יגיעו לחולים האונקולוגים אלא לקופות החולים, אם יש בעיה למצוא כסף.
רן כהן: מר יוסי אדלשטיין, משרד הפנים, מה באמת המדיניות לגבי הנושא הזה של הכניסה של מבקשי מקלט.
יוסי אדלשטיין: צר לי באמת על הקלות שבהשוואה שבין השואה לבין מה שקורה פה היום.
יוסי אדלשטיין: לטעמי זה קלות בלתי נסבלת בכלל.
רן כהן: אגב הצטרפנו לאמנה הבינלאומית בנושא הפליטים כאשר היינו פליטים אחרי השואה.
יוסי אדלשטיין: מאה אחוז, אני מסכים.
יוסי אדלשטיין: אבל העניין בסוגייה הבסיסית היא פה שמרבית האוכלוסיה שנמצאת פה היום ושמגיעה לפה היום אלה לא פליטים.
יוסי אדלשטיין: אני סתם לסבר את האוזן, בשבוע שעבר עשינו מבצע באילת, מצאנו שם עשרים וחמישה סודנים שחיו עשר שנים בלוב.
יוסי אדלשטיין: עשר שנים בלוב, ומצאו לעצמם את האפשרות לבוא לפה, לשפר את המצב הסוציו-אקונומי שלהם.
יוסי אדלשטיין: ישנם פה סודנים שהגיעו מלבנון, מביירות, אחרי שנים רבות שגרו שם.
יוסי אדלשטיין: הם טסו לקהיר, ומקהיר הם באו לפה.
יוסי אדלשטיין: מר בבלי אמר בדבריו בעדינות שאתם פה עושים עירבוביה בין כל סוגי האוכלוסיה.
יוסי אדלשטיין: לכן אני אומר, מי שפליט ויוכר כפליט ואנחנו פועלים בתאום עם נציבות האו"ם לפליטים, ולכן נתנו על פי החלטה של הממשלה לשש מאות דרפורים מעמד, נתנו אישור שהייה זמני לאלפיים אריתראים לשהות פה, ישנה פה קבוצה של אלף חוף שנהבים שנמצאת פה, ישנם פה ליברים שהמדינה יודעת לטפל בהם.
יוסי אדלשטיין: לגבי מהגרי עבודה, שבאים לפה בשביל לשפר את מצבם הסוציו-אקונומי המדינה לא הולכת לטפל בהם.
יוסי אדלשטיין: המדינה לא הולכת לטפל בכל אחד שבא פה באופן בלתי חוקי, מסתנן בשביל לעבוד פה.
רן כהן: אבל בכל זאת, מה קורה עם האנשים הללו, זה בני אדם בכל זאת.
רן כהן: עד שמייצבים את מצבם, או שמקבלים אותם בתור פליטים, או עד שמוצאים להם פתרון אחר, מה עושים איתם?
יוסי אדלשטיין: אני לא אמון על הבריאות פה במדינת ישראל.
רן כהן: אבל המשרד שלך הוא המשרד האמור להחליט מה קורה עם זה.
יוסי אדלשטיין: המשרד שלי אמור להחליט מה עושים איתם, משאירים או לא משאירים איתם, וראש הממשלה בדיון ביום ראשון האחרון העביר את המסר מה צריך לעשות.
יוסי אדלשטיין: אנחנו כרגע פועלים בתאום עם משרד החוץ וכל הגורמים לראות איך מוציאים אותם מפה החוצה, זה הכל.
רן כהן: למיטב ידיעתי, ויתקן אותי מיקי בבלי בעניין הזה, הנוהל המקובל בעולם, אלה שחתמו על האמנה של האו"ם לסוגייה הזאת שלא מגרשים למקומות שבהם יש סכנה לחייהם של האנשים הללו.
יוסי אדלשטיין: כך עושה גם ישראל.
רן כהן: בעניין הזה אין שינוי, למרות ההכרזה של ראש הממשלה ביום ראשון.
יוסי אדלשטיין: לא, ראש הממשלה הכריז במסגרת ההנחיות של האו"ם.
יוסי אדלשטיין: זה לא שאנחנו הולכים עכשיו להחזיר אנשים למדינה שבה נשקפת להם סכנה.
רן כהן: אין סכנה לכך.
אילן גל: ד"ר אילן גל, רופא, גניקולוג מהמרכז הרפואי תל אביב, שעוסק שנים ארוכות בנושא.
אילן גל: בקצרה אבל נושאים כואבים, של טפשות, של כהות חושים, של פגיעה באמון.
אילן גל: כאדם שעובד שנים ארוכות ברופאים לזכויות אדם והיה אחד ממקימי המרפאה הזאת.
אילן גל: וככל שאני עוסק בנושא אני שם לב שיש פה טיפשות גדולה, מפני שאם אתה שואל מאיפה התקציבים, התקציבים כבר יוצאים.
אילן גל: אותו סיפור של הבחורה הזאת על הילד הניגרי, שנמצא מחוץ למערכות, הילד הזה לא יגמור את ההוצאות הכספיות שלו באותם כמה עשרות אלפי דולר שיהיו בפגייה.
אילן גל: הילד הזה, לפי החוק, ולפי מה שקורה במדינה, ימשיך לקבל טיפול שיקומי, שהמחיר שלו יהיה מאות אלפי שקלים לאורך כל חייו, אם לא יותר.
אילן גל: ואם הכסף הזה היה מושקע מראש בהכנסתם של כל האנשים האלה שנמצאים מחוץ למעגלי החברה, והיה מכניס אותם, והיא היתה תחת עובדת סוציאלית, והיתה יכולה להתלונן, המצב הזה יכול היה להימנע וכל הסכומים האלה לא היו יוצאים, או בוא נאמר היו יוצאים לצרכים טובים.
אילן גל: יש אצלנו במיון בבית החולים איכילוב, עבודות שמוכיחות שהנשים ההריוניות שמגיעות ללא טיפול רפואי עולות לנו אחר כך בסיבוכי לידה, במנות דם, בטיפולים נוגדי קרישה, בכל הדברים שהם הכי יקרים ברפואה, עולים את המחיר שאם היינו נותנים אותו בסופו של דבר לחיים נחמה לטיפות החלב, לעבודה מניעתית, היינו מונעים את זה.
אילן גל: הכסף הזה איננו.
אילן גל: זה לגבי הטיפשות.
אילן גל: לגבי קהות חושים, שלושים אחוז מהאוכלוסיות האלה הם ילדים.
אילן גל: הילדים האלה נפגעים.
אילן גל: זה נכון שיש איזה שהוא חוק או איזה שהוא נוהל שמאפשר להם להשתלב במערכות, אבל הילדים של הפליטים לא יודעים מזה, אף אחד לא נותן להם את זה.
מיכאל דור: כשאתה אומר 'אף אחד לא נותן להם', אתה אומר דבר שאתה יודע שאיננו נכון.
מיכאל דור: מתוכם לא מספיק מקבלים את זה, אבל לא להגיד אף אחד לא נותן.
אילן גל: זה ילד מסכן, הוא לא יודע מאיפה הביאו אותו ההורים ואיך הביאו אותו, ואם מחשיבים אותו כפליט.
אילן גל: הוא ילד קטן, לא יכול להיות ששישה חודשים הוא לא יקבל טיפול.
רן כהן: אני חייב להפסיק את הישיבה ד"ר גל, אני מודה לך על הדברים האלה.
רן כהן: אני רוצה לפנות לחבר הכנסת חנין וחבר הכנסת ברוורמן, שלוש דקות כל אחד לתמצת, כי אנחנו צריכים לסיים את הישיבה לצערי ולנסות גם להגיע לתכלית, כי אני כן רוצה להגיע לתכלית.
דב חנין: אנחנו ביקרנו במרפאה של רופאים לזכויות אדם בתל אביב, וכבר אז היה לנו ברור שקריסת המרפאה זה עניין של זמן.
דב חנין: אנחנו ראינו את המוני הפליטים והעובדים הזרים שצובאים על שערי המרפאה, והיה לנו ברור שארגון של מתנדבים, מסורים, נפלאים, לא יכול לתת תשובה לבעיה מערכתית כל כך קשה וכל כך רצינית.
דב חנין: ובוודאי נושא כזה לא יכול להיות מושאר באחריותה של עמותה.
דב חנין: כל הכבוד לכם על העבודה שעשיתם, כל הכבוד על הפרצה הגדולה במוסריות ובערכיות של החברה הישראלית שאתם בכוחכם, לא רוצה לומר הדל, אבל במה שיכולתם ניסיתם לסתום.
דב חנין: בסופו של דבר זה לא תפקידכם.
דב חנין: כל הכבוד על מה שעשיתם אבל המדינה צריכה להתגייס לעניין ולתת פתרונות.
דב חנין: כאן הבעיה הגדולה.
דב חנין: מדינת ישראל מתחמקת מהבעיה הזו, עוצמת את העיניים בעוצמה נוכח בעיית הפליטים ההולכת ומתרחבת, מתוך תחושה שאם נעצום את העיניים מספיק חזק הבעיה פשוט תעלם.
דב חנין: הבעיה לא תעלם.
דב חנין: היא תימשך, היא תתחזק, היא תתגבר בגלל הרבה מאוד סיבות.
דב חנין: זו דמותה של המאה העשרים ואחת, יהיו בה הרבה יותר פליטים לצערנו.
דב חנין: כל המדינות בעולם צריכות להיערך לזה וגם ישראל.
דב חנין: איך נערכים?
דב חנין: צריך מדיניות כוללת.
דב חנין: בריאות זה חלק, חלק מרכזי, חלק חיוני, זה לא הכל.
דב חנין: יש עוד הרבה דברים שצריכים להיעשות.
דב חנין: אבל כל עוד לא נעשית הערכה כוללת והתמודדות כוללת אז אנחנו נמצאים במצב העגום שאנחנו נמצאים, קבוצת חברי כנסת, אדוני היושב ראש גם אתה היית אחד היוזמים, אני הייתי גם כן אחד היוזמים, הגשנו את חוק זכויות הפליט, הממשלה התנגדה, החוק נפל במליאת הכנסת, הגשנו אותו שוב, בכוונתנו לקדם אותו כי אנחנו חושבים שהנושא הזה ראוי להסדר כולל, רחב, שיטתי, הגיוני , מאוזן ונכון.
רן כהן: אם זה יימשך ככה, אני מודיע שאנחנו נחדש את החוק הזה מייד במליאה.
דב חנין: בנושא הבריאות, נאמרו פה הרבה מאוד דברים חשובים, אני מסכים להם כמובן, אני רוצה לשים דגש על נושא של חוק אחר בהקשר הזה, וזה החוק שנותן הגנה ובטחון בריאותי בסיסי לכל ילד ששוהה בישראל.
דב חנין: זה חוק שאני הנחתי אותו על שולחנה של ועדת שרים לענייני חקיקה, אני נדהמתי שהוועדה החליטה להתנגד גם לחוק הזה, שהוא חוק מאוד מידתי, מאוד מצומצם, מאוד קטן, מאוד בסיסי.
דב חנין: בסך הכל החוק הזה אומר שאנחנו לילדים ששוהים בישראל, בתחום הבריאות ניתן את אותה תשובה שנותנים בתחום החינוך.
דב חנין: אי אפשר שילד יהיה בישראל ולא יהיו עבורו תשובות בסיסיות בנושא בריאות.
דב חנין: כמו שהיום יש לו תשובות בנושא חינוך יכולות להיות לו גם תשובות בנושא בריאות.
דב חנין: אין לזה עלויות תקציביות משמעותיות, העלויות של זה הן מאוד מאוד נמוכות.
דב חנין: ילדים בדרך כלל, חוץ מאבטחה בסיסית של רפואה מונעת ושל חיסונים ושל כל מיני דברים אחרים, בדרך כלל ילדים הם לא מאוד מאוד חולים, אם לא מזניחים אותם כמובן.
דב חנין: לכן זה חוק נורא מינימילי, נורא בסיסי.
דב חנין: אני קורא בהזדמנות הזאת לנציגי הממשלה, וקודם כל לנציגי משרד האוצר, לעשות חושבים בעניין הזה, להסתכל שוב על החוק הזה ולשנות את עמדת הממשלה, כי גם הנושא הזה יגיע במהירות למליאת הכנסת.
רן כהן: אחרת זה יעלה לכם הרבה יותר, תאמין לי.
רן כהן: חבר הכנסת ברוורמן, שהוא גם יושב ראש השדולה למען פליטי דרפור וסודן, שאני חבר בה.
אבישי ברוורמן: אני הקשבתי לפרופ' קאופמן וד"ר גל.
אבישי ברוורמן: אני אומר לכם, כשאדם אזרח מן השורה מגיע לבית הזה, מגיע לממשל, הוא מרגיש כמו קפקא כשהוא שומע את הדיונים ושומע את הנאומים.
אבישי ברוורמן: אני גם יושב פה שנה וחצי, ואתה רואה את הנקודה שבעצם הממשל הישראלי, וזה לא רק בדברים האלה, לא מתפקד כשורה.
אבישי ברוורמן: אני חושב, ואני לא משווה את זה לשואה יוסי, אבל בישראל יש צביעות מאוד גדולה.
אבישי ברוורמן: ואני אומר את זה בתור אדם שאיבד את שישה מדודי בשואה ושלושה מסביי וסבותיי.
אבישי ברוורמן: כל פיפס שקורה בעולם צועקים כל דבר אנטישמים.
אבישי ברוורמן: אני את הנושא הזה של המרפאה, ופניתי לשר הבריאות, לא יכול להבין.
אבישי ברוורמן: האיתות של הדבר הזה, ברור שלגבי מדיניות ההגירה יש לנו בעיה קשה ודיברנו גם בעבר, מדינה צריכה לשים את הגבולות שלה, אנחנו בעולם שהאי צדק בו הולך וגדל, השילוב של גלובליזציה ושחיתות, ואני ממליץ פה למי שרוצה לקרוא ספר שהוא הספר החשוב ביותר שנכתב על הנושא הזה ב-2005 בשם מליסיט, על ידי מוייזס נעים, ותבינו מה שקורה היום בעולם.
אבישי ברוורמן: אי שיוויון, יהיו פה תופעות מאוד חמורות במאבקים שיהיו.
אבישי ברוורמן: ומדינת ישראל הקטנה לא יכולה לפתור את הבעיות במה שקורה באפריקה.
אבישי ברוורמן: ברגע שישנם פה מספר אנשים, מדינה שחוגגת עוד מעט את שנת השישים שלה ברוב פאר והדר, במקום לעשות את זה לפי דעתי הרבה יותר בצניעות ולהסתכל גם בתוך הארץ הזאת מה שנעשה, אבל גם בדבר הזה, אם אני הייתי צריך לבחור, עם כל הצניעות, לעשות מספר פרוייקטים, לצמצם את כל החגיגות האלה, ולשמור על המרפאה הזאת, ולעזור בכמה פרוייקטים בתוך הארץ, גם בנגב, בגליל, תאמין לי שדוד בן גוריון וגם מנחם בגין היו אומרים לך תעשה את הדבר הזה.
אבישי ברוורמן: אבל אנחנו חיים בעולם שיש בו צביעות, יש בו הרבה קישקוש.
אבישי ברוורמן: ולכן כשאני מקשיב לכם לפעמים אני מרגיש שיש פה הרבה מאוד דיבור, איך אומרים, לא רוצה להגיד את המשפט הזה כי אז זה כאילו אני מדבר עלי ועליכם, הכלבים נובחים והשיירה ממשיכה.
אבישי ברוורמן: אנחנו במשבר מוסרי עמוק במדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: זה רק אספקט אחד של המשבר הזה.
אבישי ברוורמן: לשנת השישים לישראל מיקי, כשיש מרפאה אחת לפליטים, עם יהודי, שעדיין לא מקובל שתהיה לו מדינה ברוב העולם, שלא יכול למצוא תקציב כזה, זה אות קלון למדינת ישראל.
אבישי ברוורמן: אנחנו ניאבק פה והמרפאה בסוף תיפתח, אבל אני מציע לכם רק דבר אחד, זעזעו את התקשורת, כי זה מה שקורה.
אבישי ברוורמן: אם זה יהיה פתאום איזה חדשה, זה יקרה.
אבישי ברוורמן: אחרת אף אחד לא סופר, כי מחר תהיה כותרת אחרת.
אבישי ברוורמן: אנחנו בעולם ציני, ולכן זו הסיבה שגם חמישים אחוז מהצעירים לא רוצים להצביע יותר פוליטית.
אבישי ברוורמן: ואני אומר עוד פעם, בנושא של המרפאה, אני, ואני בטוח כל חבריי ניאבק.
אבישי ברוורמן: עם כל הכבוד, תגידו אין תקציב, יש תקציב.
אבישי ברוורמן: מרפאה אחת בשנת השישים לישראל, במדינה שמדברת בכל מקום על האנטישמיות ועל הדברים האלה יכולה להחזיק מרפאה אחת, וחייבת.
רן כהן: תודה רבה לחבר הכנסת ברוורמן.
רן כהן: רבותיי, אני רוצה לסכם את הישיבה הזאת, ואני מניח שאתם פחות או יותר תקבלו את עמדתי.
רן כהן: בעיניי, מנחים אותנו שני דברים.
רן כהן: אנחנו לא נסכים, כאזרחי מדינת ישראל, ככנסת ישראל, לא נסכים להתעלם מהמחוייבות המוסרית וההיסטורית שלנו לקיומו של מצב כזה בין פליטים שמבקשים על נפשם להיות כאן.
רן כהן: לא נסכים.
רן כהן: ואנחנו ככנסת דורשים שיינתן מענה ראוי, הומני ואנושי.
רן כהן: דבר נוסף שלא נסכים לו, לא נסכים לקריסה של מערכת הבריאות הנורמלית של מדינת ישראל בגלל המצוקות שנופלות על בתי החולים ועל מערכות אחרות.
רן כהן: לכן אני מציע חבריי חברי הכנסת את הדבר הבא.
רן כהן: אלף אני רוצה להגיד תודה גדולה, מכל הלב, לעמותת רופאים למען זכויות אדם על העבודה שאתם עושים ועשיתם.
רן כהן: אנחנו נקיים בעוד שבועיים ישיבה משותפת של הוועדה הזאת וועדת עבודה ורווחה, בשמונה לחודש אני חושב, ואני מודיע לאוצר ולמשרד ראש הממשלה, אנחנו נפנה לראש הממשלה ולשר האוצר בדרישה בעוד שבועיים לבוא עם תשובה לכנסת לגבי הדרישה הזאת של הארבעים ושניים מליון שקל שמשרד הבריאות צריך כדי לתת את המענה הזה.
רן כהן: אני רוצה, למרות הכל, לפנות לעמותה של רופאים למען זכויות אדם ולבקש להתארגן בכל זאת לאחר שהאוצר ומשרד הבריאות יתנו את המענה הממלכתי, שכן תמצאו את הדרך לפתוח את המרפאה לכל אותן אוכלוסיות שלא יקבלו את הטיפול הזה.
רן כהן: אני מבקש שתכינו את הכל, ואם אנחנו יכולים באיזו שהיא דרך לעזור לכם אנא תגידו, ואנחנו לרשותכם בעניין הזה.
רן כהן: כי אני חושב שהמרפאה הזאת תצטרך לפעול בכל מקרה, גם לאחר שיינתן המענה הממלכתי על ידי משרד הבריאות.
רן כהן: תודה רבה לכם, אני מודה לכולכם על ההשתתפות בישיבה.
יצחק גלנטי: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.
יצחק גלנטי: אני מעביר את רשות הדיבור לחה"כ רן כהן.
רן כהן: אדוני היו"ר, ביקשתי שהישיבה הזו תהיה ישיבה משותפת עם הוועדה לעובדים זרים, שיש לי הכבוד לעמוד בראשה.
רן כהן: אני יכול לספר לך ולכל האורחים, שלפני חודשיים-שלושה היו לי שני ביקורים בלב תל אביב, ברחוב מטלון ובשאר המקלטים בהם מתאכלסת אוכלוסיית הפליטים לסוגייה.
רן כהן: בתום הסיור הראשון הזמין אותי הפעיל רן כהן, לבוא ולבקר במרפאה של הרופאים למען זכויות אדם.
רן כהן: בביקור הזה ראינו צפיפות עצומה של פליטים אפריקנים, שמקבלים שם טיפול.
רן כהן: התביעה של הרופאים האלה, שעושים את הכל בהתנדבות, היתה שהמדינה תיקח את האחריות על הטיפול הרפואי לאנשים הללו, כמו שהיא מחויבת.
רן כהן: הדבר השני שנאמר לנו הוא, שבראשון לאפריל המרפאה הזו חייבת להיסגר כיוון שהשכירות באותו מקום מסתיימת.
יצחק גלנטי: הראשון באפריל כבר היה.
לזכויות אדם: אנחנו עדיין באותו מקום.
לזכויות אדם: המרפאה נסגרה עוד לפני.
לזכויות אדם: המקום קיים, אבל המרפאה נסגרה מסיבה אחרת.
רן כהן: מכל מקום, אני בו במקום פניתי לאנשי משרד הבריאות, וביקשתי שהם ייקחו אחריות על הטיפול הרפואי באנשים הללו.
רן כהן: ביקשנו גם שיימצא מקום חלופי, כדי שהמרפאה הזו תוכל לפעול במקום אחר.
רן כהן: פנינו גם לעיריית תל אביב בעניין הזה.
רן כהן: לדאבוני הרב, שום דבר לא נעשה, ועוד מעט נשמע מה קורה עם המרפאה הזו.
רן כהן: לפני שבועיים בדיוק קיימה הוועדה שלי דיון בנושא הזה, וקיבלנו שם מידע מד"ר דור, שאומר שמשרד הבריאות בנה תוכנית על מנת לתת מענה ל-10,000 מבקשי מקלט, מבקשי עבודה מסתננים, מבקשי פליטות.
רן כהן: הדרישה של משרד הבריאות היא לקיים את זה בעלות של 42,000,000 שקלים.
רן כהן: למיטב ידיעתי, הדרישה הזו הועברה גם למשרד האוצר וגם למשרד ראש הממשלה.
רן כהן: לא ניתנה תשובה, כי זה נעשה יום לפני כן.
רן כהן: הוועדה סיכמה את הדיון בכך שהיא החליטה לפנות למנכ"ל משרד ראש הממשלה, למנכ"ל משרד האוצר ולמנכ"ל משרד הבריאות, ולבקש מענה לדרישה של משרד הבריאות לפני היום הזה.
רן כהן: ביקשנו, שבישיבה הזו ישתתפו המנכ"לים של המשרדים הללו כדי שיתנו לוועדה ולכנסת את התשובות.
רן כהן: אני לא רואה כאן אף אחד מהמנכ"לים.
רן כהן: אני מבין מד"ר דור, שפרופ' ישראלי היה צריך לבוא לכאן אבל הוא יגיע לישיבה הבאה בשעה 11:00.
רן כהן: זה נראה לי לא ראוי ולא נכון, שכאשר ועדה מזמינה מנכ"ל בסוגיה הומניטארית ואקוטית אין תשובה.
יצחק גלנטי: הטיעון יהיה התרגיל.
רן כהן: זה תרגיל על הכנסת.
רן כהן: הדבר הזה בלתי נסבל.
רן כהן: בינתיים המצוקה של האנשים הללו היא גדולה מאוד.
רן כהן: אני בטוח, שהסכנה היא קודם כל לאנשים הללו, שהם אורחי מדינת ישראל.
רן כהן: לא יכול להיות שהם לא יקבלו את הטיפול הרפואי האלמנטארי.
רן כהן: פעם שעברה נמסר לנו, שלאחר שהמרפאה של רופאים לזכויות אדם נסגרה, היתה הפניה לאיכילוב, וולפסון ובתי חולים אחרים, ששם העומס על חדרי המיון הוא גדול.
רן כהן: בנוסף, גם שם לא ניתן כל הטיפול שצריך להינתן, כי יש מגבלה בסוגיה הזו.
רן כהן: זה מה שאני יכול לומר עד כה.
רן כהן: כדאי לשמוע מארגונים לזכויות אדם, מה מצב המרפאה ומה מצב המטופלים.
רן כהן: הייתי רוצה לשמוע ממשרד האוצר ומשרד הבריאות, תשובה לגבי מימון הטיפול הזה.
יצחק גלנטי: אני הייתי מבקש מהרופאים לזכויות אדם להתמקד בשני דברים עיקריים.
יצחק גלנטי: השאלה הראשונה היא, כמה מטופלים נמצאים היום בסיכון כלפי עצמם.
יצחק גלנטי: שאלה נוספת היא, האם אותם מטופלים אינם מהווים סכנה לציבור הרחב דרך מחלות מדבקות.
יצחק גלנטי: הבעיה היא לא רק לגבי העובדים עצמם, אלא באיזו מידה סגירת המרפאה הזו, גם אם היא תהיה זמנית עד למציאת פתרון, היא מהווה סכנה לבריאות הציבור הרחב.
לזכויות אדם: אם מדברים על פליטים ומבקשי מקלט בלבד, אני יכול לומר שבישראל שוהים 7,000 פליטים, כאשר מתוכם 2,000-3,000 בתל אביב.
לזכויות אדם: צריך לזכור, שהיום מדינת ישראל מרחיקה הרבה מאוד פליטים צפונית לחדרה ודרומית לגדרה.
יצחק גלנטי: שם זו לא מדינת ישראל.
לזכויות אדם: אם היתה להם נגישות לשירותי בריאות במרכז, היום גם את זה אין להם בצפון או בדרום.
לזכויות אדם: המרפאה מטפלת גם באוכלוסייה של מהגרים, מהגרים חוקיים שהביטוח מתנער מאחריות כלפיהם, או עובדים לא חוקיים שמגיעים.
לזכויות אדם: בסך הכל יש במרפאה 20,000 תיקים רפואיים.
יצחק גלנטי: אבל לא כולם מהווים סכנה לעצמם ולציבור.
לזכויות אדם: לא.
לזכויות אדם: אני רוצה להבהיר, כי פליטים ומבקשי מקלט לא מביאים איתם מחלות מסוכנות מארצות המוצא.
לזכויות אדם: המחלות שהם נדבקו בהם, כמו אבעבועות רוח וחצבת, אלה מחלות שהם נדבקו בהן בישראל.
לזכויות אדם: יש גם מקרים של שחפת.
לזכויות אדם: מבחינת סכנה, ראוי שמשרד הבריאות ידבר.
לזכויות אדם: אני חושב, שכאשר לא מטופלים אנשים וכאשר יש מחלות מדבקות כמו אבעבועות וחצבת, זה בהחלט בעייתי גם לציבור הרחב.
לזכויות אדם: כאשר אנשים לא מטופלים במחלות מדבקות, זה בהחלט בעייתי גם לציבור הרחב.
לזכויות אדם: בתוך הקבוצה הזו יש גם נשאי H.I.V, אבל זו מחלה המידבקת רק בדרכים מסוימים.
לזכויות אדם: גם הנשאים האלה לא מטופלים.
אריה אלדד: אני עסקתי בשאלה הזו לפני שבוע, כאשר ניסיתי לבדוק מדוע יש פערי דיווח בין משרד הפנים והמוסד לביטוח הלאומי בנושא העובדים הזרים.
אריה אלדד: מסתבר שקובצי המידע של אחד לא מדבר עם השני.
אריה אלדד: המוסד לביטוח הלאומי אומר, שאם משרד הבריאות או משרד האוצר ירצו נתונים שיבוא ויבקשו.
אריה אלדד: אין תקשורת ישירה.
אריה אלדד: למה זה נוגע לעניינו?
אריה אלדד: משום שיש הרבה מאוד עובדים זרים בארץ, והם אוכלוסייה בריאה וצעירה, מסוס חייו של כל מבטח מסחרי.
אריה אלדד: אני לא מכיר בעל פה את הנתונים לגבי השאלה, כמה מקבלות חברות הביטוח הפרטיות כדי לתת ביטוח לאותם עובדים, אבל הן ודאי לא עושות את זה בהתנדבות.