GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל דואניס: אני עובדת 12 שנה בתחום העובדים הזרים, ומייצגת את משטרת ישראל בוועדת העובדים הזרים הרבה לפני שהוקמה מנהלת ההגירה בתפקיד של קמ"ד זרים.
מיכל דואניס: במקום המנהלת משמשת קצינה במשטרת ההגירה, כשבתפקיד הקודם הייתה לי גם היכרות עם מר לסרי באג"ם המנהלת, תיאום בין-משרדי וגם פנייה של גורמי חוץ לטיפול.
מיכל דואניס: אני מבקשת להתייחס לשני המקרים בנפרד בשל העובדה - -
ניסים לסרי: את מכירה אותי?
מיכל דואניס: גם אמרת את זה.
רן כהן: אם אתה יכול, תרשום את ההערות שלך, ואני אתן לך רשות דיבור.
רן כהן: תאמין לי.
רן כהן: תיארת דברים מזעזעים; היא הייתה מפקדת האירוע הזה, ואני לא יכול להיות הגון ולאפשר לה לענות ולהשיב באופן הכי מלא.
רן כהן: גם אי דיוקים קורים בדברים.
רן כהן: אני כבר 25 שנה בכנסת, ואני יודע שזה קורה גם בוועדות הכנסת וגם במליאה, שלא לדבר על שקרים ועל התחזויות, אבל זה לא מה שקורה פה.
מיכל דואניס: אני מבקשת לחלק את ההתייחסות לכל מקרה בנפרד.
מיכל דואניס: כשאדבר על האירוע שקרה במשק של מר לסרי אני מבקשת סליחה מכבודם של כל הנוכחים, כי אני אצטט כל מיני משפטים שהם לא כל-כך נעימים לאוזן.
מיכל דואניס: אני מתנצלת מראש.
רן כהן: זה המיקרופון סובל.
מיכל דואניס: המיקרופון סובל הכול.
מיכל דואניס: אני רוצה להבהיר שאני נושאת באחריות מלאה לכל מה שקרה ב-7 באוקטובר, החל משעה 14:00 בצהריים כשהיחידה שלי התחילה לעבוד ועד למחרת בבוקר כשהמשמרת הסתיימה.
מיכל דואניס: הנוכחות שלי הייתה במהלך כל המשמרת; לא היה מצב אחד של כניסה למשק או לבית שבו השוטרים פעלו שלא בנוכחותי ולא בהנחייתי.
מיכל דואניס: הגענו לאזור המשק של מר פסקל בשעה 16:30- -
רן כהן: של משפחת פסקל.
רן כהן: זה גם של עקיבא וגם של אורית.
מיכל דואניס: בהחלט.
מיכל דואניס: אני הזכרתי את עקיבא כי אנחנו גם נפגשנו בכניסה למשק והספקנו לדבר על כך יש אירוע משפחתי משמח באותו ערב, וביקשת ללכת לסגור את הטפטפות.
מיכל דואניס: אף על פי שהיה לי מאוד חשוב להראות לך את צו הכניסה, אמרתי לך "סע לשלום, נדבר יותר מאוחר".
רן כהן: כשאת מגיעה לאירוע כזה את במדים?
מיכל דואניס: באירוע הזה אני עם כובע זיהוי בלי מדים.
יוסי לסרי: אם חולצת בטן.
רן כהן: אני מבקש, גם אנשים שמרגישים נפגעים – אני מבקש לכבד את הדיון.
מיכל דואניס: חשוב לי להדגיש שבכניסה למשק של משפחת פסקל לא קפצו שוטרים על המיטות.
מיכל דואניס: באחריות.
מיכל דואניס: דלת אחת שלא נפתחה, ולא אחרי שתי דפיקות, אכן נפתחה עם לום.
מיכל דואניס: זאת דלת מתכת שלא ניתנת לפתיחה בדרך אחרת, והחלון בקרוואן הרלוונטי בצד ימין הוא חלון מאובטח, ואין דרך להיכנס מהחלון.
רן כהן: אבל שוטרים הכו תאילנדים?
עקיבא פסקל: לא, אני לא טענתי את זה.
עקיבא פסקל: אני לא אמרתי שהכו.
מיכל דואניס: עם יד על הלב, לאורך כל אותה משמרת, בכל הפעילות ב-7 באוקטובר לא הורמה יד אחת של שוטר על פועל תאילנדי.
מיכל דואניס: אני נכחתי לאורך כל המשמרת, ואני מוכנה להיבדק בפוליגרף על כל הדברים שאני עומדת להגיד.
רן כהן: אף אחד לא אמר שאת צריכה.
שי חרמש: התבטאויות?
מיכל דואניס: גם לא היו.
שי חרמש: התאילנדי המציא את הסיפור?
מיכל דואניס: אני לא יכול להיות אחראית לזה שתאילנדי למד קללה אחת בעברית ובחר להשתמש בה.
מיכל דואניס: כשהגענו למשק של משפחת פסקל, ואני ועקיבא עמדנו ודיברנו בכניסה למשק ליד האוטו שלו, עבר אחד מבני משפחת לסרי, ומצא לנכון לעצור לידי כשאני עם כובע זיהוי על הראש.
מיכל דואניס: הוא ידע בוודאות שאני שוטרת ולא פורצת.
מיכל דואניס: הוא אמר בחצי צחוק-חצי אמת: לי יש 150 בבית האריזה שלי, למה אליי אתם לא באים?
מיכל דואניס: הצו הוצא כבר שבוע לפני כן, אין קשר בין האירועים.
מיכל דואניס: שאלתי אותו אם הוא באמת מתכוון שאני אענה לו.
מיכל דואניס: ביקשתי ממנו לנסוע.
מיכל דואניס: סיימנו שם את הבדיקה, וחזרנו ב-1:30 בלילה למושב.
מיכל דואניס: נכנסנו עם ארבעה כלי רכב שתושבי עולש מכירים היטב.
מיכל דואניס: אמנם הרכבים עם לוחיות צהובות, אבל יודעים יפה מאוד שהם של משטרת ההגירה.
שי חרמש: פעם שנייה לפסקל באותו יום.
מיכל דואניס: פעם שנייה לפסקל באותו יום ולמשק לסרי.
רן כהן: איזה סוגי כלי רכב אלה?
רן כהן: אני לא מכיר, אני לא בעולש.
מיכל דואניס: רכב יונדאי.
רן כהן: זה רכבים לבנים?
אפי מור: רכב משטרתי עם מספר צהוב.
מיכל דואניס: אני אפרט איזה סוגים: שני טויוטה הייאס, רכב יונדאי משפחתי פרטי וטויוטה הילאס.
רן כהן: עם כמה שוטרים?
מיכל דואניס: 10 שוטרים ואני.
מיכל דואניס: זה מורכב מרכז מודיעין, בלשים- -
רן כהן: אחרים כולם גברים.
רן כהן: את האישה היחידה.
מיכל דואניס: נכון.
מיכל דואניס: הגענו ב-1:30 למשק של מר לסרי.
מיכל דואניס: על הכביש הראשי, ארבעה רכבים חונים בצורה מסודרת ליד הבית, לא מסתתרים, לא מתחבאים, כובעי זיהוי על הראש של השוטרים.
מיכל דואניס: מגיעים 50 מטר פנימה לבית האריזה, עושים סריקה כדי לראות קודם כול איפה יש חלונות, איפה יש פתחים, איפה יש דלתות.
מיכל דואניס: אני רוצה להתנצל מראש אם אני לא מדייקת בדקות כי אני לא מודדת זמנים, אבל תוך שלוש דקות בערך יוסי צועק מרחוק, "מי שם?"; אמרתי לו: "משטרה, אדוני, בוא תיגש אליי בבקשה.
מיכל דואניס: לא להיבהל, הכול בסדר".
מיכל דואניס: הוא הגיע אליי בצעקות ובצרחות: "מי אתם?".
מיכל דואניס: אמרתי לו, רק תסביר לי מי אתה.
מיכל דואניס: תגיד לי שאתה בעל המשק, אני אמשיך לדבר איתך.
מיכל דואניס: אני מוציאה לו תעודת מנוי ומסדר למרות הכובע על הראש.
מיכל דואניס: הוא לא היה מוכן להזדהות.
מיכל דואניס: שוב ממשיך לצעוק.
מיכל דואניס: אמרתי לו שיש פה צו מבית משפט.
מיכל דואניס: אני מחזיקה את הצו ביד, והוא חוטף לי את הצו מהיד.
מיכל דואניס: אם הוועדה תדרוש אני אהיה מוכנה להציג את העותק שנשאר בידינו משום שמשפחתו של ניסים קיבלה עותק מהצו באותו רגע; אשתו קיבלה את זה ממני אישית.
מיכל דואניס: חלקו נשאר אצלנו, ואני מוכנה להראות אותו כדי שתראו איך הוא נראה.
מיכל דואניס: רכז המודיעין לוקח את הצו מידיו כדי שלא ייקרע; במקביל שני שוטרים מבצעים כניסה פנימה היות שהוא מתחיל להפריע.
רן כהן: פנימה לאן?
רן כהן: לבית האריזה?
מיכל דואניס: יוסי, אח של ניסים, הגיע ראשון למקום האירוע.
רן כהן: בית האריזה הוא גם מקום המגורים של התאילנדים?
מיכל דואניס: אצל ניסים.
מיכל דואניס: הם מתגוררים בתוך בית האריזה.
מיכל דואניס: אני כרגע לא מדברת על התנאים שם כי מה שהתגלגל מהאירוע הזה הוא אירוע של תקיפת שוטרים, הכשלה, העלבת עובד ציבור – אני כבר ניתקתי לחלוטין את הרלוונטיות של הבדיקה של העובדים.
רן כהן: יוסי, אתם גרים בסמיכות?
יוסי לסרי: באותו מושב.
רן כהן: אז במקרה היית שם.
יוסי לסרי: עברתי ליד הבית בשעה 1:30 בערך, וראיתי שתי מכוניות עומדות בצורה מוזרה- -
רן כהן: אני רק רציתי לדעת אם אתה גר שם או היית שם במקרה.
יוסי לסרי: זאת נקודה מאוד חשובה.
רן כהן: אני אתן לך לדבר.
רן כהן: אבל אני שואל אותך עכשיו – אתה היית במקרה שם?
יוסי לסרי: כן, במקרה.
מיכל דואניס: תוך כדי ביצוע הבדיקה של העובדים הגיעו בני משפחה נוספים לא לפני שיוסי טרח להגיד לי שהוא שוטר.
מיכל דואניס: ביקשתי ממנו שם ותעודה שיזדהה.
מיכל דואניס: תוך כדי בדיקה הסתבר שהוא מחזיק תעודה של מתנדב.
רן כהן: מתנדב משטרת ישראל.
מיכל דואניס: כן.
מיכל דואניס: בגלל ההתפתחות של האירוע סברתי שלא מן הראוי לאפשר לו להחזיק את התעודה ברשותו עד שיסתיים הבירור.
מיכל דואניס: למחרת בבוקר לקראת סיום האירוע החרמתי את התעודה, והועברה למטה הארצי להחלטתם.
מיכל דואניס: זה כבר לא בידיי ולא בסמכותי.
מיכל דואניס: הגיעו בני משפחה נוספים עם קללות, גידופים.
מיכל דואניס: אני רוצה לציין שמתוך עשרת השוטרים שהיו שם יש שם שני ראשי צוותים ורכז מודיעין, שבכל אותה עת מנסים למרות הקללות ולמרות הדחיפות להרגיע את הרוחות.
מיכל דואניס: הגיע ניסים לסרי; שוטר אחד שעמד בכניסה- -
רן כהן: מיכל, סליחה שאני מפסיק אותך.
רן כהן: אני רוצה שלא תתרגשי, תמשיכי ברוגע.
רן כהן: אני רואה שאת מתרגשת- -
מיכל דואניס: אני קצת נדהמתי ממה ששמעתי.
רן כהן: את לא בחקירה של בית משפט, את מוסרת את הדברים כפי שאת יודעת אותם.
ניסים לסרי: קשה לא להתרגש כשמשקרים.
רן כהן: לא, אני לא מסכים להערות האלה.
רן כהן: תאמין לי, בודקים את העניין, על-פי ראותו של חבר הכנסת חרמש.
רן כהן: נתתי לך לומר את הדברים באופן הכי מלא, יוסי השלים.
רן כהן: בואו נשמע.
מיכל דואניס: בעיניי אין שום שוטר – בין אם הוא דרוזי, ערבי או יהודי- -
רן כהן: כולם ישראלים.
מיכל דואניס: בדיוק.
מיכל דואניס: כולם שווים.
מיכל דואניס: אני לא כל-כך אהבתי את ההערה שנזרקה פה קודם.
מיכל דואניס: שוטר בשם ראתב שעמד בכניסה לבית האריזה הועף על-ידי ניסים שפרץ פנימה, והתחיל לצעוק "מי אתם, מי אתם", אף על פי שעל-פי החוק מספיק להזדהות פעם אחת, ואני לא צריכה להציג כל אדם שהצטרף לאירוע הזה כל פעם מחדש.
רן כהן: מה זה "הועף"?
מיכל דואניס: פשוט תפס אותו והעיף אותו החוצה.
מיכל דואניס: הוא נכנס לבית האריזה.
מיכל דואניס: בשלב הזה קצת מוזר לחשוב שאנחנו פורצים כשמנהלים איתי ויכוח על חוקיות העובדים.
רן כהן: אגב, יש איזשהו גורם, תת ניצב מור, שמסריט את הדברים האלה?
רן כהן: יש לך עדויות מוסרטות?
אפי מור: ככלל בכניסות מהסוג הזה אנחנו נכנסים עם צילום.
אפי מור: לכאן לא נכנסו עם צילום.
אפי מור: עשו טעות.
רן כהן: קודם נהגתם לצלם, רק פה לא צילמתם?
אפי מור: בגלל תלונות מהסוג הזה נכנס אחד שתפקידו רק לצלם.
רן כהן: יש לי אליך בקשה.
רן כהן: האמת היא שבעניין הזה כמו שיש פקודת קבע- - - אני מבקש שזה יהיה- -
ניסים לסרי: היה מישהו שצילם.
ניסים לסרי: תביאו את מה שצילמתם.
אפי מור: לא היה.
ניסים לסרי: אתם לא רוצים להביא את זה כי אתם יודעים מה צילמתם שם.
ניסים לסרי: היה מישהו שצילם מאצלם.
אפי מור: אם היה מישהו שצילם הייתי מביא.
רן כהן: אנחנו נבדוק את העניין.
ניסים לסרי: אני אומר לכם שהיה.
רן כהן: ניסים, אני מבטיח לך לבדוק את זה.
מיכל דואניס: אם במצלמות עסקינן, במהלך האירוע צוין שבית האריזה מצולם.
מיכל דואניס: אני אמרתי עוד באותו ערב שאני מברכת על התמונות.
מיכל דואניס: זה מה שנמסר מבית המשפחה שבית האריזה מצולם- -
עקיבא פסקל: אצלנו יש מצלמות.
מיכל דואניס: אני אמנם אחרי חמש לידות והמון תאים אפורים מתים בדרך, אבל אני זוכרת היטב.
מיכל דואניס: אצל מר לסרי אמרו שיש מצלמות בבית האריזה; בני המשפחה טענו, ואני אמרתי שזה מבורך.
יוסי לסרי: אצל פסקל יש מצלמות.
עקיבא פסקל: במגורי עובדים אסור להציב מצלמות, על-פי חוק.
רן כהן: רבותיי, מיכל מתארת עכשיו את מה שהיא עברה ואת מה שהיא יודעת.
מיכל דואניס: מר ניסים הגיע לפניי והתחיל עם הידיים- -
רן כהן: את ראית אותו?
מיכל דואניס: אני עמדתי מולו.
מיכל דואניס: בוודאי.
רן כהן: אמרת לו שאת מפקדת האירוע הזה?
מיכל דואניס: אמרתי.
מיכל דואניס: אגב, לפני כן הבטיחו לי שידאגו להעיף אותי מהתפקיד.
רן כהן: את אמרת לו שאת רב פקד במשטרה?
מיכל דואניס: אמרתי לו שאני קצינת משטרה.
רן כהן: כמו ששאלתי אותו אם הוא הזדהה?
מיכל דואניס: קיבלתי הבטחה שידאגו להעיף אותי מהתפקיד עוד לפני שניסים הגיע.
אפי מור: לא ימצאו לך מחליף.
רן כהן: אנחנו לא מקדמים בדרגה ולא מורידים בדרגה.
מיכל דואניס: אני לא צריכה.
מיכל דואניס: שוטר בשם עופר ניסה להסיט את היד הראשונה של מר לסרי שכמעט הגיעה לפנים שלי, ואז הוא חטף אגרוף מהיד השנייה.
מיכל דואניס: לנגד עיניי שוטר במשטרת ישראל עומד ומקבל אגרוף בפנים.
מיכל דואניס: בנקודה הזאת הופעל כוח.
מיכל דואניס: החל מנקודה זו הופעל כוח מינימלי נדרש כדי לנטרל את ההתפרעות של מר ניסים לסרי.
מיכל דואניס: ברגע שהוא הושכב על הרצפה עמדו לכבול אותו מאחורה.
מיכל דואניס: יד אחת כבר נכבלה, ואחיו צעק שהוא חולה לב.
מיכל דואניס: באותה שנייה אני הוריתי לא לכבול אותו.
מיכל דואניס: לא הייתה שנייה אחת ששתי הידיים שלו היו כבולות, אפילו לא לרגע.
מיכל דואניס: הוא נכבל ביד אחת, ובהוראה שלי האזיק שוחרר מיד כשהוא טען שהוא חולה לב.
מיכל דואניס: אף על פי שאחיו צעק שהוא מחוסר הכרה, ואני רכנתי על הרצפה - -
רן כהן: ממה הוא היה מחוסר הכרה?
רן כהן: על-פי התיאור שלך הוא היה צריך להיות בשיא השפיות.
מיכל דואניס: אני לא פרמדיק.
מיכל דואניס: למיטב הכרתי וידיעתי, אני שוחחתי איתו בזמן הזה שהוא טען שהוא מחוסר הכרה, אבל יכול להיות שיש לי כאלה כוחות על.
מיכל דואניס: אני רכנתי אליו, אמרתי לו: "ניסים, לא מכובד, לא מוסיף לך כבוד, בוא נעזור לך להתיישב, אני לא כובלת אותך, בוא נדבר כמו בני אדם".
מיכל דואניס: בזמן הזה מסביב – מהומת אלוהים.
מיכל דואניס: זה לא שיש שטח סטרילי, ואני והוא מדברים.
רן כהן: מה זה "מהומת אלוהים"?
רן כהן: משפחת לסרי זה גדוד?
מיכל דואניס: מהומת אלוהים.
יוסי לסרי: קודם כול, המשפחה היא גדולה- -
רן כהן: שיהיו בריאים.
יוסי לסרי: - - אבל כשאח שלך מאבד את ההכרה ממכות שהוא מקבל משוטר אתה לא יכול לשתוק.
יוסי לסרי: אם אתה מנסה להתקשר לאמבולנס וזורקים לך את הטלפון מהיד – יכול להעיד המוקדן שקיבל את שיחת הטלפון ממני כמה פעמים ניתקו לי את השיחה.
רן כהן: זאת כבר פעם שלישית שאתה אומר כך, ותאמין לי שהטמעתי.
מיכל דואניס: את הנתונים האלה בהחלט אפשר לבדוק עם מוקד מד"א.
רן כהן: אנחנו גם נבדוק אותם.
מיכל דואניס: אגב, לפני הטלפון למד"א, היה טלפון לתחנת נתניה כי כנראה חשבו שהמשטרה הקלסית ומשטרת ההגירה זה - -
רן כהן: אז מי הזעיק את מד"א?
מיכל דואניס: יוסי.
רן כהן: אז איך הזעקת אם לא היה לך פלאפון?
רן כהן: חזר לך הפלאפון ליד?
יוסי לסרי: שני שוטרים הרימו אותי מהידיים וזרקו אותי מחוץ למחסן.
רן כהן: ואז מצאת את הפלאפון?
יוסי לסרי: תוך כדי כך דיברתי בטלפון.
מיכל דואניס: בזמן שהוא אמור להיות מחוסר הכרה אני משוחחת איתו ומבקשת ממנו לדבר, לא כובלת אותו.
מיכל דואניס: הביאו לשם כיסא, עזרנו לו להתיישב.
מיכל דואניס: ביליתי את הלילה בבית חולים פורייה כי הגב שלי קרס טוטלית אחרי שעזרתי לו להתיישב.
מיכל דואניס: ואז הוא אומר לי משפט כזה: "אני מכיר אותך, את מיכל מירושלים.
מיכל דואניס: את פעם מאוד מאוד עזרת לי".
מיכל דואניס: לקח לי זמן – כמה ימים, למען האמת – להיזכר.
מיכל דואניס: אני התגוררתי בירושלים עד לפני שנה וחצי, והוא אפילו זכר איפה גרתי, אף על פי ששירתי ברמלה במטה של המנהלת.
מיכל דואניס: כמו שאמרתי קודם, מתוקף תפקידי הייתי אחראית גם לפניות אזרחים.
מיכל דואניס: הגיעו אלינו פעם ניסים לסרי למטה, והוא קיבל אז את כל הסיוע הנדרש.
מיכל דואניס: הייתה לו בעיה עם עובדת שברחה, וצריך היה לשחרר את הויזה.
מיכל דואניס: בדקנו ווידאנו שהיא אכן יצאה מהארץ; הוא קיבל אישור כתוב, מסודר.
מיכל דואניס: גם זה אגב אפשר יהיה לחפש אחורה במסמכים של המנהלת ולאמת.
מיכל דואניס: הגיע מישהו שהיה בעבר קצין משטרה אצלנו ביחידה שקשור למשפחה בדרך כלשהי.
מיכל דואניס: אגב, בשלב כשהוא היה עדיין על הרצפה הוא רוכן אל הבן שלך, בזמן שהוא מחוסר הכרה, ואומר לו: "לך, תביא את כל המושב, ולך תביא את האקדח".
מיכל דואניס: אמרתי לו, מה תעשה- - -
אפי מור: כן, "לך תביא את האקדח".
מיכל דואניס: אני מוכנה להיבדק בפוליגרף, אני לא אמרתי סתם.
מיכל דואניס: "לך תביא את האקדח", "לך תביא את כל המושב".
אפי מור: התיק נמצא אצל מח"ש.
אפי מור: הוא יעלה את כל הטענות שעלו כאן.
אפי מור: אנחנו נעלה את כל הטענות.
אפי מור: אם צריך להיבדק בפוליגרף הוא ייבדק, היא תיבדק.
אפי מור: אני גם מבטיח לך שתקבל את התשובה של מה שהיה.
רן כהן: אני כבר אומר לך, אני אפנה למח"ש כדי לקבל את התוצאות של הבדיקה הזאת.
רן כהן: מיכל, סיימת?
מיכל דואניס: הגיע אמבולנס.
מיכל דואניס: אם היה לי מצב שהייתי צריכה לבקש משוטרים ולא להנחות אותם להצטרף לעצוּר באמבולנס, והם היו מסרבים, הם היו נשפטים דקה אחר-כך.
מיכל דואניס: אבל מפאת כבודו של מר לסרי שהוא קצת יותר מבוגר ממני, אף על פי שהוא היה עצור בגין תקיפת שוטרים אחרי שהוא נתן אגרוף בפנים לשוטר, החלטתי לשחרר אותו ולתת לו להיבדק בבית החולים ללא ליווי משטרתי.
מיכל דואניס: הוא שוחרר ממעצר לאלתר כדי לא להוביל אותו כבול ועצור לבית-חולים, ולמרות הכול לשמור על כבודו.
מיכל דואניס: הוא יצא בליווי של בני משפחה בלבד לבית החולים.
מיכל דואניס: השארנו לבנו הזמנה אחת אחרי חקירה, וזה במקום מעצר.
רן כהן: עופר דנין, רכז חקלאי, מועצה אזורית.
עופר דנין: אני שמעתי את ההסבר ואת הניתוח של מפקד הגזרה אפי מור.
עופר דנין: אני מכיר גם את המפקד הקודם.
עופר דנין: היו בעיות אחרות שיושרו בעמק חפר- -
רן כהן: תקצר את כל הדברים האלה, אנחנו מכירים הכול.
עופר דנין: למה אי אפשר לבצע את הבדיקות ב-21:00-20:00 בלילה?
עופר דנין: למה דווקא ב-2:00-1:30 בלילה?
עופר דנין: זה מאוד מוזר לי.
רן כהן: תת ניצב מור הסביר: יש דברים שעושים ביום, ויש דברים שעושים בלילה.
רן כהן: דווקא הסבר סביר.
עופר דנין: זה נראה קצת מוזר- - -
רן כהן: אבישי, איך זה נראה מנקודת הראות של משרד התמ"ת?
אבישי עומסי: משרד התמ"ת מפעיל את הצוותים שלו בשיתוף עם המשטרה ובלעדי המשטרה, ומבצעים אכיפה.
אבישי עומסי: האכיפה לא נשכנית מדי.
אבישי עומסי: ב-2007 עשינו הדרכה לרוב החקלאים בארץ, ויש פה עדים לזה.
אבישי עומסי: אנחנו מטפלים בכל התאונות.
אבישי עומסי: לא תמיד ב"קו לעובד" מקבלים תשובות, ולא תמיד כל תלונה - - -
רן כהן: אני מצפה ממך לתשובה לשאלה ששאלתי כבר קודם.
רן כהן: אולי תוכל לתת לי אותה: מה צריך לקרות לפני שמשטרת ההגירה הולכת לפעול?
רן כהן: כי משטרה פועלת בהכרח, זה יכול להגיע גם לשימוש בכוח.
רן כהן: אבל אין שימוש בדברים אחרים לפני שמשתמשים בכוח?
אבישי עומסי: זה בדיוק מה שאמרתי:
אבישי עומסי: עשינו הדרכה בדיוק כדי שהחקלאים ידעו מה החוק מחייב אותם, מה נדרש מהם; עברנו בכל המועצות בבתים פרטיים, והן המפקחים והן הממונים עשו הדרכות.
אבישי עומסי: במקרה יש פה שני אנשים שהיו שותפים לעניין הזה- -
רן כהן: לא במקרה.
רן כהן: אנחנו מזמינים לוועדה לא במקרה.
אברהם הראובני: לא, עשינו הדרכה אזורית.
אבישי עומסי: בעניין הטענה של תלונות של "קו לעובד"- -
רן כהן: לא, אני מציע שבעניין "קו לעובד" נדון בישיבה אחרת כי הם לא פה.
רן כהן: פה עלה מהלך די דרמטי, ואני רוצה לסיים אותו בצורה ראויה.
רן כהן: על "קו לעובד" אני אשאל אותך בישיבה הבאה.
אבישי עומסי: בסדר גמור.
אבישי עומסי: בנושא האכיפה אני דיברתי עם עופר לפני כשנה וחצי כשבאנו לעשות ביקורת ברכב ממשלתי.
אבישי עומסי: הם דאגו לעשות פנצ'רים ועוד כמה נזקים באוטו- -
רן כהן: אני מכיר קצת את מפקדת משטרת ההגירה הזה וגם את קודמיו, ואני רוצה לשאול למה נציג שלך או של המועצה האזורית, מישהו שהוא בכל זאת איש המקום – האזרח שבעניין – לא מלווה מבצע כזה?
אפי מור: זה אחד הלקחים.
רן כהן: תת ניצג מור אומר משהו חשוב, אני מבקש להקשיב.
אפי מור: אחד הלקחים הוא שבמבצעים מהסוג הזה יצטרף איש תמ"ת אלינו.
רן כהן: זה חשוב מאוד.
אפי מור: זה לקח שנלקח מזמן ולא יושם.
אפי מור: אני עכשיו מנסה להקפיד עליו.
רן כהן: אני כבר אומר לך, עוד לפני ששאלתי את חבר הכנסת חרמש ואת חבר הכנסת מקלב, שההמלצה של הוועדה היא שתצרפו אזרחים, נציגי משרדי הממשלה והמועצה האזורית.
רן כהן: הם מכירים את החקלאים, מכירים את העבודה ואת המקום.
רן כהן: זה יותר בריא.
רן כהן: יוסי אדלשטיין, בבקשה.
יוסי אדלשטיין: בפתח דבריי אני אומר באופן כללי שאת פרטי האירוע הזה אני לא מכיר.
רן כהן: דבר על העקרונות שלהם.
עקיבא פסקל: באותו יום היה מישהו מהתמ"ת.
רן כהן: הוא לא מהתמ"ת, יוסי הוא איש משרד הפנים.
עקיבא פסקל: יש בחור אחד מהתמ"ת, קירח עם קוקו מאחורה שאנחנו מכירים אותו- -
רן כהן: יוסי אדלשטיין הוא איש משרד הפנים.
עקיבא פסקל: יש לי צילום שלו.
עקיבא פסקל: זה אדם שידוע בתור מי שממש רוצה להדביר חקלאים.
עקיבא פסקל: הוא היה מעדיף שמשטרת ההגירה- -
רן כהן: עקיבא, אני מאוד מבקש, דבר על זה אחר-כך עם אפי באופן אישי.
רן כהן: אני רוצה שמשרדי ממשלה ומועצה אזורית, אנשים שמכירים את החקלאים ואת הנפשות הפועלות בכלל, יהיו באירוע כזה.
רן כהן: אני בטוח שהם יועילו למשטרה ולא יזיקו לה.
רן כהן: יוסי, בבקשה.
יוסי אדלשטיין: אני אחד מהתומכים בחקלאים.
יוסי אדלשטיין: אני עושה הרבה פעולות לטובתם, ושי יכול להעיד על כך- -
שי חרמש: עדות מלאה.
יוסי אדלשטיין: - - אפילו יותר משר החקלאות.
רן כהן: אני מעיד על יוסי שהוא לא רץ להתמודד לכנסת הבאה.
שי חרמש: יוסי כאחד הפקידים הלא הכי בכירים במשרד הפנים היה המתווך ביני לבין שר הפנים בהסכם בעניין החקלאים.
יוסי אדלשטיין: אז אני עושה המון פעולות.
יוסי אדלשטיין: עם כל הצער, יש המון עבירות בהתנהלות העובדים הזרים בתחום החקלאות.
יוסי אדלשטיין: חלקם ביודעין וחלקם שלא ביודעין; חלקם באשמת חברות התיווך.
יוסי אדלשטיין: העובדים שנכנסים במרמה למדינת ישראל זה עבירות חמורות ביותר.
יוסי אדלשטיין: אני אומר לכם כאן על השולחן שחלק מהחקלאים יודעים שהעובד הזה היה אצלם, יצא מהארץ וחזר במרמה.
יוסי אדלשטיין: אז אתם לא יכולים להצטדק שאתם לא יודעים.
יוסי אדלשטיין: זה חלק מפעילות האכיפה שתיעשה בתקיפות.
יוסי אדלשטיין: אני לא נכנס לעניין האירוע הזה.
יוסי אדלשטיין: עקרונית לא היו מקרים כאלה.
יוסי אדלשטיין: יש פעילות אכיפה מסודרת.
יוסי אדלשטיין: אני לא יודע למה הייתה מהומה.
יוסי אדלשטיין: אם אין למר לסרי מה להסתיר לא הייתה צריכה להיות מהומה.
יוסי אדלשטיין: כמו שאמר אדון פסקל – שייכנסו ויבדקו.
יוסי אדלשטיין: אז העירו את התאילנדים – לא קרה שום דבר.
יוסי אדלשטיין: זאת דעתי, אבל אני לא נכנס לכל הפרטים כי אני לא מכיר את האירוע.
שי חרמש: השאלה היא למה צריך לבוא לפסקל פעמיים באותו לילה?
קריאה: זה עניין שלנו.
קריאה: זאת המדיניות שלנו, איזו שאלה זאת?
אפי מור: שים לב איך זה נגמר אצל פסקל, ואיך זה נגמר אצל ניסים.
ניסים לסרי: כי הוא לא יצא למשק.
ניסים לסרי: שמעת מה הוא אמר, לא רציתי לצאת, ברחתי מהם, שלא ירביצו לי.
יוסי אדלשטיין: אנחנו נתקלים בהמון מקרים; יש מקרים שאנחנו באים למגורים, והחקלאי הנכבד דיווח לרשויות המדינה שהעובד שלו ברח, וכשאנחנו מגיעים למגורים בלילה העובד ישן שם, ואז החקלאי אומר, תאמין לי, אני לא יודע איך הוא הגיע לפה לישון.
יוסי אדלשטיין: אנחנו לא עזים.
יוסי אדלשטיין: לכן לפעמים אנחנו חוזרים פעמיים כי יש מידע שהעובד חוזר לישון שם.
יוסי אדלשטיין: זה לא חשוב למה, זאת פעילות מבצעית שאני לא נכנס אליה גם כן.
יוסי אדלשטיין: אבל בעיקרון פעילות האכיפה תבוצע וצריכה להתבצע בצורה הוגנת.
יוסי אדלשטיין: אני לא מקבל שמישהו מהמועצה האזורית צריך להתלוות לאכיפה; בדרך כלל יש פקחים של משרד הפנים שמצטרפים למשטרת ההגירה.
יוסי אדלשטיין: אנחנו עובדים כבר שש שנים, ואני מקווה שהאירוע הזה לא יחזור, ילמדו את הלקחים ונמשיך הלאה.
יוסי לסרי: למה שוטר צריך לבוא לשם בלי מדים?
יוסי אדלשטיין: אני לא נכנס לפעולות המבצעיות של המשטרה.
יוסי אדלשטיין: אני לא יודע מה מותר להם ומה אסור להם- -
אפי מור: זאת שאלה אליי.
אפי מור: אני קובע- - -
שי חרמש: תודה, יוסי.
דורון פלר: אני גר במושב ניצני עוז.
דורון פלר: אני מגדל 100 דונם פרחים, ויש לי רפת חלב של 150 ראש.
דורון פלר: לפני שנה כשנכנסה אליי משטרת ההגירה, לקחו את מי שחלב את הפרות באמצע החליבה לבדיקה.
דורון פלר: הוא היה בסדר, הוא היה מאושר; הם לקחו אותו לשכן שלי והכניסו לשם 20 תאילנדים ובדקו אחד-אחד אם הוא מאושר או לא.
דורון פלר: התאילנדי שעזב את הפרות באמצע החליבה, המכון המשיך לעבוד ועשה נזק לפרות.
דורון פלר: לא היה אכפת להם.
אפי מור: זאת הסיבה שאנחנו באים בלילה.
דורון פלר: בסדר, הוא חולב בלילה.
דורון פלר: ברגע שיש להם צו מבית המשפט להגיע אליי למשק, למה לא נכנסים אלינו הביתה להגיד "שלום, יש לנו צו להיכנס אליך למשק לעשות חיפוש"?
דורון פלר: למה נכנסים ישר למשק כמו גנבים כדי לחפש את התאילנדים?
דורון פלר: יש תשובה לזה?
יוסי לסרי: המשק הוא שטח הפקר?
דורון פלר: אני יכול להיכנס לבית שלך או לבית שלה ולחפש בתוך הבית?
דורון פלר: למה לא נכנסים אליי לבית?
דורון פלר: המחסן שלי הוא מאחורי הבית.
דורון פלר: צריך להיכנס, להגיד שלום, להציג את הצו ולבדוק.
לינדה ג'רבי: אני יכולה לענות לך.
לינדה ג'רבי: ראשית, לא צריך צו כשמגיעים לבית עסק- -
עופר דנין: זה לא בית עסק.
דורון פלר: זה הבית שלי.
לינדה ג'רבי: הוא אמר "מכון החליבה".
דורון פלר: אני מדבר עכשיו על משהו אחר.
לינדה ג'רבי: אתה אמרת על הרפת.
דורון פלר: לרפת הם נכנסו באמצע חליבה.
לינדה ג'רבי: זה לא משנה, הם הגישו צו.
עופר דנין: כל הנחלות בכל הכפרים, גם בקיבוצים, העסקים שלהם זה לא העסק שאת מדברת עליו.
עופר דנין: זה לא תעשייתי- -
לינדה ג'רבי: זה לא צריך להיות תעשייתי.
עופר דנין: זאת רפת חקלאית, זה בית אריזה חקלאי של העובד.
לינדה ג'רבי: מר דנין, אני יודעת מה אנחנו - - -
יוסי לסרי: אני רוצה לשאול רגע.
יוסי לסרי: אני רוצה שתענה לי.
אפי מור: אני אענה לך.
אפי מור: היא תענה במישור המשפטי, ואני אענה במישור הפיקודי.
לינדה ג'רבי: בית מגורים זה מקום שאנשים מתגוררים בו ומשמש למגורים.
לינדה ג'רבי: זה לא עניין של אחוזה חקלאית, וכל זה הופך להיות בית מגורים.
לינדה ג'רבי: העניין הוא השימוש בפועל של המבנה.
לינדה ג'רבי: אנחנו מוציאים צווים- -
אפי מור: היא יועצת משפטית שלנו.
אפי מור: היא תענה מבחינה משפטית מה מותר ומה אסור; אחר-כך אני אגיד לך מה המניע מבחינה פיקודית.
אפי מור: אבל קודם כול תן לה לסיים את המשפט, ולא, אנחנו לא נדבר.
רן כהן: על מה המחלוקת?
שי חרמש: כניסה למתחמים האלה בלי הודעה מוקדמת.
דורון פלר: המגורים של התאילנדים נמצאים מאחורי הבית שלנו באותו מתחם – כ-30-20 מטר מהבית שלנו, כי רק שם אפשר לאכלס את התאילנדים.
דורון פלר: למה כשבאים לכאן עם צו של בית משפט לא נכנסים קודם אליי הביתה?
דורון פלר: בלי צו של בית משפט אני לא יכול להיכנס אליו הביתה - -
רן כהן: כי אתה לא שוטר.
דורון פלר: בסדר, הוא שוטר.
דורון פלר: כאשר הוא צריך להיכנס אליי הביתה הוא צריך להיכנס קודם אליי הביתה ולהגיד לי שהוא רוצה לבצע אצלי חיפוש.
דורון פלר: למה הם עוקפים את זה?
דורון פלר: באים בלילה כמו גנבים- -
רן כהן: זה שהם סוגרים את השטח זה הגיוני- -
רן כהן: - - במקום להתפרץ, לעבור דרכך – הבנתי.
ניסים לסרי: הסיטואציה שלקחו את התאילנדי באמצע חליבה ועזבו את הפרות עם הפטמות שלהן.
ניסים לסרי: 24 פרות נחלבות.
ניסים לסרי: התאילנדי אמר להם, תנו לי להוציא את המחלבות מהפטמות, והפרות נחלבו – הדם שלהן נחלב.
רן כהן: אני לא הייתי אף פעם רפתן, אבל ממה שאני מכיר זה לא נראה לי סביר.
יוסי לסרי: את אחת השאלות שאל דורון, למה לא באים עם צו חיפוש לבעל המשק- -
רן כהן: אתה מצטרף לאותה שאלה.
יוסי לסרי: נכון.
יוסי לסרי: שנית, למה לא מגיעים רכבים מזוהים או עם כובעי זיהוי או עם מדים לכזה מבצע?
יוסי לסרי: למה לבוא עם חולצות בטן- -
רן כהן: מה זה "חולצת בטן"?
יוסי לסרי: השוטרת מיכל הייתה עם חולצת בטן, וכל הבטן שלה חשופה.
יוסי לסרי: ככה באה מפקדת למבצע?
רן כהן: סליחה, חברים, זאת לא ועדת האופנה של הכנסת.
רן כהן: נעזוב את זה.
יוסי לסרי: הכובע היה באוטוב, ובאמצע המבצע שלה, אחרי שניסים שכב, והאמבולנס היה בדרך- -
מיכל דואניס: אז רצתי לחבוש את הכובע?
יוסי לסרי: - - היא שלחה את החברים שלה להביא כובע זיהוי, ואחד הסתובב איתו ביד, לא על הראש.
יוסי לסרי: אף אחד מהם לא היה עם מדים.
יוסי לסרי: ועל פי מה שאני יודע, אחד מכל הקבוצה שהגיעה אלינו למשק היה צריך להיות לבוש מדים, כמו שהיום הם לבושים במדים.
רן כהן: לינדה, אלה הכללים?
רן כהן: אחד מהשוטרים חייב להיות במדים?
לינדה ג'רבי: בפעילות יש צורך שיהיה שוטר במדים.
רן כהן: למה זה לא הגיוני שזה יהיה המפקד, אדוני?
אפי מור: ככלל, אחד במדים- -
יוסי לסרי: בגדי עבודה, למה ג'ינסים וחולצות בטן?
רן כהן: רגע, יוסי, שאלתי שאלה בעקבות הדברים שלך.
אפי מור: ככלל, אנחנו דואגים שאחד יהיה במדים- -
רן כהן: אחד?
רן כהן: לא המפקד?
אפי מור: לא חייב להיות המפקד.
אפי מור: המפקד קובע מי.
רן כהן: יש יתרון בכך שזה המפקד גם כלפי שוטרים.
אפי מור: עם כל הכבוד לוועדה, לא יגידו לנו איך לעבוד.
שי חרמש: אולי תקשיבו לנו פעם?
אפי מור: אנחנו נקשיב לכם אפילו המון.
רן כהן: אגב, בוועדה הזאת הקשיבו הרבה, וזה לא גרע שום דבר מכבודה של משטרת ההגירה.
אפי מור: חלק מהדברים אני חושב שצריך ליישם.
אפי מור: ככלל אנחנו דואגים שאחד יגיע במדים- -
רן כהן: פה לא היה אף שוטר במדים?
ניסים לסרי: אף אחד, גם לא עם כובע.
אפי מור: היו עם כובעי זיהוי.
אפי מור: כשבאים עם כובעי זיהוי לא צריך לבוא במדים.
אפי מור: שנית, הראשון שנתקל איתנו – בעל העסק או מישהו אחר – אנחנו מזדהים כאנשי משטרה, וזה פותר את הבעיה.
אפי מור: כשאנחנו עובדים בלילה במקרים כאלה ספציפיים מיוחדים אנחנו נותנים אישור למפקד הכוח להחליט אם הוא בא לבוש מדים או לא, אבל הוא חייב לבוא עם אמצעי זיהוי, וזה הכובע.