GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב סדן: מה שעוד עושים, וזה הדבר החשוב, זאת הדרכה.
יעקב סדן: הדרכה של העובד לצרכים הספציפיים של המטופל.
יעקב סדן: אם צריך להעביר אותו מהמיטה לכיסא, רוצים לראות איך מעבירים אותו.
יעקב סדן: אם צריך לקלח אותו בשיטה מסוימת או בדרך מסוימת, אם יש לו איזה שהם צרכים ספציפיים, הוא מקבל הדרכה.
יעקב סדן: זאת אומרת, זה לא איזשהו תהליך טכני אלא זה תהליך התערבותי טיפולי.
יעקב סדן: אם הכול הולך בסדר, מכאן יש שגרה ובשגרה אחת לחודשיים לפחות אנחנו נמצאים אצל כל אחד ואחד מהאנשים.
יעקב סדן: אם מתעוררת בעיה, מישהו מהאנשים מרים טלפון לכאן – או מטפלים או מטופלים, כי יכולים להיות גם אלה וגם אלה - וזה יכול להיות בן משפחה שמגיע לכאן.
רן כהן: לכל אחד מהמטופלים שלך יש טלפון באופן בולט שהוא יכול להתקשר אליך.
יעקב סדן: לא רק טלפון.
יעקב סדן: יש לו שני אנשים שהם מכאן שהם אנשי הקשר שלו.
יעקב סדן: אלה אנשי מקצוע שנמצאים אתו בקשר.
רן כהן: הוא מכיר אות בשם.
יעקב סדן: הוא מכיר אותם בשם והם מבקרים אותו לפעמים שנים.
משה סויסה: יש כאן חלוקה בין ישראלים לבין זרים?
יעקב סדן: הזרים מקבלים את אותו יחס.
יעקב סדן: אנחנו לא רואים את הזרים אלא אנחנו רואים את הקשישים או את הנכים שהם אצלנו בפוקוס.
יעקב סדן: מי שמקבל את השירות, הוא בפוקוס ולכן אליו מגיעים ולביתו מגיעים.
יעקב סדן: לא רק זה אלא שאנחנו עושים שני ביקורים, אחד בנוכחות המטפל ואחד כל פעם, כל הזמן, זאת מעין תורנות, שאם יש איזושהי בעיה שלקשיש לא נעים לדבר בפני המטפל, הוא יכול לדבר עם העובד הסוציאלי באופן חופשי ואז מרגישים האם הוא נינוח, האם הכול בסדר וכולי.
יעקב סדן: אפשר לראות האם הבן אדם שמח ושבע רצון או הבן אדם לא שמח ולא שבע רצון ואז זה נותן לנו איתות למצוקה כלשהי.
יעקב סדן: אם כן, לפחות אחת לחודשיים אנחנו מחויבים על פי חוק עורכים את הביקור.
יעקב סדן: כמובן אם מתעוררת בעיה ואם צריך להגיע חמש פעמים בשבוע, נגיע חמש פעמים בשבוע.
רן כהן: כל מטפלות הבית הישראליות הן עובדות שלך?
יעקב סדן: כולם עובדים שלנו, כולם מקבלים את שכרם מאתנו.
רן כהן: גם העובדים הזרים?
רן כהן: יעקב סדן: גם.
רן כהן: המטופל הקשיש משלם לך ואתה משלם לעובד הזר?
יעקב סדן: העובד הזר בדרך כלל מקבל חלקית את השכר מאתנו והמשפחה משלימה.
יעקב סדן: יש לו נגיד 15 שעות או 20 שעות שהוא מקבל מקרן זאת או מקרן אחרת, ונניח ששכרו – סתם כדוגמה – הוא 3,000 שקלים, הוא מקבל ממני 2,000 שקלים והמשפחה מוסיפה לו 1,000 שקלים.
טובה שגב: מי בכלל קובע את התעריף?
יעקב סדן: בעיקרון המוסד לביטוח לאומי קובע את מספר השעות.
רן כהן: זה בערך 40 שקלים לשעה.
יעקב סדן: נכון, שזה כולל גם מס ערך מוסף וגם תנאים סוציאליים וכולי.
יעקב סדן: מכל מקום, העובד הזר והעובד הישראלי, מבחינתנו הם היינו הך ומתייחסים אליהם אותו הדבר.
משה סויסה: אתה משלם לעובד הזר כמו שאתה משלם לישראלי?
יעקב סדן: העובד הזר מקבל יותר.
משה סויסה: כמה יוצא לו לשעה?
יעקב סדן: לעובד הזר יוצא לשעה בין 24 ל-26 שקלים.
דוד פרץ: מה שביטוח לאומי מעביר לו, זה נגיד 15 שעות כפול 40, זה מה שהוא מקבל.
דוד פרץ: הוא מעביר לעובד הזר אחרי שהוא מוריד לו את המסים, כך שהוא מעביר 26 שקלים.
דוד פרץ: המשפחה מוסיפה את ההפרש ל-24 שעות.
יעקב סדן: על פי הסכם שהיא עשתה עם העובד הזר.
יעקב סדן: לכל משפחה יש הסכם עם העובד הזר.
רן כהן: אני הבנתי שעובד זר שעובד אצל מטופל, אם המטופל הזה זכאי לחוק הסיעוד, הוא מקבל נניח 15 שעות.
רן כהן: אתה מקבל בשביל המטופל מהמטפל שלו 15 שעות נניח כפול 40, אתה מעביר לו 15 כפול 26 שקלים כי ה-13 השקלים האחרים מהווים מס ערך מוסף, תנאים סוציאליים, חופשה, הבראה, פיצויים וכולי.
רן כהן: אם כן, אתה מעביר לו 26 כפול 15, ואז אם זה יוצא נניח 1,000 שקלים – סתם, לצורך העניין – ואם ההסכם עם המשפחה הוא 3,000 שקלים, המשפחה משלמת עוד 2,000 שקלים.
רן כהן: עוד לא הבנתי מי מתאם את העניין הזה.
רן כהן: איך המשפחה יודעת שאתה משלם לו 1,000 שקלים.
יעקב סדן: האיש מקבל מאתנו תלוש שכר.
רן כהן: העתק של תלוש השכר הולך למשפחה?
יעקב סדן: המשפחה יודעת בדיוק כמה הוא מקבל.
יעקב סדן: העובד מראה למשפחה את תלוש המשכורת שלו, הוא קיבל 2,000 שקלים כאן, מגיע לו 3,000 ולכן המשפחה צריכה לשלם לו 1,000 שקלים.
טובה שגב: אני מניחה שההסכם נעשה בתחילת הדרך, מי נותן כמה.
יעקב סדן: יש גם הסכם כזה.
דוד פרץ: יש אפשרות שבודקים אותה כרגע, שהמשפחה תקבל ישירות את הכסף דרך הביטוח הלאומי.
רן כהן: יש פיילוט.
דוד פרץ: אמור להיות פיילוט.
רן כהן: נדמה לי שהשר הרצוג שם עליו וטו.
יעקב סדן: זה לגבי התשלום הכספי.
רן כהן: לעומת זאת, מטפלת הבית הישראלית מקבלת רק מכם.
רן כהן: היא לא עובדת של המטופל.
יעקב סדן: אם היא עובדת אצל המשפחה באופן פרטי, למשל השלמת שעות, התשלום הוא מהמשפחה.
רן כהן: אני מדבר על אותה עובדת שהביטוח הלאומי נתן 15 שעות טיפול סיעודי על פי חוק הסיעוד, והיא מקבלת את ה-15 שעות האלה.
יעקב סדן: היא מבוטחת על ידינו, כל התנאים הסוציאליים שלה עלינו, וכך גם לגבי העובדים הזרים.
רן כהן: איך אתה מקפיד על זה שהיא מקבלת לא פחות משכר מינימום?
יעקב סדן: זאת לא בעיה.
יעקב סדן: אנחנו מפוקחים ומבוקרים.
יעקב סדן: מגיע לכאן רואה החשבון של המוסד לביטוח לאומי ומבקש את כל תלושי השכר או שהוא הולך למדגם.
משה סויסה: מה שהוא מעביר זה פחות משכר המינימום והמשפחה אמורה להשלים כך שזה יהיה מעל לשכר המינימום.
יעקב סדן: גם הישראלית וגם הזר חייבים לקבל שכר, לפחות שכר מינימום והם מקבלים גם יותר.
יעקב סדן: היה פסק דין אחד שבוטל.
יעקב סדן: תבעו משפחות מסוימות שכאילו המטפל עובד אצלן יותר שעות ועובד גם בשעות הערב וגם בשעות אחרות.
יעקב סדן: בא השופט וביטל את אותו פסק דין ומצא אותו כלא צודק כלפי האוכלוסייה שמקבלת את השירות.
יעקב סדן: מה שמסוכם זה לא פחות משכר מינימום.
יעקב סדן: יתרה מזאת.
יעקב סדן: המשפחה גם זכאית לקזז לעובד הזר בגין השירותים שהוא מקבל בבית.
משה סויסה: המשפחות לא מקזזות משכר המינימום אלא הן מקזזות מה-30 אחוזים.
יעקב סדן: הן לא מקזזות כלום.
משה סויסה: הן לא משלמות לו.
רן כהן: נדמה לי שבסיעוד בדרך כלל לא עושים את זה, בדרך כלל לא מקזזים.
משה סויסה: לא, לא מקזזים.
רן כהן: תנאי המגורים בתוך הבית הם חלק מהעסקה.
יעקב סדן: באמת העובד הזר בסיעוד הוא העובד שענייניו הכי מסודרים, יותר מאשר ענייניו של עובד זר בכל ענף אחר, יותר מאשר בחקלאות ויותר מאשר בבניין.
משה סויסה: נכון, יש לו גם כלכלה.
יעקב סדן: הוא גר בתוך משפחה וכל צרכיו והוצאותיו על המשפחה.
יעקב סדן: הוא לא צריך להוציא אגורה על כך.
יעקב סדן: בנוסף לכך הוא מקבל דמי כיס בסכום של 100 שקלים לשבוע.
יעקב סדן: העובד הזר בא מארץ שהשכר הממוצע לחודש הוא נמוך.
יעקב סדן: כשהוא יוצא מכאן, הוא חוסך כאן כל חודש כארבע-חמש משכורות במושגים של הארץ שלו.
רן כהן: לכן הוא בא.
רן כהן: הוא עוזב משפחה.
יעקב סדן: אנחנו תמיד משווים אותו לעובד ישראלי וזאת השוואה לא נכונה.
רן כהן: אנחנו משווים אותו לעובד הישראלי לא מסיבותיו אלא מסיבות שלנו.
רן כהן: אנחנו רוצים שהעובד הזר לא יהיה יותר זול מהעובד הישראלי כי אחרת לא תהיה עבודה לישראלים.
יעקב סדן: זה נכון אבל מנגד אני אומר שיש ענפים, כמו בענף הסיעוד, שאתה לא יכול למצוא מטפל ל-24 שעות, מטפל ישראלי.
רן כהן: לי אמרו דבר אחר.
רן כהן: אתה רוצה לומר לי שהיום אין לך אף עובד ישראלי שעובד 24 שעות או שלפחות זה מתרגם באיזושהי דרך שבה עובד אחד או שניים שעובדים עם מטופל אחד ושהם כן ישראלים?
רן כהן: אין לך שום פתרון לעובדים ישראלים?
יעקב סדן: באופן עקרוני פתרונות אפשר למצוא.
יעקב סדן: זאת לא בעיה למצוא פתרונות, כמו שאמר משה קודם.
יעקב סדן: בקיבוץ מסוים עשו שלוש משמרות ומשלמים שלוש משכורות, ואז מי יכול לעמוד בזה?
יעקב סדן: אפילו אם הוא משלם לו 3,000 שקלים שכר מינימום, זה אומר 12 אלף שקלים.
יעקב סדן: כמה משפחות יכולות לעמוד בזה?
רן כהן: אם הם עושים את זה על מספר קשישים בקיבוץ, זה בסדר.
יעקב סדן: משפחה רגילה לא יכולה לעמוד.
רן כהן: אם כן, זה לא קיים.
יעקב סדן: זה קיים אבל בשוליים.
יעקב סדן: יש כאלה שלא רוצים עקרונית או לא רוצים בגלל שפה או לא רוצים בגלל דברים אחרים, והם רוצים עובדים ישראלים, ואז מסדרים להם בקומבינציות כאלה ואחרות.
רן כהן: היו פה ושם בנות בודדות שרצו לעבוד אפילו 24 שעות ולגור במקום.
יעקב סדן: היה.
יעקב סדן: זה היה לפני 15-16 שנים עת הגיעה העלייה מברית המועצות לשעבר.
יעקב סדן: גם אצלנו יש מקרים בודדים.
יעקב סדן: גם כאשר מגיעה אישה כזאת, אנחנו בודקים אותה יותר כדי לראות מה המוטיבציות, מה המניעים, מה הרקע שלה, בעיקר הרקע הנפשי שלה.
רן כהן: לפעמים היא עושה את זה בשביל כסף.
רן כהן: גם יש לה בית לגור בו וגם יש לה כסף נטו שנשאר לה.
רן כהן: היא אוכלת בבית הזה.
רן כהן: ואם יש כאלו שמוכנות, מה איכפת לנו?
יעקב סדן: אני אומר לך מתוך ניסיון.
יעקב סדן: אנחנו היינו שמחים להעסיק – ואנחנו מעסיקים גם ככה 1,500-1,400 עובדים ישראלים – עובדים ישראלים שמוכנים.
יעקב סדן: עובד ישראלי כזה, תוחלת החיים שלו במשפחה היא חודש, שלושה שבועות, חודש וחצי ונגמר העניין, הוא לוקח את הרגליים ונעלם.
רן כהן: כמו שאמרת בהתחלה, יש לך כ-1,300 עובדים ישראלים ואמרת שיש לך 3,000 קשישים ונכים.
רן כהן: כלומר, חלק מהעובדות האלה עובדות בשני מקומות.
יעקב סדן: אחת הבעיות של העיסוק הזה, וזאת בעיה אינהרנטית לעיסוק, שמרבית הקשישים יש להם שעתיים-שלוש שעות, זה מה שהם מקבלים מהמוסד לביטוח לאומי, וכולם רוצים שיגיעו אליהם בשעה 8:00 בבוקר.
יעקב סדן: המטפלת שעובדת אצל מישהו ב-8:00, היא לא יכולה להיות גם אצל מישהו אחר ב-8:00.
יעקב סדן: אנחנו עושים לפעמים שמיניות באוויר לשכנע אותו שיקבל אותה גם ב-10:30 בבוקר.
יעקב סדן: אומרים לו שאם הצרכים שלו סיעודיים והוא צריך עזרה כדי לעזור לו במקלחת, ברור שהוא חייב לקבל אפילו ב-7:00 בבוקר אבל אם העזרה היא בבישול, בכביסה, ניקיון בית וכולי, מבקשים ממנו להתפשר ושהיא תבוא ב-10:30.
יעקב סדן: הם מסכימים.
יעקב סדן: אתה מנסה לבנות משרה, כי מרבית העובדים האלה הם עובדים חלקיים וברגע שהם לא עובדים 8 שעות, קשה לבנות את השכר כי אף קשיש לא רוצה שיבואו אליו ב-12:00.
יעקב סדן: 95 אחוזים רוצים שהטיפול יינתן בבוקר.
יעקב סדן: לכן זה גורם לנו קושי גם עם העובדים הישראלים כי גם העובד הישראלי רוצה להתפרנס בכבוד.
רן כהן: תן לי תיאור על האפיונים של העובדות הישראליות האלה שמועסקות כמטפלות בית.
יעקב סדן: מדובר בנשים.
יעקב סדן: 85-90 אחוזים הן נשים ו-10 אחוזים הם גברים, ואנחנו מחפשים את הגברים האלה תמיד בנרות.
רן כהן: כי אתה צריך אנשים עם כוח.
יעקב סדן: לא רק.
יעקב סדן: גם כוח פיזי אבל גם יש אנשים מסורתיים שלא רוצים שאישה תטפל בהם.
יעקב סדן: יש להם קושי דתי או אחר ולא נעים להם שאישה רואה אותם במצבם.
יעקב סדן: המסה הגדולה היא עולים מברית-המועצות, נשים בגילאים 50-60.
יעקב סדן: זה הכוח המרכזי.
יעקב סדן: יש כמובן גם ישראלים ואחרים.
יעקב סדן: יש לנו הרבה עולים מאתיופיה שמשולבים בעבודה.
יעקב סדן: יש לנו בין 200 ל-300 עולים מאתיופיה.
רן כהן: עולים או עולות?
יעקב סדן: עולים ועולות אבל בעיקר נשים.
רן כהן: מי אלה הגברים?
יעקב סדן: מרביתם עולים מברית המועצות, גם הם בגילאים האלה, שמתקשים למצוא עבודה במקום אחר כי אומרים להם שהם כבר מבוגרים, הם בני 60, הם בני 55, אבל אנחנו רואים שבסך הכול האיש בהחלט יכול לעשות את העבודה.
רן כהן: פעם האפיון העיקרי של מטפלות הבית היה נשים מעדות המזרח.
יעקב סדן: גם היום.
טובה שגב: יכול להיות שזה דמוגרפי באזור הזה של הארץ.
יעקב סדן: יש עוד אפיון אחד של האוכלוסייה.
יעקב סדן: יש הרבה נשים צעירות שיכולות לצאת מהבית רק ל-3-4 שעות כי בשעה 1:00 הן כבר מקבלות את הילדים מהגן או מבית הספר, ומבחינתן לעבוד 3-4 שעות מחוץ לבית, זה מתאים להן.
יעקב סדן: כמובן שהן לא באות מהשכבה הסוציו-אקונומית הגדולה, אבל מצד שני היא מרוויחה עוד 1,500-2,000 שקלים וזה עוזר בתקציב של המשפחה.
יעקב סדן: אלה באופן עקרוני אפיוני האוכלוסייה.
יעקב סדן: נשים צעירות שיש להן זמן, עולים בגילאים מסוימים, בין 50 ל-65.
רן כהן: מובן מאליו שלכולם מובטחות כל הזכויות הסוציאליות.
רן כהן: פנסיה?
יעקב סדן: פנסיה, לא.
יעקב סדן: לצערי המוסד לביטוח לאומי עדיין לא מתקצב את הפנסיה.
קריאה: נדמה לי שבמט"ב עושים את זה.
רן כהן: בעוד שבועיים נהיה במט"ב.
רן כהן: המוסד לביטוח לאומי לא דואג שלעובדות המט"ביות האלה תהיה פנסיה?
רן כהן: זאת שערורייה.
רן כהן: לא קיים דבר כזה.
רן כהן: זה עוול שאסור לעשות אותו.
יעקב סדן: אני אראה לך כמה הם מתחשבים היום מטפלת ומדובר בסביבות 20 שקלים לשעה, ועל זה הם שמים את התוספות למיניהן.
יעקב סדן: תוכל לראות בדיוק את התעריף, את אחוז הרווח שמותר לך וזה פחות או יותר.
יעקב סדן: על פי זה הם משלמים.
יעקב סדן: יש כוונה, יש רצון להעביר, אבל בשלב זה הם עוד לא מעבירים.
יעקב סדן: מה שמעבירים היום, כן מעבירים לקופת פיצויים, כל האנשים מבוטחים בכל הביטוחים, חופשה, הבראה, מחלה, חג, פיצויים כי זה דבר שהחוק מחייב.
יעקב סדן: פנסיה, אין עדיין חוק פנסיה.
רן כהן: אני בתהליכים של חוק פנסיה חובה.
יעקב סדן: ברגע שזה יקרה, אני מניח שהאוכלוסייה הזאת תיכנס.
יעקב סדן: אני חושב שזה חוק מאוד מאוד חשוב.
יעקב סדן: יש לי קרוב משפחה, דוד שלי, שחי מקצבת הביטוח הלאומי.
יעקב סדן: אי אפשר לחיות ממנה.
רן כהן: בלי פנסיה אי אפשר לחיות.
יעקב סדן: המזל של חלק מהנשים האלה שהבעלים שלהן עובדים.
רן כהן: לחוק הזה אין מזל.
רן כהן: התחלנו אתו עם הירשזון עת היה יושב-ראש ועדת הכספים בברכתו של נתניהו שהיה שר האוצר, אבל הם הציעו 900 שקלים.
רן כהן: העובדים היום מגיעים ל-900 שקלים ואמרנו שאנחנו לא רוצים כי רצינו לחוקק חוק אמיתי.
רן כהן: בינתיים הירשזון הפך להיות שר אוצר ולא הייתה ההתניה של נתניהו.
רן כהן: התחלנו לעבוד, הירשזון מושעה.
רן כהן: עכשיו לך תדע מי יהיה שר האוצר.
יעקב סדן: במפגש הזה היה חשוב לי שתתרשמו ותראו מה זאת חברת סיעוד.
רן כהן: ליעקב בשיטה החדשה אין שום בעיה.
משה סויסה: יש לו.
דוד פרץ: כדי לפתוח עכשיו לשכה פרטית, הוא צריך להתעסק אך ורק עם זרים.
רן כהן: אם הוא עם 700 העובדים הזרים שלו עומד בקריטריונים שלכם.
דוד פרץ: אכן עלה בפעם הקודמת שהוא יוכל לפתוח לשכה חדשה לטובת עובדים זרים.
דוד פרץ: מה מטרת השיטה החדשה?
רן כהן: מה מטרת ההפרדה?
יעקב סדן: אני מציע שלא נפתח דיון על העניין.
משה סויסה: בסדר, לא נפתח דיון.
רן כהן: נפתח את הדיון אבל בכנסת.
יעקב סדן: ברצון.
יעקב סדן: בסך הכול אני מזדהה עם מטרות משרד התעשייה לסגור את הפרצה של כל מיני מתווכים.
משה סויסה: וזה יכול להיות אך ורק עם זרים.
יעקב סדן: זה שמעיק על משרד התעשייה ועל המדינה.
יעקב סדן: שמעתי קודם מדוד פרץ שיש פה מעשה רמייה וכולנו רואים רק את השוליים כי פתאום מתייצבים לך כאן 10 עובדים זרים שמישהו גלגל אותם לארץ, ולא חשוב מי, והם מגיעים לכאן ואין להם עבודה, ואז אנחנו בודקים אם אפשר לקבל אותם.
יעקב סדן: כדי לדבר דבר אחד רע, לא צריך לקלקל דבר אחד טוב.
רן כהן: על זה אנחנו נקיים דיון בכנסת כי אני רוצה להבין את הנושא לעומק.
יעקב סדן: הזמנו לכאן נציגים של מטופלים.
יעקב סדן: בגלל הצפיפות הזמנו מעט אנשים, גם בני משפחה וגם אנשים שמקבלים את השירות באמצעות עובדים זרים.
יעקב סדן: הם יציגו את עצמם.
יעקב סדן: זה עוד פן אחד שתוכלו להתרשם מהאנשים.
רן כהן: אני יושב-ראש הוועדה לעובדים זרים בכנסת ואנחנו עכשיו באים לבדוק את כל הנושא של ההשמה, של התנאים של המטופלים ושל המטפלים בנושא של הסיעוד לקראת הנהגת ההסדר החדש של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה שהוא יתחיל להנהיג בתחילת יולי.
רן כהן: לנו יש כמובן עניין להבטיח שזה יהיה גם לטובת המטופלים וגם לטובת המטפלים.
רן כהן: אני יודע שהזמינו אתכם לכאן מהחברה בה אתם קשורים, אבל אני מבקש – למרות שיעקב כאן – לומר גם מה הם הדברים שנראים לכם חשובים וטובים, אבל גם מה הם הדברים שנראים לכם בעייתיים והייתם רוצים לפתור אותם.
רן כהן: לא כל יום מגיע אליכם יושב-ראש הוועדה לעובדים זרים, אבל אני היום כאן ואני רוצה לשמוע כדי לעזור כמה שאפשר.
ציפי: אימא שלי היא חולת פרקינסון ואלצהיימר ומטופלת בערך שלוש וחצי שנים.
רן כהן: על ידי עובד זר?
ציפי: כן, עובדת זרה.
ציפי: אני מאוד מרוצה.
ציפי: הם נתנו לי גב ויד כאשר הייתי צריכה.
ציפי: זה טוב שיש משרד שכל פעם שיש בעיה, אני יכולה לפנות אליו.
ציפי: למזלנו הרע היינו צריכים להחליף כמה פעמים מטפלות כי מסיבות שונות הן היו צריכות לעזוב.
רן כהן: המשרד הזה טיפל בהחלפה?
ציפי: כן.
ציפי: אני לא צריכה לומר עד כמה זה קשה גם לי, גם לאימא וגם למטפלות להכיר מחדש.
ציפי: טוב שיש כאן את המשרד הזה שאפשר לבוא אליו.
ציפי: הם תומכים ועוזרים וכמובן פותרים את הבעיות.
רן כהן: לפני שעה הייתה כאן פגישה ואני שאלתי את יעקב לגבי הסדר התשלומים.
רן כהן: אני מבין שאימא שלך – שתהיה קודם כל בריאה – היא מקבלת גם את סיוע הסיעוד מהביטוח הלאומי וגם אתם משלימים לעובדת הזרה.
רן כהן: איך את יודעת כמה המשרד פה משלם לעובדת הזרה?
רן כהן: כי הביטוח הלאומי משלם דרך יעקב.
רן כהן: איך את יודעת איך הוא משלם לה וכמה את צריכה להשלים?
ציפי: נתחיל מזה שהצד הכספי פה הוא משני לעומת הטיפול שאני צריכה.
ציפי: בכל מקרה היינו עושים את כל המאמצים כדי לעזור לאימא שתוכל להתקיים בצורה הכי מכובדת שיכולה להיות.
רן כהן: בת כמה היא?
ציפי: בת 84.
ציפי: אני גרה בכפר יונה והתברר לי שהמחיר פה אולי היה קצת פחות ממה שהייתי אמורה לקבל.
ציפי: באתי לכאן ואמרתי, וקיבלתי יותר בסכום.
ציפי: זה נע אולי בשלושה שקלים לשעה שאני אולי מקבלת פחות, אבל בוא נגיד שבסך הכול הכללי אני מרוצה ואני מאלה שמתמידות, וכאשר אני מרוצה, אני נשארת.
רן כהן: את יודעת כמה מקבלת כל חודש מהמשרד הזה המטפלת של אימא?
ציפי: בהחלט.
ציפי: אני מקבלת שיק מכאן.
רן כהן: את מקבלת את השיק בשבילה?
רן כהן: זה לא שהיא מקבלת ביד את השיק אלא את מקבלת את השיק בשבילה.
יעקב סדן: או שיק או תלוש שכר.
ציפי: ברור שההשלמה היא הרבה יותר גדולה, אבל אין מה לעשות.
ציפי: גם ביטוח שאנחנו מוסיפים ומשלמים, אבל זה גוף מסודר.
רן כהן: אם את לא רוצה, אל תגידי, אבל מה סדר גודל התשלום?
ציפי: עולה לנו בסביבות אלף דולר.
רן כהן: הכול בכל.
רן כהן: כולל אש"ל שבועי?
ציפי: זה בערך 100 שקלים לשבוע.
ציפי: הביטוח בערך 45 דולר ואנחנו משלמים.
דוד: חמתי הייתה חולת אלצהיימר ונפטרה והיא הייתה מטופלת כאן במשך 13 שנים.
דוד: כדי שיהיה לי מעניין בחיים אמי חלתה עם בריחת סידן ואז עמוד השדרה התפורר.
דוד: היא כרגע מאושפזת.
דוד: אני הכרתי את המשרד הזה מלפני 13 שנים דרך חמתי.
דוד: מכיוון שאני קצת גמיש יותר, היה לי יותר נוח לעזור להם מאשר חמי, שגם הוא אדם מבוקר.
משה סויסה: אתה משתמש בשירותים של עובדים ישראלים או עובדים זרים?
דוד: רק עובדים זרים.
דוד: רק כאשר העובדת יצאה לחופשה, המשרד שלח לי ממלא מקום, עובד ישראלי.
יעקב סדן: באופן עקרוני לעובדים יש 12 יום בשנה חופשה, חוץ מתשעה ימי חג.
יעקב סדן: בסך הכול יש להם 21 ימי חופשה.
רן כהן: הם יכולים לנסוע לחופשת מולדת למשך ה-21 ימים?
יעקב סדן: הם יכולים לצבור, הם יכולים לנסוע לחלק מהימים.
יעקב סדן: הם יכולים לצבור אותם והם יכולים לצאת.
יעקב סדן: בדרך כלל הם עושים חלק וחלק.
דוד: אני מצטרף לדברים שאמרה ציפי.
דוד: המשרד הוא משרד שעוזר מאוד, תומך מאוד, וכאשר יש בעיה של חופשה, הם שולחים ממלא מקום.
רן כהן: בוא נתעכב על עניין החופשה.
רן כהן: אתה צריך לדעת מהעובדת שרוצה לצאת לחופשה ואתה מגיע למשרד או שהיא פונה ישירות אל המשרד?
דוד: היא באה ומבקשת רשות, האם היא יכולה לנסוע בעוד חודש ל-10 ימים לחופש.
דוד: אנחנו מטקסים עצה עם המשפחה, אנחנו אמורים להתארגן בעשרת הימים האלה ובדרך כלל זה קשה כי כולנו עובדים, ולכן אנחנו פונים למשרד ושואלים אם הם יכולים לארגן לנו מישהו מחליף ל-10 ימים ואחרי כמה שעות יש תשובה חיובית.
רן כהן: אז בדרך כלל הם מביאים עובדת ישראלית?
דוד: לרוב קיבלנו עובדת ישראלית.
רן כהן: לשמונה שעות.
דוד: בלילה אנחנו ישנים במקום.
דוד: אם חמי היה יותר צעיר – היום הוא בן 84 – הוא היה מסדר הכול לבד.
רן כהן: העלויות הן גם כן בסדר גודל כזה?
דוד: אצל חמתי העלויות היו יותר גבוהות כי ככל שהעובדת יותר ותיקה בארץ, היא מקבלת יותר.
דוד: היא עבדה אצלם שבע שנים רצוף.
דוד: העובדת השנייה נתנה השלמה של 4-5 שעות.
רן כהן: אלה סדרי הגודל, 800 דולר, 1,000 דולר, 1,100 דולר.
דוד: הם יודעים את החוקים יפה מאוד.
דוד: הם באים ואומרים לך שהגיע הזמן שתעלה את השכר, ואז אני מתייעץ עם המשרד שאומר שנכון, אין מה לעשות, זה מגיע.
ציפי: לגבי התשלום, אין ספק שזה לא רק ה-1,000 דולר אלא יש עוד הרבה דברים מסביב.
ציפי: אני יודעת כמה עלה לאימא להתקיים קודם וכמה זה עולה עכשיו.
רן כהן: עכשיו אמרת דבר שהוא מעורר עניין.
רן כהן: את אומרת שמה שעלה לאימא להתקיים קודם, עכשיו זה עוד יותר.
רן כהן: כלומר, זה 1,000 דולר ועוד.
ציפי: בטח, זה לפחות עוד 2,000 שקלים בקטע שלנו על כלכלה, על חשמל, מים וכולי.
רן כהן: חוץ מהמטפלת.
רן כהן: כלומר, זה 1,000 דולר ועוד 2,000 שקלים.
דוד: הם לא משתתפים בהוצאות הביתיות השוטפות.
רן כהן: לכם אין שום עזרה חיצונית לעניין.
רן כהן: אימא מקבלת את קצבת הביטוח הלאומי כרגיל.
יעקב סדן: יש כאלה שמקבלים גם סיוע מהקרן לרווחת נפגעי השואה, שזה עוד 9 שעות שבועיות.
יעקב סדן: זה סיפור אחר שיום אחד צריך לטפל בו.
יעקב סדן: יש קרן שפועלת כתאגיד ומי שפונה אליו, מקבל.
רן כהן: לא כל מי שפונה, מקבל.
רן כהן: יש בעיה עם זה.
יעקב סדן: שם מקבלים כאלה שמקבלים את המקסימום מביטוח לאומי.
יעקב סדן: אם האיש מקבל רק 10 שעות, הוא לא מקבל מהקרן.
ציפי: אני רוצה לומר משהו שהוא מאוד חשוב לי, למה המשרד הזה חשוב.
ציפי: כשאימא הייתה מאוד מאוד חולה – ואני לא יודעת אם אתה מכיר את המחלה לעומק, אבל זה או שפעם הראש מוגבל והגוף בסדר, או שפעם הגוף לא עובד והראש בסדר – היא יצאה מהאיפוס לגמרי ולא יכלה לעשות כלום לבד, כל הזמן היא נופלת וצריכה תמיכה במשך 24 שעות, אם היא נעמדת, היא נופלת אחורה, היא בכלל לא ידעה מה נעשה אתה, היא הגיעה למצב שהיא לא יכולה להדליק מזגן, לא להדליק גז, היא חיממה את הקומקום על הגז, היא הייתה במצב מאוד קשה, הדבר היחידי שאימא ידעה לעשות זה להתלבש, אז באו מביטוח לאומי – וזה הדבר היחידי שהם בודקים – ובדקו אותה.
ציפי: אני אמרתי שאני לא רוצה לשקר, אבל זה הדבר היחידי שאימא יודעת לעשות ושלא ייקחו לה את זה.
ציפי: בפעם האחרונה שבאו לביקורת אחרי שאימא הייתה מאושפזת במצב גרוע עם פנס גדול כי היא נפלה, באה עובדת מביטוח לאומי והתחילה לשאול שאלות, ואמרה לה להראות לה את החדר.
ציפי: אימא התלבשה כמובן ואימא קמה ונפלה אחורה.
ציפי: לצערי, אני שמחתי כי זאת הסיבה שהיא קיבלה את המטפלת.
רן כהן: אני מכיר את הדבר הזה.
ציפי: המשרד הזה הצליח להשיג לי מיידית מטפלת.
נפתלי יצחק: אני אולי הכי ותיק כאן.
נפתלי יצחק: 12 שנה הבחורה הזאת עובדת אצלי והם טיפלו בי מעל ומעבר, והם סידרו לי את כל המכתבים שצריך.
נפתלי יצחק: פעם היו עושים לה בעיות וכל שנה הייתי צריך להביא מכתבים מעובדת סוציאלית, מרופא וכולי.
רן כהן: כל 12 השנה העובדת עובדת אתך?
נפתלי יצחק: כן.
נפתלי יצחק: כל דבר שהיה לי, הייתי בא והפקידה או הוא היו כותבים לי את המכתב.
נפתלי יצחק: הייתי מתייעץ אתם מה לעשות.
נפתלי יצחק: הייתי בוכה כל שנה עד שהיו נותנים לעובדת את האשרה.
נפתלי יצחק: מה החכמה לשלוח אותה ולהביא מישהי אחרת שלא תדע את העבודה?
רן כהן: מה אתה עושה כאשר העובדת צריכה לנסוע לביקור מולדת?
נפתלי יצחק: הייתי מביא פיליפינית.
נפתלי יצחק: לפעמים היא הייתה מביאה חברות, אבל היום הן פוחדות לעבוד בלי אשרה.
נפתלי יצחק: במצב הזה אני צריך רשיון לשתי עובדות?
יעקב סדן: הוא לא יכול להסתדר יום אחד בלי עובדת.
נפתלי יצחק: היום העובדות פוחדות כי אין להן אשרה.
טובה שגב: יש לך משפחה?
נפתלי יצחק: כן, בטח.
נפתלי יצחק: אני לא נשוי אבל ההורים גרים אתי.
נפתלי יצחק: הם טיפלו בי 25 שנה.
נפתלי יצחק: כל הזמן אמרתי שאני לא רוצה בן אדם זר, אבל בסוף הבאתי אותה ולא הצטערתי.
רן כהן: אתה מקבל את קצבת הסיעוד של הביטוח הלאומי?
נפתלי יצחק: לא, אני נפגע תאונת עבודה.
נפתלי יצחק: אני מקבל שירותים מיוחדים.
נפתלי יצחק: היום זה עולה עוד יותר כי פעם לא היו נותנים בית הבראה, פעם לא היו נותנים חופש, עד לפני 3-4 שנים, אבל עכשיו כל שנה בית הבראה וחופש, הוא אומר לי כמה אני צריך לשלם ואני משלם לה בדיוק.
נפתלי יצחק: כל שנה אני צריך ללכת למשרד הפנים ולשלם 250 שקלים.
דוד: למה אני צריך לשלם אגרה אם זה משרד ממשלתי?
משה סויסה: עד לפני שלוש שנים שילמת כל שנה.
משה סויסה: האגרה היא חוק.
משה סויסה: האגרה משולמת עבור הגשת הבקשה וכדי שנהיה אתך בקשר וכדי לראות אם אכן אתה צריך עוד, כי לשמחתנו יש אנשים שמשתפרים והם כבר לא צריכים.
דוד: אם אני צריך עוד, קובע הביטוח הלאומי.
משה סויסה: אם אתה צריך עוד, אתה קובע.
משה סויסה: לסיעוד למשל נותנים לשנתיים, אבל לשאר נותנים לשלוש שנים.
רן כהן: כל חודש את מעבירה כסף לילדים שלך בפיליפינים?
סמייליטה, עובדת זרה: כן, בטח.
רן כהן: איפה אתם גרים בפיליפינים?
סמייליטה, עובדת זרה: בדרום מנילה.
רן כהן: כל שנה את נוסעת לפיליפינים?
סמייליטה, עובדת זרה: בזמנו נסעתי כל שנתיים אבל עכשיו אני נוסעת כל שלוש שנים.
סמייליטה, עובדת זרה: מתי שאני רוצה לנסוע, הוא מסכים לכך.
נפתלי יצחק: אני לא אומר לה לא.
רן כהן: כשהיא נוסעת, אתה יכול לקבל מהמשרד כאן מישהי מחליפה, דבר שעד עכשיו פורמאלית זה היה אסור.
משה סויסה: פורמאלית, אחרי 21 יום תוכל להחליף.
נפתלי יצחק: זה יהיה באותו מחיר?
משה סויסה: אותו הדבר.
נפתלי יצחק: משרד הפנים גובה על כל חתימה 150 שקלים ואני שואל על מה.
דוד: אמי מטופלת במסגרת המשרד הזה.
דוד: התחלתי עם אבי וזה היה חלקי כאשר היינו מקבלים שלוש שעות ביום מטפלת ישראלית.
דוד: לאחר שנתיים אבי חלה ונפטר ואימא שלי חלתה עקב זה.
דוד: אז היא קיבלה את ה-15 שעות בביטוח לאומי, היא לא הייתה מסוגלת לעשות שום דבר, ואחר כך נאלצתי להביא לה עובדת זרה.
דוד: כמובן שהמשרד הזה המשיך ונתן לי את השירותים.
רן כהן: היא זכאית גם לקצבת סיעוד?
רן כהן: היא זכאית גם ל-15 שעות סיעוד?
דוד: היא הייתה זכאית לשלוש שעות ואחר כך היא קיבלה 15.5 שעות.
דוד: המשפחות אובדי עצות, לא יודעים מה הזכויות ומתחילים לנבור ולחפש ואנחנו אנשים שיכולים לברר, אבל מה עושים אנשים שאין להם ילדים?
דוד: הם מתמוטטים כי הם לא מסוגלים לעשות את הדברים ושכן לא יעשה את זה עבורם.
דוד: היא הייתה מטופלת על ידי העובדת הסוציאלית שלהם שאחת לשבועיים לפחות היא הייתה באה הביתה ושואלת מה נשמע, מה צריכים וכולי.
דוד: הם פשוט כיוונו אותי מה לעשות כי אני לא ידעתי מה לעשות.
דוד: עד היום הם באים ומבקרים.
דוד: אני לא יודע אם זאת חובתם או לא, אבל אני יודע שהם באים לבקר את האימא אחת לשבועיים-שלושה.
דוד: הטיפול התמידי הזה, מהתחלה ועד היום, עם החלפה של עובדת, ואנחנו כבר לא מסתכלים על התשלום למרות שזה קשה למשפחות ההשלמה הזאת.
דוד: מביטוח לאומי היא מקבלת 1,500 שקלים בחודש עבור העובדת הזרה והכסף הזה מועבר לחשבון שלי, מאחר שאני האפוטרופוס של אמי, ואני נותן לעובדת את המשכורת השלמה.
רן כהן: מה קורה אם אימא צריכה טיפול רפואי?
רן כהן: מה אתה עושה?
דוד: מבחינת אשפוזים, אני לא מערב את המשרד.
דוד: אני מיידע אותם שאימא אושפזה.
דוד: אם אני צריך עובדת סוציאלית שתבוא ותראה מה המצב, הם גם עושים את זה.
דוד: אצלי היה בכלל מקרה שהעובדת הפיליפינית נסעה לחופשה להתחתן, התחתנה ולאחר חופשה של חודש חזרה ואחרי שבוע ימים בישרו לה שבעלה נהרג בתאונת דרכים.
דוד: אתה יודע מה זה להחזיק עובדת כזאת שאחרי כמה שנים היא כמו בת משפחה, לך תסביר לה שבעלה נהרג בתאונת דרכים.
דוד: מצלצלים אלי ומודיעים לי ושואלים מה לעשות.
רן כהן: מי מצלצל אליך?
דוד: המשפחה שלה.
דוד: יש לי את הקשר עם המשפחה שלה.
דוד: יש לה אימא בפיליפינים.
דוד: יש לה משפחה.
דוד: מתקשרים אלי ומה אני עושה?
דוד: לאן אני מצלצל?
דוד: למי אני מצלצל?
דוד: אליהם, לעובדת הסוציאלית ושואל מה אני עושה.
דוד: אמרו לי להיות בבית וכי היא תגיע.
דוד: הזמנתי רופא, עובדת סוציאלית הגיעה אלי הביתה, ישבנו ולאט לאט סיפרנו לה.
דוד: במצבים האלה אי אפשר לפעול דרך טלפונים.
דוד: אם חס ושלום אני אצטרך, זה לא נעשה בטלפונים ולא בהתכתבות אלא זה צריך להיות פיזית צמוד.
רן כהן: ואת זה יש לך.
דוד: את זה יש לי.
דוד: לי זה פותר הרבה בעיות.
דוד: אני הייתי צריך להיות צמוד עם אמי 24 שעות והייתי צריך לטפל בה עד שסידרנו את העניינים, היום יש לה את העובדת למשך 24 שעות ואם יש בעיה, העובדת עצמה באה ועושה הכול.