GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רן כהן: הדבר הראשון שקרה לי זה שמול המשרד שלי פתאום באו פועלי הפלדה להפגין, אני פתאום מצאתי את עצמי לא בצד של הפועלים אלא בצד של השר.
רן כהן: אמרו לי שאסור לצאת מהמשרד, בקיצור לקחתי מיקרופון וניגשתי לעובדים, אמרתי להם, לא יקום ולא יהיה.
רן כהן: ואז נכנסתי פה לעימות טוטאלי עם התורכים והם עמדו על זכותם למכור באיזה מחיר שהם רוצים, ואמרתי להם שאני לא אתן להם לייבא.
רן כהן: וכך היה בעצם עימות מאוד גדול.
רן כהן: בסוף התפייסנו, המחיר חזר להיות נורמאלי וענף הפלדה בישראל ניצל פחות או יותר.
רן כהן: הם מאוד אגרסיביים, וכשהם רוצים לעשות משהו הם עושים את זה מאוד קשה.
רן כהן: הם עושים זאת כי הם פשוט בתמורה לתיקון הטנקים, התקנה והשבחה של הטנקים הם משלמים כסף והם רוצים תמורה לזה לקבל עובדים זרים.
סיגל רוזן: העניין הוא שזה לא שמונה מאות.
סיגל רוזן: כשפנינו למשרד הפנים התגובה שלהם הייתה, של עובדים מאוד מקצועיים ומיומנים שנמצאים בארץ למעלה מחמש שנים ואלמלא היו עובדים של אותה חברה תורכית הם כבר מזמן היו מגורשים כי הם פה למעלה מחמש שנים ממילא.
סיגל רוזן: אנחנו יודעים בוודאות שאותה חברה מגרשת את העובדים שלה לעיתים קרובות לאחר חודשים ספורים, מקסימום לאחר שנה, מכיון שמשתלם לה להביא כל הזמן עובדים חדשים.
סיגל רוזן: אם היום יעשו בדיקה שמית בחברה, הם יגלו שרק המנהלים נמצאים בה.
רן כהן: אני חושב שההתחייבות הנכונה צריכה להיות.
רן כהן: אני מתחייב לעזור לכם להעביר את האחריות למדינת ישראל.
רן כהן: בזה אתה צודק, זו הייתה ההתחייבות הראשונה שהתחייבתי.
רן כהן: אבל מאחר שאני מכיר את ממשלת ישראל, אני מניח שממשלת ישראל לא תעמוד בזה.
רן כהן: בכל מה שקשור לבריאות, באמת קולו של שר הבריאות לא נשמע, אולי הגברת מרום שלו תוכל--- לאחרונה התקיים דיון לגבי ביטוחי הבריאות של עובדים, ואני לא יודע אם אני צריך להרחיב בעניין למרות שעכשיו מכיוון שאין כאן נציגים של חברות ביטוח, אז אולי כן אפשר---
רן כהן: עשינו ישיבה במיוחד איתכם כדי לשמוע את הדברים נטו, זה לא שאתם באים להגיב למשרדי ממשלה או להטיף לפניהם.
רן כהן: אז באמת בכל מה שקשור, אם מדברים על זה שסדר הקבילה בוטל בשנה שעברה בכל מה שקשור לבריאות, אז סדר הקבילה חי וקיים.
רן כהן: ביטוחי הבריאות של מהגרים שייכים למעסיקים מהתחלה ועד הסוף.
רן כהן: מהרגע שהמעסיק בוחר באיזה חברה לבטח אותו, דרך התשלום שהם מעבירים, ודרך הביטול בכל רגע נתון שהמעביד יבחר לעצמו, זאת אומרת לעובד אין כאן למעשה שום אמירה, שום בחירה, כל השיטה בנויה על זה.
רן כהן: כבר פרטתי בעבר שלמעשה החוק מבוסס לא על זכותו של העובד אלא על חובתו של המעסיק ולכן התחרות בין חברות הביטוח זה לא על הטבה של התנאים או הרחבה של התנאים, אלא על הוזלה של הפוליסה עבור המעסיק.
רן כהן: המעסיק בוחר את הפוליסה הזולה ביותר ואם בעוד חודש תהיה פוליסה זולה יותר הוא יעביר את העובד מכאן לשם.
רן כהן: בכל מעבר כזה העובד מאבד את כל הזכויות שלו, זאת אומרת שאם הוא חלה במשהו אחד ולמחרת המעסיק שלו מחליט להעביר אותו, הוא לא יקבל את הטיפול הזה בביטוח הבא.
רן כהן: אין רצף ביטוחי, בניגוד לישראלים שלפחות בישראל יש נוהל של מעבר בין ביטוח לביטוח.
רן כהן: ישראלי שעובר יודע מה יש לו, מה הוא מרוויח, מה הוא מפסיד והוא יכול לעשות את שיקול הדעת.
רן כהן: אין נוהל כזה, כתוב מפורשות בתקנות שהנוהל של מעבר בין ביטוח לביטוח לא חל על עובדים זרים.
רן כהן: אין רצף ביטוחי, הם נדרשים לחתום שוב מחדש כל פעם על הצהרת בריאות, כמו שפירטתי הצהרות הבריאות בדרך כלל ניתנות בשפה שהם לא מבינים, זאת אומרת עובדים סיניים, רומנים או תאילנדים חותמים על הצהרות בריאות מגוחכות בעברית או באנגלית בלי לדעת מה כתוב שם, מתוך הנחה שהרבה פעמים היא נכונה, שאם הם לא יחתמו על הצהרת הבריאות, לא יעסיקו אותם.
רן כהן: ועובד סיני ששילם שבעה עשר עד שמונה עשר אלף דולר כדי להגיע לישראל, הוא יחתום גם על הצהרה שהוא נגדי אם הוא צריך רק בשביל שייתנו לו לעבוד.
רן כהן: חברות הביטוח משתמשות, אבל משתמשות פחות או יותר בכל דרך אפשרית בשביל להתנער מאחריות.
רן כהן: השלב הראשון זה באמת ההתנערות הטלפונית דרך המוקד, המוקדים מופעלים בעברית ובאנגלית, עובד מתורכיה שלא מדבר לא עברית ולא אנגלית ומתקשר למוקד הטלפוני---
רן כהן: מתורכיה הוא מסתדר, מסין בטוח שהוא לא מסתדר.
רן כהן: אז מסין, או מתאילנד, וגם לא כל התורכים מסתדרים.
סיגל רוזן: אפילו ברומניה, וברית המועצות לשעבר, זה נחסם במוקד.
סיגל רוזן: מגיעות אליי הרבה פניות שלאנשים יש כרטיס ביטוח אבל הם פשוט לא יודעים איך להשתמש בו, לפעמים על כרטיסי הביטוח אין את הטלפון של חברת הביטוח, כך שהכרטיס הזה פשוט לא שימושי, אין להם טלפון להתקשר, הם מגיעים לפעמים שהם מצליחים להשיג את הטלפון---
שרה מרום שלו: למה אין להם את זה במדינה שלהם?
רן כהן: אבל פה אין להם את זה, הבעיה שפה מביאים אותם ואם אין לו כרטיס שהוא יכול לטלפן, אומרים לו, אתה חולה, תטלפן לטלפון וכולי---
שרה מרום שלו: מה שאנחנו צריכים לעשות, בכל זה לא העובד אשם.
שרה מרום שלו: אלא רק האדם שמביא אותו.
שרה מרום שלו: חייבים, גם הדברים שסיגל אמרה הם מאוד נכונים, זה הכול---
רן כהן: זה החברה שמביאה אותם והמעסיק.
שרה מרום שלו: כבר נתקלתי בכמה אנשים מבוגרים, שהלכו למושב זקנים.
שרה מרום שלו: בכלל לא אכפת להם מהעובד שלהם, אחרי ששילם להם כל כך הרבה כסף.
שרה מרום שלו: לכן אני גם לא מתפלאת אם העובדים אחר כך מתנהגים כפי שהם מתנהגים.
שרה מרום שלו: צריך באמת לבדוק מה השורש של העובד, אני לא חושבת שכל אדם אלים בצורה כזו, אבל צריך לבדוק את השורש למה האלימות הזו, איך הוא הגיע לאלימות הזו.
שרה מרום שלו: מפני שאחרי שהוא עוזב צריך לחפש לו מקום עבודה לבד.
רן כהן: שורש העניין הוא למעשה בהחלטה משנת 91' לחוק עובדים זרים ואחר כך משנת 2001 בצו עובדים זרים שאז היה ניסים דהן שר הבריאות שהייתה לו בעצם את הבחירה האם זה יהיה במערכת הציבורית או במערכת הפרטית, והוא בחר לשים את העובדים במערכת הפרטית.
רן כהן: המערכת הפרטית גורפת מידי שנה עשרות מיליוני דולרים על גבם של עובדים זרים.
רן כהן: התשלום הממוצע הוא משהו כמו מאתיים שקלים בחודש בתמורה לסל מאוד מצומצם שמתבטל---
רן כהן: זה מה שהולך להיות בקופת חולים מאוחדת, נכון?
רן כהן: לא, מאוחדת זה ילדים.
רן כהן: אני מדבר על מבוגרים---
סיגל רוזן: צעירים ובריאים.
רן כהן: חבר הכנסת יודע.
רן כהן: והסל הזה מתבטל שוב כשיש אובדן כושר עבודה.
רן כהן: כשיש מצב רפואי קודם, כשעוברים מביטוח לביטוח הרבה פעמים מאבדים את כל הזכויות.
רן כהן: ושוב, אני חוזר ואומר שיש פה איזה שהיא הזדמנות למדינת ישראל בסופו של דבר להעביר מאה אלף, גם אם אנחנו מדברים רק על החוקיים, מאה אלף עובדים שהגיל הממוצע שלהם הוא שלושים וחמש והם לא מזדקנים בישראל והם נבדקים לפני שהם מגיעים לישראל, למערכת הציבורית, הם לא צרכני בריאות גדולים, כשצריך אז צריך, אבל כשלא צריך ורובם לא צריכים, אבל אפשר לקבוע מס אחיד שאותו העובדים ישלמו.
רן כהן: ובמקום חברות הביטוח תהיה להם נגישות לקופות החולים כמו לכל אדם בישראל והם יקבלו את הטיפול הזה במשך חמש שנים וכשהם הולכים הביתה הם הולכים הביתה, הם לא הגריאטריים, הם לא מזדקנים כאן ובאמת המקרים האלה הם בודדים.
רן כהן: איך אתם מעריכים שהנושא של העובדים הזרים יעבור את גל הקור הזה של היום, מחר?
רן כהן: זה נראה לי באמת מדאיג גם לגבי העובדים הזרים, וגם לגבי הפליטים, שראינו אותם גם במצבים מאוד קשים.
רן כהן: מה את צופה סיגל, ואחרי זה נשאל את אייר, מה את מעריכה שיהיה בסוגיה הזאת?
רן כהן: עובדים זרים שיעברו את גל הקור הזה, יש להם מקורות חימום?
רן כהן: יש להם מקורות מכסה?
רן כהן: יש לילדים שלהם יש, את מעריכה שיש פה רמת סיכון גדולה שלהם?
סיגל רוזן: יהיה להם קר כמו לכולנו.
סיגל רוזן: ברור שהפליטים, במיוחד אלה שאין להם מכסה, מצבם הרבה יותר קשה.
סיגל רוזן: אנחנו מצרים על כך שמדינת ישראל---
רן כהן: יש הערכות של עיריית תל אביב, של משרד הרווחה, של מישהו?
סיגל רוזן: לא משרד הרווחה, עיריית תל אביב מנסה בכוחותיה להתמודד עם המשימה וגם לא ממש מצליחה.
רן כהן: הצפיפות שאני ראיתי שם במקלטים האלה, לא צריך תנורים כי זה פשוט תנור אנושי אחד צפוף, דחוס.
רן כהן: אדוני, למשל בגני הילדים קשה לי להעריך.
רן כהן: אני מקווה שיעברו את החורף בשלום, הם עוברים אותו מידי שנה, אבל תופעת גני הילדים הפיראטיים זה גם משהו שרציתי לדבר עליו שקשורה קשר הדוק למהגרים.
רן כהן: אולי אני אפתח בשאלה, סיירתם פעם בגני הילדים הפיראטיים?
רן כהן: כן, בטח, ראינו את, איך נקרא לזה?---
רן כהן: יוניטף.
רן כהן: יוניטף זה הגן של מסילה, ראינו את יוניטף אל מול גן פיראטי כזה, מין בית חרושת לילדים שכל אחד מהם חי באיזה כלוב כזה כל היממה עד שהוא מתאבן ועד שהוא נהיה מטומטם, תסלחו לי על הביטוי, זה פשוט תמונת זוועה, ילד נורמאלי לא יכול לצאת מזה.
רן כהן: אז אני אספר שאנחנו לאחרונה נמצאים בקשר עם גן עירוני שאליו הילדים מגיעים אחרי גיל שלוש, זאת אומרת בין אפס לשלוש הם נמצאים בגן פיראטי---
רן כהן: אגב, יש בירושלים ילדי עובדים זרים?
סיגל רוזן: הרבה פחות.
סיגל רוזן: אין תופעה כזאת של גנים---
רן כהן: הם ברחו מהשלג.
סיגל רוזן: לא, ברחבי הארץ, אז אם יש משפחות אז הם מוצאים פתרונות פרטיים.
רן כהן: הגנים בסופו של דבר מובילים.
רן כהן: היום שאנחנו מסתכלים על גנים עירוניים ואנחנו גם יודעים כי הרופאים שלנו בודקים אותם, לפחות 30% מהילדים שזה עצום, סובלים באיזה שהיא רמה מפיגור התפתחותי.
רן כהן: הפיגור ההתפתחותי נובע, אפשר להגיד, אבל זה בעיקר העובדה שהם יושבים שלוש שנים ראשונות לחייהם, שזה השנים החשובות ביותר, בתוך לולים, בתוך מחסן, ליד בלוני גז, עם גננת אחת, שמעולם לא הוכשרה, כל המקום הזה הוא לא חוקי, ואם הסטנדרטים הישראלים זה שמונה ילדים לכל מטפלת אז שם זה שלושים או ארבעים ילדים למטפלת, היא לא מדברת איתם, היא לא משחקת איתם, הם לא יוצאים החוצה, הם לא לומדים ללכת, הם לא לומדים ליצור קישורים חברתיים, הם לא לומדים בעצם שום דבר, ואז בגיל שלוש שהם מגיעים לגן עירוני, יחסית לילדים ישראלים, הם מפגרים בהרבה.
רן כהן: ואז הם מגיעים לגיל שש מקבלים מעמד---
רן כהן: מה אתם יודעים על הבנייה של היוניטף השני?
רן כהן: איך קוראים לאישה שעומדת בראש העניין הזה?
סיגל רוזן: עופרה.
רן כהן: לאה מחברת טיב טעם.
רן כהן: אז היא אמרה לי שהיא בונה עוד גן בצד השני של הרחוב.
סיגל רוזן: אני הבנתי שהיא עוד לא מצאה מקום.
סיגל רוזן: אבל יש ניסיון.
רן כהן: ישראלים שיש להם ילדים בין הגילאים אפס עד שלוש, אז או שיש להם אלפיים ומשהו שקלים לשלם מידי חודש למטפלת או שיש להם נגישות לשירותי הרווחה ושם מפנים אותם למעון של ויצ"ו או נעמ"ת והם מקבלים---
רן כהן: או שגם בשירותי הרווחה הם נמצאים, תאמין לי גם זה יותר טוב.
רן כהן: אבל תראה, אתה לא יכול לומר שיש ילדים ישראלים---
רן כהן: אין השוואה בין הילדים האלה לבין הילדים האלה, זה נכון, גם הכי העניים בישראל הם במצב של גן עדן לעומת הילדים האלה ששמים אותם בלולים, כל ילד בבית סוהר נפרד.
רן כהן: נכון, ויש כבר תשתיות של ויצ"ו ונעמ"ת ואם להורים הייתה נגישות בסיסית לשירותי הרווחה הם היו יכולים לקבל 45-50% הנחה, מייעדים את הילד, וזה פחות או יותר תשלום שאני מניח שהורים כן היו יכולים לעמוד בו.
רן כהן: בסופו של דבר גם למדינת ישראל זה ישתלם, כי הילד הזה מגיע לגיל שש, ומקבל מעמד, ואז צריך להשקיע בו עשרות אם לא מאות אלפי שקלים על כל מיני טיפולים מיוחדים בזמן שזה יכול היה להיפתר קודם לכן.
סיגל רוזן: בערד הגיעו להסדר כזה.
סיגל רוזן: מחנות העולים שם הגיעו להסדר כזה דרך העירייה, ושם זה עובד.
סיגל רוזן: זאת אומרת, ילדים בגילאי אפס עד שלוש הולכים למעונות של ויצ"ו ונעמ"ת ובוחנים את מצבם הכלכלי של ההורים שהם כולם עובדים במלונות פטאל, זאת אומרת זה כבר נעשה, זה לא איזה משהו שלא יכול להיעשות.
רן כהן: אייר תשלימי לי לגבי הנושא של הביטוחים.
אייר בלומברג: הפניות שמגיעות אלי, זה נע בין הרבה דברים.
אייר בלומברג: בין כמו שאמרתי קודם פניות מאוד ראשוניות של אנשים שיש להם כרטיס ביטוח ופשוט לא מצליחים לגשת אליו, התקשרו ואמרו להם ישר לא.
רן כהן: מה אומרים לכם על זה משרד הבריאות?
רן כהן: זה לא קשור למשרד הבריאות, זה קשור למשרד האוצר, הוא מפקח על הביטוח, המפקח על הביטוח יש להם נציבות קבילות.
רן כהן: המענה שלה הוא משהו כמו שלושה חודשים בממוצע, אתה נדרש לעקוב באינטרנט אחרי תהליך, הם שולחים את הבקשה לביטוח, והביטוח מחזיר, כשאתה ישראלי ומבוטח ויש לך קופת חולים, אין בעיה, אבל כשאתה צריך טיפול מחר, אתה לא יכול לחכות שלושה חודשים שנציבות הקבילות של משרד המפקח על הביטוח, תגיד לך אם זה בסדר או לא בסדר שהחברה מסרבת.
אייר בלומברג: אנחנו פשוט לא פונים בגלל שרוב המקרים שלנו הם של דחיפות רפואית ואז אנחנו לא פונים לגוף הזה בכלל.
רן כהן: אוקיי, אני חושב שבנוכחות הזאת אנחנו מיצינו את העניין, אני רוצה לומר שני דברים---
רן כהן: אני רוצה רק עוד איזה זרקור על תוצאות של הגרוש המאסיבי שהיה בשנים האחרונות.
רן כהן: כולנו כאן יודעים שאבות גורשו על ימין ועל שמאל, ילדים ואימהות לא גורשו, מה ההשלכות?
רן כהן: ההשלכות היום שיש בתל אביב בעיקר,וגם במקומות אחרים בישראל, אימהות עובדות מהגרות, חד הוריות שנשארו כאן עם הילדים ואת האבא גרשו, זאת אומרת הם נשארו לבד.
רן כהן: המצב הסוציו אקונומי שלהם התדרדר מאוד, הם איפה שהוא נאבקות בין לעבוד לבין לטפל בילד, ולשלוח כסף לאבא ולילדים שנשארו שם.
רן כהן: אין לי מספרים אבל יש להערכתנו מאות אימהות חד הוריות מהגרות שהאבות גורשו והם נשארו פה לבד עם הילדים, עכשיו, כולנו יודעים כמה קשה לאם חד הורית ישראלית, בואו נתאר כמה זה למישהי שהיא מצד אחד לא חוקית---
רן כהן: הפתרון הכי טבעי לעניין הזה הוא להגיד, בואו תכניסו עוד פעם את הבעל כדי שיוכל בכל זאת גם לעבוד ולפרנס את הילדים שלו, אבל מצד שני זה אומר בעצם למקמם את המשפחה בישראל ולזה קרוב לוודאי שהממשלה תתנגד בצורה מאוד קשה, נכון?
רן כהן: אני מניח שאתה צודק.
רן כהן: או לסייע לאישה הזאת לחזור עם הילד שלה לבעלה בחוץ לארץ, אבל זה מחייב איזה שהוא פתרון---
סיגל רוזן: חלקם קיבלו פה מעמד.
סיגל רוזן: זאת אומרת בכל זאת יש פה חמש מאות משפחות שרובם מפורקות שכן קיבלו מעמד בגלל הילדים.
סיגל רוזן: הילדים קיבלו מעמד של תושבי קבע, אותם ילדים שזכאים ואז האימהות הם במעמד של תושב ארעי עד שאותו ילד יתגייס ואז גם הם יגורשו.
רן כהן: אז אולי באמת נציב את הסוגיה הזאת גם ליעקב גנות כשהוא יבוא לכאן בשבוע הבא או בעוד שבועיים כדי לשמוע באמת מה הפתרון לגבי הסוגיה הזאת של המשפחות החד הוריות שהבעל שלהן נמצא בחוץ לארץ, בעצם אין לו פרנסה שם כי אין לו עבודה, וקשה להם לחיות פה מכיוון---
סיגל רוזן: ועוד מפרנסות אותו שם.
רן כהן: בדיוק, אז אנחנו נעלה גם את הסוגיה הזו.
אייר בלומברג: אני רוצה להגיד משהו כללי על הכבילה.
אייר בלומברג: נגעתם בנושאים הבוערים להיום ואני חושבת שאי אפשר לסכם כזאת ישיבה בלי לומר שבמרץ 2006 הכריז בג"צ שהכבילה של מהגרי עבודה למעסיקיהם לא חוקית והיום אנחנו נמצאים אוטוטו במרץ 2008 והקבילה עדיין שרירה וקיימת.
אייר בלומברג: רן הזכיר את נושא הקבילה בכל מה שנוגע לביטוח רפואי, אבל עובדי חקלאות עדיין כבולים בדיוק כפי שהיו כבולים בעבר, עובדי סיעוד זה בשלבים אבל גם הפתרון המוצע מאוד לא מקובל, ועובדי בניין עכשיו כבולים אמנם לתאגידים ולא למעסיקים פרטיים ואכן חל שיפור, אנחנו מודים, אבל עדיין הכבילה קיימת ומרבית העובדים הזרים עדיין כבולים למעסיקיהם למרות שלפני שנתיים שופטי בג"צ הכריזו על הכבילה כבלתי חוקית, כעבדות מודרנית והשתמשו במילים קשות כדי לתאר אותה.
רן כהן: אני רוצה ברשותכם לסיים בשאלה שמעניינת אותי, ואני רוצה לשאול את זה גם את סיגל, גם את רן וגם את אייר.
רן כהן: תראו, הרושם שלי על פני שנים, ואתם יודעים שאני כבר עוסק בנושא הזה המון שנים, שמתקופה שהייתה באמת איומה ונוראה, משטרת ההגירה רדתה בעובדים האלה, רדפה אותם בכנסיות, בגני ילדים, בכל המקומות, הצלחנו איך שהוא לשים יד על משטרת ההגירה וגם על האכזריות של משרד הפנים.
רן כהן: איפה להערכתכם נשארה אותה אטימות ואלימות ישראלית כלפי העובדים האלה?
סיגל רוזן: שוב, בנושא של הכבילה---
רן כהן: עדיין מה שלא נפתר לחלוטין זה שדה התעופה שבשדה התעופה זה ממש עדיין נשאר תחנה איום לגבי העובדים הזרים שעוברים שם התעללות בכניסה, בגרוש, בכל הדברים האלה.
רן כהן: אבל איפה אתם רואים בכל זאת, למשל התנאים של העבודה, או הזכויות שלהם כעובדים, יותר נשמרות?
רן כהן: אנחנו בכל זאת עסקנו בהם פה הרבה מאוד שנים כדי להגדיר את הזכויות שלהם, שלא ייקחו להם את הדרכונים, שישלמו להם את הזכויות שלהם, אתם מרגישים שבכל זאת חל שיפור?
סיגל רוזן: בתחומים מסוימים חל שיפור, בתחומים מסוימים חלה הרעה.
סיגל רוזן: שוב, עדיין עובדים זרים, מהגרי עבודה, מרווחים סכומים נמוכים משמעותית משכר המינימום, בענף החקלאות, צר לי, אבל הסכומים מדברים על עשרה עד שלושה עשר שקלים לשעה, בזמן ששכר המינימום עומד היום על עשרים שקלים לשעה.
סיגל רוזן: והמצב עדיין מאוד קשה, זה שעובדים תאילנדים מוכנים לבוא לעבוד פה במשך שנים, לעבוד שתיים עשרה שעות ביום, בניירת החקלאי מציג את זה כאילו הם עבדו שמונה שעות---
רן כהן: אחרי שהם כבר שילמו חמשת אלפיים דולר, או עשרת אלפים דולר בארצם, כדי להחזיר את זה, הם מוכנים לעבוד בשביל שני שקלים, רק שיהיה להם כסף כדי להחזיר את זה.
סיגל רוזן: בשני שקלים הם יצטרכו לעבוד הרבה יותר מידי שנים מכפי שמשרד הפנים יאפשר להם לעבוד פה באופן חוקי.
רן כהן: נכון, השאלה היא למה אנחנו, ישראל מרשה את זה, זאת הבעיה בעצם.
רן כהן: בסופו של דבר למרות שאפשר במקומות מסוימים להגיד, יש שיפור, עדיין בולטת מאוד העדר המדיניות.
רן כהן: השנים עברו ויש כאן אנשים, הם הקימו משפחה, התחתנו, ואין כאן שום מסלול שמאפשר להם להגר.
רן כהן: מצד אחד הם לא רוצים, יש הרבה מאוד אנשים שלא רוצים לבלוט, זאת אומרת לא רוצים לבלוט מעדיפים לרדת למטה, למחתרת, להישאר בשקט ויש תמיד, אצל כולם יש איזה שהיא תקווה שיום אחד משרד הפנים ירשום את כל מי שכאן עשר שנים, אתמול קיבלתי טלפון, האם זה נכון שכל מי שכאן שתיים עשרה שנים ניגש להירשם במשרד הפנים?
רן כהן: השמועות מתרוצצות בלי סוף.
רן כהן: אנשים בשקט, אבל המצב הסוציו אקונומי, לדעתי הוא התדרדר מאוד גם עקב הגרוש ועקב הפחד ועקב העובדה שאנשים חלק גדול מהם, אנחנו צריכים לזכור שיש עדיין מאה אלף שהם לא חוקיים---
סיגל רוזן: זה לא עדיין מאה אלף, זה מאה אלף חדשים וכל הזמן מגיעים.
רן כהן: הם לא מתחלפים הרבה דרך אגב.
סיגל רוזן: הם מתחלפים, אותם אנשים שרן מדבר עליהם הם ותיקים.
רן כהן: אני רוצה לסכם את הישיבה הזאת באמירות הבאות, אנחנו נהיה חייבים להזמין את הממשלה לכאן כדי להסביר באיזה אופן היא מתכוונת להוריד אישורים של מאה אלף עובדים, בענפים שעד היום טענו שאי אפשר, כמו הסיעוד, כמו החקלאות, הממשלה רק עכשיו הגדילה את המכסה ב- שלושת אלפים עובדים חדשים לחקלאות והיא כבר אומרת שהיא הולכת להוריד, אז באיזה אופן הדבר הזה יעשה.
רן כהן: אנחנו גם נבדוק את הסוגיה של התורכים והסיניים שעובדים כאן ללא זכויות עובדים, דבר שהוא באמת נראה לי אבסורד.
רן כהן: אני חושב שלא תהיה לנו ברירה אלא להתריע בפני משרד המשפטים שסדר הכבילה עדיין חי וקיים ונדרוש משר המשפטים בעניין הזה להיכנס לעובי הקורה, כדי שגם את שאריות הכבילה שזה עדיין שאריות כבדות ודרקוניות, נצטרך לבטל.
רן כהן: אני מתכוון לעסוק בסוגיה הזאת של הבעלים שגורשו ונשותיהם וילדיהם נשארו כאן.
רן כהן: באיזה אופן נוכל לפתור את זה עם משרד הפנים ועם משרד התמ"ת ביחד?
רן כהן: נראה באיזה אופן נוכל לטפל בזה.
רן כהן: אני מתכוון להכין תזכיר לשר הבריאות לגבי הסוגיה הזאת של העברת הביטוח, על ההכרח להעביר את הביטוח לעובדים הזרים למערכת הציבורית.
רן כהן: הדבר הזה נראה לי בלתי נסבל, שכל מערכת הביטוח הבריאותי הוא בכלל באיזה מין הפקרות, באיזה מין דבר שבעצם עובד לא יודע, מה שניתן לו ביד לא נותן לו אפשרות באמת ללכת, אפילו להרים טלפון למקום שבו הוא צריך לקבל את הסעד הזה, לדבר בשפה שהוא מבין אותה.
רן כהן: הדברים האלה לא נראים לי ואני חושב שלא תהיה ברירה אלא להכין תזכיר בעניין הזה.
רן כהן: גלעד אני אודה לך מאוד אם תוכל לעזור לי וגם אתה רן, או אייר, תוכלו לעזור לנו בהכנת התזכיר הזה לשר הבריאות כדי שנוכל להעביר את זה.
רן כהן: אני חושב שחלק מאוד גדול מלשכנע את שר הבריאות וגם את משרד האוצר שהם תמיד מכשול מרכזי, זה להוכיח שהתוכנית הכלכלית של המעבר לביטוחים הציבוריים היא גם אפשרית---
רן כהן: אולי אפילו חסכונית, חלק מהתזכיר שנכין הוא גם הפרק הכלכלי.
רן כהן: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
רן כהן: אני מודה לכולכם שבאתם לישיבה שנועדה לעסוק בשאלת הפליטים מאפריקה שרובם הגדול מתרכזים בתל אביב.
רן כהן: אנחנו מקיימים את הישיבה לאחר שהוועדה סיירה פעמיים בתל אביב וראתה את האופן שבו האנשים האלה למאותיהם חיים בתנאים מחרידים ולאחר שפניתי למנכ"ל משרד ראש הממשלה שנאמר לי על ידי ראש עירית תל אביב שהוא המתאם של פעולות משרד ראש הממשלה בעניין הזה הוא - רב גונדר או ניצב בדימוס יעקב גנות – ראש מנהל האוכלוסין.
רן כהן: קיבלתי בשמחה את הזימון שלו לישיבה כדי לקבל ממנו את האינפורמציה לגבי מדיניות הממשלה, מהלכי הממשלה ואני מבין שאתה מתאם גם עם שאר משרדי הממשלה שעוסקים בעניין – גם התמ"ת, נמצא אתנו אפרים כהן, גם משרד הפנים – נמצאים כאן, גם נציגים אחרים, נמצא אתנו נציג האו"ם בסוגיה הזו של הפליטים בישראל – מיקי בבלי, נמצאים כאו ממשרד המשפטים, כמובן, וגם ממשרד הבריאות, בדיון לגבי המצב הפיזי ולגבי המדיניות ולגבי הכוונות של הממשלה בהתייחסה לעניין.
רן כהן: אני שמח לבואך, מר גנות, ואני מודה לך - על כך שתמסור לנו את כל האינפורמציה שאתה יכול ליידע אותנו בה לגבי המהלכים והעמדה של הממשלה בסוגיה של הפליטים.
רן כהן: אני, בעקבות הסיור שלי בתל אביב יזמתי פניה לראשי 15 הערים הגדולות – הבלתי נתמכות, כדי שישנסו מתניים ויעזרו לתל אביב בסוגייה כי התנאים שם הם מחרידים.
רן כהן: אסור לנו כמדינה יהודית ודמוקרטית להשלים עם זה שבני אדם יחיו בתנאים שהם למטה מכבודם של חיות.
רן כהן: זה ה "אני מאמין שלי" ואני מבקש שבעניין הזה נקיים את הדיון ונשמע את הדברים.
רן כהן: לאחר מכן – מי שירצה להוסיף אינפורמציה, אשמח.
רן כהן: מצטרפים אלינו חברי הכנסת שי חרמש ושרה מרום שלו.
רן כהן: אנחנו נקיים את המעקב אחרי הדברים.
יעקב גנות: אני מתנצל שחלק מהנוכחים מכירים את הנתונים אבל כיוון שאתה אף פעם לא סקרת את הנתונים ולא את הטיפול – אומר בכמה משפטים.
יעקב גנות: אני רוצה לעדכן.
רן כהן: זו גם ישיבה משודרת.
רן כהן: נדאג שכל האנשים יידעו.
יעקב גנות: בהמשך לגל של דורשי פתרונים שמגיעים - ממשלת ישראל החליטה, כאשר שר הפנים חתם בתיאום עם ראש הממשלה והממשלה על צו המאפשר ל-600 יוצאי דארפור שהם אלה שקיבלו אישור מנציב האו"ם לפליטים שהם תושבי דארפור – וקיבלו אישור ומעמד בישראל, הנותן להם את כל הזכויות של תושב מלבד זכות הצבעה לכנסת.
יעקב גנות: אותם 600 יוצאי דארפור – חלקם היו אותה תקופה עצורים בקציעות, נכון להיום הם עזבו את קציעות, עזבו את "מעשיהו" מצאו, אני מקווה, מקומות עבודה, ובעצם, על פי הדיווח שקיבלתי מוועד יוצאי דארפור - -
שי חרמש: יש כבר דבר כזה?
יעקב גנות: יש להם נציגות.
יעקב גנות: הם ביקשו שלא נתערב - לא במציאת פתרונות עבודה, לא במציאת פתרונות לינה או מגורים, אלא לעזור להם בדבר אחד: שנעזור להם בהכשרה מקצועית ולימוד השפה.
יעקב גנות: זה סוכם אתם.
יעקב גנות: הם אמרו – אנחנו מטפלים ב- 600 אנשי העדה שלנו.
יעקב גנות: דרכם הועבר מסר חד משמעי: מכסה של 600 איש זה מה שאושר, מה שסוכם, ואלה קיבלו את האישורים המתאימים ממנהל האוכלוסין ומשרד הפנים.
רן כהן: ומעמד של פליט מוכר - -
יעקב גנות: כן, מעמד של פליט – עם כל הזכויות: ביטוח רפואי, לימודים, וכל מה שתושב ישראל - -
שי חרמש: לא מוגבל בזמן?
יעקב גנות: נתנו את האישור לשנה ובשנה הבאה, אם נגיע למסקנה שיש צורך – ניתן להם - -
שי חרמש: במה זה יהיה תלוי, בנציב הפליטים?
יעקב גנות: זה תלוי בנו.
יעקב גנות: בגלל זה אמרתי שהאישור ניתן לשנה ובשנה הבאה, אם נצטרך – נאריך.
יעקב גנות: תלוי במצב הגיאופוליטי שיהיה.
רן כהן: נדמה לי שזה על פי הנהלים הבינלאומיים.
קריאה: נוהל שנקבע על ידי ממשלת ישראל.
רן כהן: אבל זה הנוהל שגם מקובל בעולם שפליטות מתחדשת מדי שנה.
קריאה: ברוב ארצות העולם - - בתוך תהליך הדרגתי שמסתיים בנורמליזציה מלאה.
יעקב גנות: הלאה- באותו מעמד סוכם עם ראש ממשלת ישראל, שר הפנים, שיוצאי אריתריאה שמסיבות כאלה הם נמצאים תחת הגנת האו"ם – כל מי שהיה בארץ נכון לתאריך 25.12.2007 – אני מדגיש וחוזר על הנתון: כל מי שהיה במדינת ישראל בתאריך 25.12.2007 – חלקם היו עצורים בקציעות, חלקם ב "מעשיהו", מיעוטם היו בתל אביב - יקבלו מעמד ב-1 המאפשר להם לעבוד במדינת ישראל.
יעקב גנות: זה שלב נוסף לאחר שכ- 3 חודשים לפני כן, לכ – 430 תושבי אריתראה לשעבר נתנו אישור לעבוד – מעצר מותנה.
יעקב גנות: במקום לשבת בקציעות וב "מעשיהו" שחררנו אותם ושיבצנו אותם בעבודה בתחום החקלאות בדרום הארץ.
יעקב גנות: לאור הטענות של ארגוני זכויות האזרח שהם מנוצלים ושהם מבקשים להתנתק מהמעסיק, הם ועוד סך הכל 1,980 איש קיבלו אישור לעבוד בארץ ל- ½ שנה ולאור התפתחויות פוליטיות עתידיות האישור הזה יהיה אמור להיות מוארך ב- ½ שנה נוספת.
קריאה: כולם מועסקים בחקלאות?
יעקב גנות: כולם עזבו את החקלאות, והתייצבו בתל אביב.
יעקב גנות: לאור הלחץ שהופעל על מרכז תל אביב ובהמשך לביקור שלך ומשיחות שקיימנו עם אנשי תל אביב, החלטנו ש- 500 מאחרוני מקבלי האישורים מבין האריתאראים יקבלו אישור לעבוד בכל מקום, כל עבודה, אצל כל מעסיק מלבד – בין חדרה לגדרה, כדי לאלץ אותם ללכת לפריפריה.
יעקב גנות: גם להם נתנו חודש של התארגנות, כי חלקם היו באותה תקופה באזור תל אביב.
יעקב גנות: סך הכל – 2,000 אריתראים, 600 דארפורים סודרו – חלקם במעמד כזה וחלקם במעמד כזה.
יעקב גנות: 2,600 איש קיבלו מעמד המאפשר להם לעבוד – מעמד גבוה יותר מכל עובד זר אחר.
יעקב גנות: הם לא קשורים לתחום מסוים ולעובד מסוים, הם חופשיים לעבוד בכל מקום במדינת ישראל.
יעקב גנות: בנוסף לכך יש כ- 450 אנשים מחוף השנהב שקיבלו מכתבים בזמנו על תאריך מסוים שעליהם, לאחר שהאו"ם הסיר את חסותו לאור שינוי לטובה במצב הגיאופוליטי בחוף השנהב, הם קיבלו אישור לחזור.
יעקב גנות: זאת אומרת -קיבלו בעצם הודעות שעליהם לעזוב את הארץ עם תקופת הכנה מתאימה.
יעקב גנות: ישנן עוד מספר קבוצות קטנות שהם כרגע בבדיקת אנשי האו"ם.
יעקב גנות: ישנה עוד קבוצה שתוך חודש אמורה לסיים את ההגנה לאנשי ליבריה, שעל פי בקשת נשיאת ליבריה יישארו עוד כ – ½ שנה, על פי סיכום בין שרת החוץ ושר הפנים,
יעקב גנות: תקופת ה- ½ שנה אמורה להסתיים בעוד חודש, בערך, להערכתי.
יעקב גנות: הם טופלו על ידי משרד הפנים.
יעקב גנות: הם קיבלו אישור לעבוד, ממשרד הפנים, והם נמצאים למעשה תחת חסות משרד הפנים.
יעקב גנות: לצערי, לאחר שפנינו להתאחדות התעשיינים, התאחדות החקלאים, יושב ראש מגדלי הפרחים, קיבלנו הצעות במקומות עבודה – אבל לצערי, הם מעדיפים להתרכז בתל אביב, ואני לא יכול להסכים אתם, אני יכול להבין אותם.
יעקב גנות: טוב להיות בתל אביב, בתנאים מחפירים, תנאים קשים מאד, אבל מגורים במדינת ישראל זה היום 200-300 דולר, ליחיד.
יעקב גנות: שם מתקבצים 3-4 ויכולים לשכור דירה.
יעקב גנות: אבל כרגע שמקבלים מקלט בתנאים מחפירים, אבל אלה התנאים – אני לא יודע למה.
רן כהן: אלה שנמצאים עכשיו - -
יעקב גנות: חלק מהם – כן.
יעקב גנות: אדוני היושב ראש, בין תפקידיי הקודמים הייתי מפקד משטרת ההגירה.
יעקב גנות: בתקופה הנ"ל היו עובדים זרים בלתי חוקיים שגרו בתל אביב בדירות, לא במקלטים.
יעקב גנות: הם שכרו דירות ושילמו שכר דירה.
יעקב גנות: היום – מאות מתרכזים במקלטים וחיים בתת תנאים.
יעקב גנות: יש פלוס אחד – שהם לא צריכים לשלם.
יעקב גנות: זה ההסבר שלי לכך שהם לא ניסו לחפש ולמצוא, כי יש להם דבר שאין לאף עובד זר - אישור לעבוד בכל מקום, אצל כל מעסיק, בכל תחום.
רן כהן: האישור הזה ניתן להם באופן אישי?
יעקב גנות: לכל אחד ואחד מהם, באופן פרטני.
יעקב גנות: גם אותם ה – 500 האחרונים, שאמרנו שיהיו צפונית ודרומית לחדרה – גדרה, הדבקנו מדבקה בתוך האישור כדי שלהם יהיה ברור, שלא יגידו שלא ידעו.
יעקב גנות: זאת אומרת, האישור הוא אישי, יש להם את כל ההגנות המתאימות ואישור לעבוד בכל הארץ.
רן כהן: כמה פליטים כאלה ללא מעמד יש היום בארץ, שהם לא בתוך ה- 2,600.
רן כהן: דבר שני – אתמול היו מעצרים.
רן כהן: על מה ולמה?
יעקב גנות: לשאלתך – המסרים שמועברים למדינות המקור של הפליטים הם: תבואו, בתל אביב אפשר למצוא עבודה מכניסה ומגורים – חינם.