GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה אליישר: אנחנו בגלל עלייה במספר המקרים, עשינו ממוצע של הסכום הבינוני, שזה בעצם 1,200 שקלים בחודש.
שלמה אליישר: זה הסכום שאנחנו מצליחים לתת לכ-300 משפחות במדינת ישראל.
רן כהן: משרד הרווחה משלם מתקציבו.
שלמה אליישר: נכון, מתקציבו.
שלמה אליישר: זה בתקנה תקציבית מיוחדת, שנקראת טיפול אישי סיעודי.
שלמה אליישר: זה למעשה צורה מסוימת של פשרה כדי לאפשר במקרים מאוד מיוחדים, שהמדינה תתן, תסייע לאנשים וכו'.
רן כהן: תסביר לי, אני אחד המחוקקים של חוק הסיעוד כמו שאתה זוכר.
רן כהן: חוק הסיעוד במצבים האלה, אין לו תחולת עזרה למצבים האלה.
עירית פלדמן: קיצבת השר"מ היא גם גבוהה יותר מגימלת הסיעוד.
עירית פלדמן: היא נועדה לאותה מטרה.
עירית פלדמן: רק שבנושא של גימלת השר"מ, לא קבענו את המקבלים לאיזשהו פתרון, אלא כל אחד בוחר לעצמו את הדרך.
עירית פלדמן: יש כאלה שאינם בדיוק יכולים לבחור לעצמם, וכשהם בודדים, הם חייבים להעסיק עובד.
עירית פלדמן: אבל יש כאלה שחיים בקרב משפחתם, והמשפחה מעדיפה לטפל בהם, ולהגדיל מעט את מאגר ההכנסות של המשפחה.
עירית פלדמן: הפתרון הוא פתרון שהמשפחה בוחרת, אנחנו נותנים את הכסף.
רן כהן: זאת אומרת התמיכה שאתם נותנים בכל מקרה הולכת לאדם הסיעודי במצב הזה.
עירית פלדמן: תמיד הוא מקבל, והוא מחליט איך הוא, או אם הוא איננו יכול להחליט בעצמו, משפחתו מחליטה.
רן כהן: אילו שירלי היתה חיה במשפחה בדואית, שכולם רוצים לעזור לה, ולטפל בה, כל הכסף היה אצלה.
עירית פלדמן: הכסף נשאר במשפחה, והמשפחה מחליטה מה היא עושה בו.
עירית פלדמן: כאשר התקנה הזאת שד"ר אליישר מדבר עליה--
רן כהן: בבקשה, אפשר להמשיך.
עירית פלדמן: --בכל אופן, ביוזמה משותפת, אנחנו פנינו לאוצר, כי יש מקרים שקיצבאות שנחתכות על פי אמות מידה שמצטברות בחוק ובתקנות, ואינן פותרות.
עירית פלדמן: יש נסיבות מיוחדות שצריכים תקציבים של משרד הרווחה, שיש לו עובדים סוציאליים, שנמצא ברשויות, שהוא מכיר את האנשים, שיכול לבשל גם פתרונות אינדיבידואליים, את המעון הזה, את המטפלת הזאת.
עירית פלדמן: התקציבים האלה צריכים להיות במקום שניתן להפעיל בו שיקול דעת מאוד רחב.
עירית פלדמן: קיבלנו הקצאה מסוימת, לדעתי היא לא גדלה מאז.
רן כהן: שיקול הדעת הוא לא כל כך רחב.
עירית פלדמן: מלכתחילה הכסף היה מספיק יחסית.
עירית פלדמן: המקום שצריך להגדיל את המאגר של אותה תקנה תקציבית, ולהקנות למשרד הרווחה את שיקול הדעת הרחב.
עירית פלדמן: אם שירלי היתה חיה במשפחה שיכולה יותר לתמוך בה ויותר לעזור לה, אז משרד הרווחה, היה אומר בסדר, אולי לא זה המקום להשקיע בו, ואני אשקיע יותר.
עירית פלדמן: אשקיע בשירלי שמתארת את מצבה, ובאמת מישהו צריך לסייע לה.
שלמה אליישר: למעשה, אנחנו מטפלים במקרים מאוד מיוחדים כאשר גימלת שר"מ לא מספיקה להם.
שלמה אליישר: יש לנו יותר אפשרויות של גמישות במצבים שבהם האנשים לא עומדים בקריטריונים, יש לנו יותר אפשרות לבנות סיוע, ולתת סיוע במצבים ספציפיים שהקריטריונים הסטנדרטים על פי החוק לא מותקנים - - -
רן כהן: מה צפוי ב-2008?
שלמה אליישר: התקציב לא יגדל.
שרה מרום שלו: זה סכום אפסי.
עירית פלדמן: מה שאנחנו נותנים, רק לגבי מה ששירלי אמרה.
עירית פלדמן: אנחנו לא יכולים לתת קיצבה לפי סוגי הפתרון, כי כאמור אנחנו נותנים את החופש המוחלט למשפחה, לבחור את סוג הפתרון.
עירית פלדמן: אנחנו נותנים לפי רמת התיקצוב.
עירית פלדמן: למזלנו לא כל האנשים מוגבלים במידה שהם אינם יכולים לעשות שום דבר בעד עצמם, של אלה שמקבלים מאה חמישים אחוז.
עירית פלדמן: יש למזלנו כאלה, שאנחנו רואים אותם מתפקדים יותר.
שמחה בניטה: התיאור שלה לא מדויק.
שמחה בניטה: אם אתה יודע, המבחנים של ביטוח לאומי, גם אלה שנותנים את החמישים אחוז, גם צריכים את המאה אחוז.
שמחה בניטה: אבל אתה יודע מה עושים להם עד שנותנים את החמישים אחוז, אז לקבל את המאה אחוז צריך להיות כמעט פגר מת.
שמחה בניטה: אנחנו המאה חמישים אחוז, מושבתים שצריכים כבר שתי מטפלים, לא אחד.
שמחה בניטה: לגבי הקריטריונים, הדרגות שלהם, הוא לא בדיוק מכוון על המציאות.
שמחה בניטה: אנשים כמונו, כדי לתפקד, שני עובדים.
שמחה בניטה: הם משלמים לעובד אחד, כשאני אומרת לך מאה חמישים אחוז, זה שני עובדים, זה לא עובד אחד.
שמחה בניטה: כאשר הם נותנים את הכסף לאנשים, אז האנשים באמת צריכים להתלבט, בין לאכול, לבין להאכיל את המטפלת.
שמחה בניטה: ה-1,200 שקלים מספיק בקושי להאכיל את החולה.
שמחה בניטה: ואז איפה הכסף למטפלת?
שמחה בניטה: לה יש דרישות אחרות.
רן כהן: עמדתי לשאול את עירית, האם אין כאן מצב שבו בעצם הפתרון של הסוגייה שאנחנו מדברים בה, אני פונה גם לאפרים בעניין הזה, היא לא ליצור מצב של מחיצה, בין מטופלים קשים, לבין מטופלים פחות קשים, כדי שלא יהיה מעבר.
רן כהן: אלא שהפתרון צריך להיות בעצם, על ידי כך, שמטפלים כאלה מחו"ל, שעובדים אצל מטופלים יותר קשים, וילדים יותר קשים, יקבלו פשוט שכר יותר גבוה, ואז הם יישארו שם, כי יהיה להם כדאי להישאר שם.
נילי ריימונד: מי ישלם את השכר?
רן כהן: צריך איזושהי עזרה פה, מי שצריך לשלם את זה, או מביטוח לאומי, או הרווחה.
שמעון יאיר: רק הביטוח הלאומי.
שמעון יאיר: הביטוח הלאומי גובה כספים מהציבור.
רן כהן: אני לא רואה כאן מישהו אחר שיעשה את זה.
רן כהן: אבל אני שואל, האם יש סיכוי, או איזשהו כיוון של פתרון מהסוג הזה, עירית.
רן כהן: דרך אגב, עירית פלדמן, היא מנהלת אגף נכות גימלאות של הביטוח הלאומי.
עירית פלדמן: התשובה של הקצאה לפי סוג פתרון, היא ברמה של הקונספציה שאיננה נכונה.
עירית פלדמן: ברגע שאתה מקצה יותר לסוג פתרון מסויים, ברור שהאנשים מחפשים את סוג הפתרון הזה.
עירית פלדמן: ברמה של מאקרו, האם יש מקום בנסיבות מסוימות, להגדיל את הקיצבה לשירותים מיוחדים.
עירית פלדמן: אנחנו סבורים, כמו שאמרתי, שיש בהחלט נסיבות מסוימות, אלא שהן משתנות מאדם לאדם בצורה כזו שחוק איננו יכול לתת תשובה מספיק טובה, כי אנחנו יודעים מה קורה.
עירית פלדמן: ברגע שאתה עושה בחקיקה הכספים זולגים לעתים למקור שלא התכוונת.
עירית פלדמן: זה בסדר מבחינת התקנות, והמשפטים, ובית הדין וכו'.
עירית פלדמן: צריך לתת את ההסברים המיוחדים, כפי שעשינו בזמנו ביחד עם משרד הרווחה.
עירית פלדמן: צריך להגדיל למשרד הרווחה, באופן משמעותי, את התקציב לפתרונות מיוחדים.
עירית פלדמן: ואז אם יהיה מדובר בעובדים זרים, העובד הסוציאלי בלשכה, ביחד עם היחידה לעובדים זרים, יכולים לבשל פתרונות.
עירית פלדמן: יכול להיות שיהיו שני עובדים, אבל כעין עובד וחצי, כי יממנו - - -
רן כהן: עובד זר ועובד ישראלי.
נילי ריימונד: עובד ישראלי תמיד יהיה יותר יקר מעובד זר, והבעיה נשארת אותה בעיה.
רן כהן: עובד ישראלי יכול לעבוד ארבע שעות ביום.
נילי ריימונד: העובד הזר בפתרון הזה, יעדיף ללכת למקום אחר, שם העבודה קלה יותר.
נילי ריימונד: מה יחזיק אותו בבית.
שמחה בניטה: רק על יום חלופי, כאשר העובד יוצא מוצאי שבת ויום ראשון.
שמחה בניטה: עשרים וארבע שעות, אתה לא יודע איזה שמיניות באוויר אנשים עושים, כדי להשיג עובד כזה.
שמחה בניטה: אתה יודע מה המחירים?
רן כהן: לצערי, מרוב ותק בוועדה הזאת, אני כבר יודע.
שמחה בניטה: אתה יודע מה הסכומים היום?
שמחה בניטה: ישראלי לא עושה פחות מ-500 שקלים.
רן כהן: אני יודע, תודה שמחה.
פנינה פירסטון: מטה מאבק הנכים נפגש עם רביב סובול, ממשרד האוצר, לפני עשרה חודשים.
פנינה פירסטון: הצגנו לו את הבעיה של העובדים הזרים עם התשלומים.
פנינה פירסטון: הוא אמר לי, הרי את לא מצפה שאנחנו ניתן את כל הסכום.
פנינה פירסטון: אמרתי לרביב, זה לא מועיל, אם אתה תתן לנו חלק, את היתר אנחנו צריכים, ואנחנו צריכים להיות עבריינים.
פנינה פירסטון: הממשלה והכנסת מאוד דואגים לזכויות של העובדים הזרים, אבל לא דואגים לזכויות של הנכים.
פנינה פירסטון: בשום אופן לא יכולים בדרך ישרה לממן, ולו עובד אחד זר.
פנינה פירסטון: עירית לא עשתה את כל החשבון עם כל האגרות, שמגיע למעלה מ-7,000 שקלים.
פנינה פירסטון: יש חשבון מפורט בוועדה, ויש באוצר.
פנינה פירסטון: הסברתי לו, למשל, ויסות החום אצלנו, אצל הנכים הוא לא טוב.
פנינה פירסטון: בחורף – את כל קיצבת השר"מ שלי מוציאה על חימום הדירה.
פנינה פירסטון: אם לא הייתי מחממת את הדירה, לא הייתי כבר בחיים.
פנינה פירסטון: אז מדינת ישראל צריכה להחליט.
רן כהן: אם אני יודע מלפני הרבה שנים, תקנו אותי אם אני טועה, יש תקציב מיוחד במשרד הרווחה לנושא של חימום דירות לקשישים.
פנינה פירסטון: נותנים להם כמה פחי נפט.
רן כהן: זה מתקופת האדם הקדמון.
פנינה פירסטון: לצערי, בזמן האחרון אני לא כל כך בריאה.
פנינה פירסטון: ואני רוצה לומר לכם, שחשבון התרופות ממריא לשחקים.
פנינה פירסטון: רביב סובול שהבטיח לחזור בקרוב אלינו, לא שמענו עד עצם היום הזה.
פנינה פירסטון: זאת אומרת, יש התעלמות מוחלטת.
פנינה פירסטון: אתם הופכים אותנו לעבריינים, אין דרך אחרת.
פנינה פירסטון: כל נכה מוכרח למצוא דרך איך לרמות, כדי שיוכל לאכול.
פנינה פירסטון: כל הזמן יש לחץ של קו לעובד, שנשלם עוד ועוד ועוד, אבל פשוט אין.
פנינה פירסטון: אז תחליטו, או שתעמידו אותנו לקיר ותהרגו אותנו, או שתתנו לנו כסף לחיות חיים של כבוד.
פנינה פירסטון: לי יש מזל, הבנות שלי מחזיקות אותי, אבל את הכבוד רמסתם לי.
פנינה פירסטון: כי אני לא יכולה לעשות שום דבר בבית, שום טיפול רציני בלי הבנות, מאדם עצמאי הפכתי לאדם נטול כבוד.
רן כהן: פנינה, את עדה, לא הוועדה הזאת, עשתה לך את זה.
רן כהן: המדינה, אני מסכים.
עירית פלדמן: הכנסת היא המחוקקת.
נילי ריימונד: זאת המדיניות שלהם.
נילי ריימונד: המדינה לא מוכנה ללוות משפחות כאלה, אל תוציאו אותם לבתי חולים, תהרגו אותם, ושלום על ישראל, היא צודקת לגמרי ממה שהיא אומרת.
פנינה פירסטון: לא ייתכן שבכנסת ירימו אצבעות, ויעצרו את חוק ההסדרים, מבלי שיידעו מה אנחנו משלמים.
פנינה פירסטון: לא יכול להיות בכלל דבר כזה.
פנינה פירסטון: אי אפשר לדרוש ממני למלא כל חובותיי לעובדת הזרה שלי, שאין לי מאיפה לשלם.
פנינה פירסטון: אז אני לא אחזיק עובדת זרה, אין גם מעונות להחזיק אותן, אין.
רן כהן: תודה לפנינה פירסטון.
רן כהן: בעקבות הדברים של פנינה, אני מודה שעולה לי רעיון, ואני מבקש, גלעד, שנבדוק אותו.
רן כהן: אתם יודעים שהעברתי הצעת חוק, עכשיו זה כבר חוק, שמחייב את משרד הבינוי והשיכון, להתקין דודי שמש בבתים של הדיור הציבורי.
רן כהן: דבר שגורם לחיסכון של 500-600 שקלים לחודש לאותם דיירים.
רן כהן: אני לא יודע אם יש שיטה שיכול לחמם את הבית.
רן כהן: אני שוקל בעקבות הדברים שלך, לנסות ולהציע, אני אבדוק את העניין הטכנולוגי.
רן כהן: אין שום סיבה לא לחמם מים על ידי שמש.
רן כהן: בימים שאין שמש, משלימים על ידי החשמל.
פנינה פירסטון: אין כסף לכולם.
שמעון יאיר: בימים שיש שמש, לא צריכים לחמם את הבית.
שמעון יאיר: אתה יכול פשוט בקטע של ירוק.
עליזה סוויסה: רציתי להוסיף ולציין לדבריה של פנינה, שלא רק שאנחנו מחויבים לשלם לפי החוק לעובדים הזרים, גם התקנות החדשות של יחידות התמ"ת יפקחו על כך, מה שלא כל כך היה בעבר, שאנחנו נהיה חייבים לשלם מה שאין לנו לשלם להם.
עליזה סוויסה: זאת אומרת, מי בעצם יעסיק עובדים זרים?
עליזה סוויסה: אם לא יהיה לנו לשלם להם, הרי הם לא יעבדו אצלנו.
רן כהן: כמדומני לפני חצי שנה, מספר העובדים הזרים בסיעוד, היה 44 אלף.
פנינה פירסטון: הם לא בסיעוד.
משה נקש: 45 אלף.
רן כהן: היום זה 51 אלף כמעט.
רן כהן: המספר הזה עליזה, הולך וגדל.
שמחה בניטה: כשאתה מדבר על הסיעוד, אתה מדבר גם על הקשישים.
רן כהן: סיעוד זה גם קשישים, גם קשישים הם בני אדם.
עליזה סוויסה: בסופו של דבר, אם אני שילמתי רק 3,500 שקלים לחודש לעובדת זרה, היא יכולה לתבוע אותי על התקופה.
רן כהן: אני לא מכיר מישהו - - -
נילי ריימונד: מהקטע הסיעודי, לקשישים יש את הרוב, 44, 350.
נילי ריימונד: אנחנו מדברים על המצוקה של אלה שממש צריכים את זה לקיום היום-יומי, על ילדים 1,500, מוגבלים מבוגרים 5,000 שקלים, אנחנו מדברים על אלה.
נילי ריימונד: אנחנו לא רוצים לדבר על קשישים, זאת לא הסוגייה שלנו.
רן כהן: אפרופו הדברים גם של פנינה, וגם של עליזה.
רן כהן: בוועדה הזאת, נכון שאנחנו דואגים, מתוך הסמכות שניתנה לנו, הנושא של העובדים הזרים.
רן כהן: מדינת ישראל נמצאת במצב מאוד רע בעולם ביחסה אל עובדים זרים, מודדים אותנו, זה לא צחוק.
רן כהן: מי שמודד אותנו, זה לא שונאינו, זאת ארצות הברית.
רן כהן: כל שנה מוציאה דו"ח על מצב הסחר בבני אדם.
נילי ריימונד: גם היחס של ישראל למוגבלים שבחברה, זה יחס מאוד - - -
עליזה סוויסה: זה סחר, אם אני בשביל לחיות, צריכה לתת לעובדת שלי פחות כסף ממה שמגיע לה.
רן כהן: גם שמחה, גם עליזה, וגם פנינה, מלוות את הוועדה הזאת הרבה שנים, אתן יודעות שאנחנו דואגים לא פחות לסיעודים שלנו, לקשישים שלנו, לנכים שלנו, בטח לא תאשימו לא את חברת הכנסת שרה מרום-שליו, ולא אותי, והיא דאגה לנכים של ישראל.
רן כהן: אנחנו דואגים לקשישים ולנכים כל הזמן, וכל החיים.
רן כהן: העניין שלנו למצוא את הפתרון הטוב ביותר למטופלים הישראלים, אבל גם לעשות את זה בתנאים שבהם העובדים הזרים עובדים כבני אדם.
רן כהן: הדאגה היא למטופלים הקשים שלנו, שמהם הם בורחים, והם נשארים במצב רע מאוד.
רן כהן: שירלי תיארה מציאות מאוד קשה וברורה, שהיא עברה אותה.
רן כהן: בשנה הראשונה לאחר הלידה, החליפה 8 מטפלות.
רן כהן: זאת הדוגמה הכי קלאסית, שירלי עם הילד שלה אביתר.
שירלי גפן: סליחה שאני מכניסה כאן את נכי צה"ל.
שירלי גפן: לא הייתי מתנגדת שיהיה לי עובד ישראלי שבועיים כזה, ושבועיים כזה.
שירלי גפן: גם היה לי יותר על מה לדבר איתם, גם היו מבינים את התרבות שלי, והיו משלמים להם את הכסף מה שמגיע להם, ולא הייתי צריכה לשבור את הראש שלי.
שירלי גפן: אבל זה לא המצב, עובדה שאצל נכי צה"ל יודעים כמה עולה עובד זר.
שירלי גפן: שם משלמים 4,000 שקלים לשני עובדים, שזה 8,000 שקלים לחודש.
שירלי גפן: אי אפשר להגיד שלא יודעים כמה זה עולה.
רן כהן: יודעים כמה עולה.
רוני שרייבר: אני מתחיל ממשפט שאמרת, כי הוא בעצם הפיל לי אסימון.
רוני שרייבר: הדאגה לטובת מקבלי הטיפול, והדאגה לטובת נותני הטיפול, הדאגה לשני הצדדים, אין בה סתירה.
רוני שרייבר: כי כאשר צד אחד נהנה, גם הצד השני יכול להנות.
רוני שרייבר: לא ייתכן אף פעם שרק צד אחד יהנה.
רוני שרייבר: חוסר שיווי המשקל יפריד בין הצדדים ולא יחבר אותם.
רוני שרייבר: מכאן אני מגיע לקטע של סחר בבני אדם, סחר בעובדים זרים, וההתייחסות האמריקאית אלינו במקרה הזה.
רוני שרייבר: אני חושב, אחת הבעיות שקיימות היא דווקא אותה הצעה שכל המערכת תעבור דרך חברות, חברות כוח אדם, שהן סוחרים בבני אדם.
רוני שרייבר: הם אלה שגוזרים את הקופונים על כל עובד זר שמגיע.
רוני שרייבר: דווקא אותם מקרים של מטופלים שכן יוכלו להביא בעצמם את העובד, להתעסק עם זה בעצמם, עם קצת שיפור בתקנות, שיהיה נוח יותר להתעסק עם זה, זה יקטין את הלחץ של המסחר בבני אדם.
רוני שרייבר: כי בעצם נכון להיום, נוצר מצב שהחברות האלה - - -
רן כהן: אני רק לא בטוח שזה יעבור את ההחלטות של הבג"ץ, הבג"ץ ביטל את הקבילה.
רן כהן: נוצר מצב שבו אם האדם מביא את העובד בעצמו, הוא יביא את זה בתנאי שיש לו קבילה.
שמעון יאיר: אם הוא יוכל לשלם לו מספיק, והיחסים יהיו טובים.
רן כהן: ביטלו את הקבילה.
פנינה פירסטון: על המטופלים.
רוני שרייבר: זה לא איזשהו פתרון מעכשיו לעכשיו.
רוני שרייבר: צריך למצוא במסגרת הזאת, את הפתרון הנכון, שמצד אחד לא תהיה קבילה כפי - - -
רן כהן: שלמטופל יהיה SAY בעניין של הבאת העובד.
רוני שרייבר: גם שתהיה לו SAY, ושהעובד שמגיע, יודע שהוא מגיע לעבודה מסויימת, והוא יכול להיות בה בכבוד.
רוני שרייבר: כי כאשר עובד כזה מגיע לארץ באמצעות חברת אדם, ובדרך עד שהוא מגיע אל המטופל שלו, הוא משלם בין 3,000 ל-8,000$, וכבר שמעתי על מקרים של 8,000$ שעולה לעובד להגיע לארץ המובטחת, לעבוד כאן.
רוני שרייבר: כאשר עובד כזה, ואני לא אלך על 8,000$.
רוני שרייבר: כשעובד כזה משלם 4,000$, או 5,000$ כדי להגיע לכאן, הוא צריך כמעט שנה רק כדי להחזיר את החוב הזה.
אפרים כהן: אדוני היושב ראש, התקדמנו בנושא הזה, ולכן אני יכול לתת לו תשובה.
אפרים כהן: יש מה לומר בעניין.
רוני שרייבר: אני חושב שבאמת שווה לבדוק שוב את הנקודה הזאת למרות הבג"צ, ולראות איך אפשר לקדם את הנושא הזה, שלא נהיה תלויים כל כך בחברות.
אפרים כהן: על פי החלטת הממשלה הוקמה ועדה בראשותי, לתקופה של חצי שנה בלבד על מנת לסיים את כל ההסכמים בין מדינות.
שרה מרום שלו: דיברנו על הנושא.
אפרים כהן: אנחנו מדברים על סין, על הפיליפינים, ועל תאילנד, שזה בעיקר העובדים שבאים.
אפרים כהן: התחלנו בנושא הזה, ישנה ועדה בינמשרדית, משרד החוץ, התמ"ת, משר האוצר, הפנים, ועוד נוספים.
אפרים כהן: יש מדינה אחת בה שמוכנה לחתום מחר על ההסכמים בין מדינות, של שירות התעסוקה של אותה מדינה - - - אנחנו במשא ומתן עם עוד שני שגרירים בנושא הזה.
אפרים כהן: לכן אני מעריך, שתוך מספר חודשים יהיו הסכמים בין מדינות שכל הנושא הזה יהיה ממוסד, ולא יכול לפתור את הבעיה בישראל, גם צריך לפתור את הבעיה של אלה שעוסקים כישראלים.
טל דגן: כל פתרון, וראוי שיהיה פתרון שבאמת ידאג לנכים הקשים, אכן צריך לשלב גם דאגה לרווחת העובדים, כי זה גם מה שבסופו של דבר יבטיח את רווחת הנכים הקשים, זאת אומרת, פתרון של הגנה על זכויות לא צריך לפגוע באותם נכים, וכל פתרון שיפגע בזכויות של העובדים הזרים, בסופו של דבר התגלגל ויפגע גם בנכים.
טל דגן: אני חושבת שיחסית בהשוואה לכל מקבלי גימלת הסיעוד, בקבוצה יותר קטנה.
טל דגן: וכן צריך להימצא פתרון בשני מישורים.
טל דגן: פתרון אחד בהגדלת הגימלאות, כדי שתאפשר להם אכן לשלם על פי החוק.
טל דגן: הדבר השני, כן לבדוק את אותם מקרים שבהם העומס על מטפל יחיד הוא מעבר לכוחותיו של כל אדם, גם אם מדובר בעובד זר, ולדאוג שבאותם מקרים יוקל גם העומס הטיפולי.
טל דגן: זאת אומרת, שלא רק השכר יפצה, אלא יינתן סיוע אם זה בין בעובד ישראלי נוסף למספר שעות, אם צריך עובד זר נוסף.
טל דגן: אבל לקחת בחשבון שהעומס צריך להיות סביר ואנושי.
טל דגן: חלק מהעזיבה היא מן הסתם כי העומס מעבר לכוחותיו של אדם.
נילי ריימונד: אני רוצה להתנצל בפני שירלי, או בפני מישהו אחר, שיחשוב שאני לפגוע.
נילי ריימונד: התשובה היא אני לא מנסה לפגוע.
נילי ריימונד: אבל צריך להבדיל בסוגייה, כפי ששירלי העלתה את הסוגייה האישית שלה, ואני מאמינה במדינה שמייצגת קהל בפני עצמו, לבין הסוגייה של הילדים.
נילי ריימונד: הבעיה כאן עומדת על חודו של המלה בחירה.
נילי ריימונד: הורים שנולדו להם ילדים עם צרכים מיוחדים, שהם מוגבלים, והמדינה החליטה מבחינת המדיניות שלה, זאת מדיניות שהחלה לפני משהו כמו 21 שנה, לא להודיע להורים האלה שהילד שלהם פגום, ולא יהיה להם, לילדים שלהם או למשפחה חיים רגילים ותקינים, ברגע שהמדינה החליטה להוציא את הילדים האלה החוצה לבתים, המדינה צריכה להיות שותפה ולקחת אחריות יחד עם המשפחות האלה לגידול הילדים.
נילי ריימונד: מה ששירלי עשתה, זאת בחירה מודעת שלה, מה היא עושה.
נילי ריימונד: ולכן אני חושבת שצריכים מאוד להיות עדינים כאן וברורים כאן.
שירלי גפן: זה לא סותר.
נילי ריימונד: צריכים להבדיל בין שתי הסוגיות האלה, זה עניין של מדיניות.
נילי ריימונד: אמרתי שאני מתנצלת בראשית דבריי.
שירלי גפן: המשמעות היא שלנכים אסור להביא ילדים.
רן כהן: את זה דווקא הבנתי שזה לא מה שהיא אמרה.
נילי ריימונד: אמרתי הרבה יותר חמור.
שמעון יאיר: למה את נכנסת לשדה מוקשים, בשביל מה את צריכה את זה.
שמעון יאיר: מה זה מעניין אותך אם האשה רוצה להביא ילד או לא.
נילי ריימונד: זה לא מעניין אותי.
רן כהן: אם הבנתי נכון, מה שנילי אומרת, בואו נבדל בין ילדים שיש להם צרכים מאוד מיוחדים, כשהמדינה לא יכולה להתנער מהאחריות.
אבי בן זנו: יש נכים שמצבם מאוד קשה, והם מחפשים עובדים זרים.
אבי בן זנו: ברגע שמוצאים עובדת זרה שמוכנה לטפל בהם, או שהיא נמצאת פה כבר אחרי חמש או שש שנים, אותו נכה מגיש למשרד הפנים, בקשה מיוחדת להעסיק את העובדת.
אבי בן זנו: היא עוברת מסכת של התכתבויות.
אבי בן זנו: הם אמרו, או שהיא תישאר אצלי, או שהיא תסיק מסקנות שהיא מסיימת את הזכות להמשיך לחיות.
אבי בן זנו: צריך לבוא לקראת הנכים בועדת החריגים.
שמחה בניטה: אני רוצה להשלים שני דברים.
שמחה בניטה: מה שהגברת נילי אמרה, ומה מה שאבי אמר.
שמחה בניטה: לגבי נילי, היא צודקת בעניין של ילדים נכים.
שמחה בניטה: אני מתקוממת דווקא בקטע הזה אצל יחידת הסמך.
שמחה בניטה: הורים שיש להם ילדים נכים, בדרך כלל זה המפגרים.
שמחה בניטה: ילדים שנולדו עם סי.
שמחה בניטה: פי.
שמחה בניטה: עם פיגור, עם פגיעות מוחיות קשות.
שמחה בניטה: מטרטרים את ההורים, כדי לקבל היתר להחזיק את הילד הזה, כי זאת לא חוויה.
שמחה בניטה: מטרטרים אותם להביא פרוטוקול מביטוח לאומי שהילד הזה נכה.
שמחה בניטה: מלפני שש, שבע שנים קבעו לו נכות, הטמטום הזה, המסמכים המיותרים האלה שמשרדי יחידת הסמך מטרטרת את המשפחות האלה, וכך גוררים אותם שלושה, וארבעה חודשים בלי היתר.
שמחה בניטה: העניין שאבי אומר, נניח שיש לנו בעיה להשיג עובדים.
שמחה בניטה: עובדים חדשים בדרך כלל מקבלים הלם, עד שהם משתפשפים במדינה, והם יודעים כבר את העבודה, הם רואים גם את הכדאיות, בסוף הם לומדים.
שמחה בניטה: בהתחלה משפיעים עליהם, הם עוזבים את מקום העבודה הראשון, עד שהם מתאקלמים בארץ, מבינים בעצם אצל מי היה כדאי להם להישאר, הם רוצים לעבוד אצל נכה דווקא.
שמחה בניטה: אבל את המהלך של החיים, כבר ארבע שנים, חמש שנים, הם עשו בסבב אצל כל מיני קשישים, במקרים למיניהם, וראו שאצל קשישים לא משתלם, כי הקשיש מת, וכל פעם צריכים לעבור אצל חולה.
שמחה בניטה: אז באמת הם מוכנים לעבוד אצל נכה.
שמחה בניטה: מה קורה, משרד הפנים לא רוצה.
שמחה בניטה: אמר, ארבע וחצי שנים, פאקל, תסגור את הבאסטה תלך.
שמחה בניטה: אם היית נשאר שמונה שנים אצל אותו נכה, אתה יכול גם להישאר עוד עשר שנים.
רן כהן: זה בדיוק מה שאני אומר.
רן כהן: מאחר והבטחתי את זה גם לך לחוד, וגם לעליזה לחוד, שבקרוב תתקיים ישיבה מיוחדת לגבי הנושא הזה, של מגבלת הזמן של החמש שנים, אני מבטיח לך עליזה, זה התקיים באחד השבועות הקרובים, לדון בסוגייה הזאת עם משרד הפנים, ונטפל בסוגייה הזאת.
שמחה בניטה: וגם העניין של יחידת הסמך, הטרטורים האלה מתקופת הרווקות.
שמחה בניטה: אני צריכה ללכת לעוגניה, שהיא צריכה להגיד למשה, הילד הזה הוא מפגר, ההורים מפגרים.
רן כהן: זאת סוגייה שאני מכיר.
רן כהן: שמחה, באותו דיון תעלה את הנושא, אני כבר מבקש להזמין גם את שמחה בניטה לדיון.
פנינה פירסטון: בעניין הזה אני רוצה לומר, שזה מקום שדווקא העובדים שהיו כמה שנים בארץ, כתבתי המון הצעות בכתב, עמדות, שבאמת יאפשרו לנכים להעסיק עובדים, זה לא מספיק שעובד בא ארצה, ועם כל הרצון הטוב, מי שנמצא בארץ, אני יכולה לנסות אותו.
פנינה פירסטון: אם אנחנו מתאימים, אם אפשר לעבוד ביחד.
פנינה פירסטון: עובדים שלא יכולים ללכת להסכמים, או לשום דבר אחר, והם יודעים שהם יכולים להישאר רק אצל נכים, כל היחס שלהם יהיה שונה.
פנינה פירסטון: כאן מוכרחים לשנות אם צריך את החוק, שלנכים יאפשרו.
פנינה פירסטון: כי כאשר פונים לועדת ערעורים, בדרך כלל יש סירובים.
פנינה פירסטון: מי מחפש את העובדים האלה, אנשים שצריכים באמת טיפולים מיוחדים.
פנינה פירסטון: אני שמחה שיתקיים דיון רק בנושא הזה בקרוב.
פנינה פירסטון: תודה.
רן יעקבי: שמעת פה את כל הצרות בסוגייה הזאת.
רן יעקבי: מה תוכל לומר לנו מבחינת הכוונות העתידיות של משרד האוצר ושל הממשלה בפרט.
פנינה פירסטון: הוא היה איתנו אצל רביב סובול בישיבה.
פנינה פירסטון: הוא יודע בדיוק הכל.
רן כהן: יובל מכיר את התחום הזה לפניי ולפנים.
רן כהן: ולכן נקשיב לו.
יובל יעקבי: שיטת העסקה החדשה שלצערנו מתעכבת בגלל בג"ץ, וכפי שהיושב ראש אמר, ארבעה בג"צים שונים.
יובל יעקבי: היא בעצם באה להסדיר את השוק של כל הענף, גם לטובת העובדים הזרים, גם לטובת המטופלים, וגם למנוע את התופעות של עשיית רווח על גב העובדים, פליינט ויזה, וכל התופעות השליליות, עובדים שמגיעים למטופלים ועוזבים אותם, ולא מתאימים.
יובל יעקבי: עכשיו אנחנו מתכוונים לפתור את כל הדברים האלה.
יובל יעקבי: באשר לנושא של הדיון היום, הנכים הקשים.
יובל יעקבי: אנחנו מבינים שלאוכלוסייה הזאת יש צרכים מיוחדים.
יובל יעקבי: בנוהל, וגם בדו"ח של משרד האוצר בנושא של שיטת העסקה בסיעוד, ניסינו ומנסים לתת מענים לתת כל מיני פתרונות ייחודיים לאוכלוסייה הזאת.
יובל יעקבי: שזה אומר לחייב את הלשכות הפרטיות שיהיו ביחידת העסקה החדשה.
יובל יעקבי: לטפל במטופלים קשים, להבטיח את ההתאמה, שיתן להם ניקוד יותר גבוה, בכל זאת, איזשהו תמרוץ לתת לאוכלוסייה הזאת.
רן כהן: תמרוץ משמעו סיוע תקציבי?
יובל יעקבי: משמעותו להגדיל את מספר העובדים הזרים.
פנינה פירסטון: והנחה במס הכנסה.
שמחה בניטה: אין לנו מס הכנסה.
יובל יעקבי: מן הסתם נלמד תוך כדי, רק שהשיטה תצא, כולם מחכים שהפקק של הבג"צ ישתחרר, וזה ייצא לפועל.
יובל יעקבי: יכול שבין השנה הראשונה לשנייה, נעשה עוד התאמות.
יובל יעקבי: גם משרד האוצר ביחידת הסמך בעניין הזה, אנחנו רק מנסים שהשוק הזה, שהענף הזה יוסדר.
יובל יעקבי: יינתנו פתרונות לכל הצדדים, ורוצים לצאת לדרך.
יובל יעקבי: תודה רבה.
שרה מרום שלו: אני מאוד שמחה לשמוע מיחידת הסמך, שמטפלים בעניין של העובדים הזרים דרך השגרירויות שלנו.
שרה מרום שלו: על זה אנחנו מדברים שנה שלמה אם זכור לכם.
שרה מרום שלו: עובד זר שבא, צריך להתחייב בהרבה מאוד כסף, או שכן יש לו את הכסף, או שאין לו את הכסף.
שרה מרום שלו: מובן שהוא כבר בא בהרגשה לא הכי נוחה, למרות שכאן הם מרוויחים יותר מאשר במדינות שלהם.
שרה מרום שלו: אם באמת יחידות הסמך תטפל בזה, ויביאו את העובדים הזרים ללא סכומים כאלה גדולים, לעלות זה יעלה.
שרה מרום שלו: אבל אז יהיה יותר טוב למטופל, הם התייחסו יותר יפה למטופל, והמטופל לא יצטרך להעסיק כל כך הרבה כספים.
שרה מרום שלו: ברור שהם רוצים לכסות את ההגעה לפה.
שרה מרום שלו: באים לפה לא חינם.
שרה מרום שלו: אני מקווה שגם הוועדה עצמה תמשיך לטפל בזה, ויהיה הרבה יותר קל במיוחד לנכים היותר קשים.
רן כהן: רבותי, אני יכול לסכם על דעתך, חברת הכנסת מרום שליו, אם את מסכימה.
רן כהן: נפנה רק על פי ייעוץ משפטי של הכנסת, לנשיאת בית המשפט העליון, בבקשה לא לדחות יותר את הדיון בסוגייה של הבג"ץ.
רן כהן: הסוגייה הזאת היא סוגייה שלא ניתנת לדחייה.
רן כהן: צריך להגיע לדיון הזה, לפסוק בו, אי אפשר את הרפורמה להמשיך ולעכב עד אין קץ.
אפרים כהן: הבג"צ החליט אי קבילה, ואנחנו עכשיו נתקעים.
רן כהן: בפועל ממש, כאילו לאל את החלטת הבג"ץ.
רן כהן: אני רוצה לבדוק עם הייעוץ המשפטי, אפשרות לחוקק חוק שיחייב את המדינה להתקין דודי שמש בבתיהם של נכים קשים, כדי להבטיח מים חמים.
רן כהן: אם אפשר להבטיח שיהיה גם חימום בחורף, אז בכלל טוב.
רן כהן: זה גם יקל תקציבית, וגם על החיים.
רן כהן: נפנה לשר הרווחה, לראש הממשלה ולשר האוצר, בבקשה להגדיל את התקציב לטיפול סיעודי משלים שניתן באחריות אגף השיקום לנכים קשים, במקרים מיוחדים שגימלאות הסיעוד לא מאפשרות את הטיפול הראוי.
עירית פלדמן: גימלאות השירותים המיוחדים.
רן כהן: נדמה לי, שזה יאפשר את הפתרון הנכון שעובד במצב הזה, גם אם יש לו עובד זר, יוכל לקבל עובד ישראלי, שיתנו השלמת סיוע, כמו במקרה ששירלי תיארה פה, אבל גם לילד שמאוד מתקשה, דבר שיתן עזרה לאותה משפחה, או עם קשיש שנמצא במצב מאוד קשה.
פנינה פירסטון: גם להגדיל את קיצבת השירותים המיוחדים.
פנינה פירסטון: לכולם.
זהבה גלאון: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה לבחינת בעיות העובדים הזרים.
זהבה גלאון: אנחנו שמחים להתחיל את הישיבה המשותפת של הוועדה לעובדים זרים וועדת המשנה למאבק בסחר בנשים.
זהבה גלאון: חבר הכנסת רן כהן ואני ננהל את הישיבה במשותף.
זהבה גלאון: שר הפנים מר שטרית תקוע בפקק בדרך, אני מבינה שחלקכם עברתם את החוויה הבוקר.
זהבה גלאון: אנחנו יודעים שיש חלק מהאנשים שעדיין תקועים בכניסה למשכן וכל מי שיגיע יצטרף.
זהבה גלאון: נמצא כאן מנכ"ל המשרד מר אריה בר.
זהבה גלאון: אנחנו מתחילים את הישיבה.
זהבה גלאון: במשך השנים האחרונות התגבשה מדיניות, התחלנו אותה בזמנו עם השר פורז, השרים התחלפו, גובשה מדיניות הומניטרית אני יכולה לקרוא לזה ככה שרצתה לתת אשרות שהייה ועבודה לקורבנות סחר בנשים.
זהבה גלאון: אנחנו הרחבנו או ביקשנו להרחיב את המדיניות הזאת גם ביחס לקורבנות שיעבוד.
זהבה גלאון: גם לאור האמנות הבינלאומיות שמדינת ישראל חתמה עליהם חשבנו שהדברים האלה כבר מוטלים, שההיגיון לתת אשרות שהייה ועבודה בעצם מבטא את המחוייבות של מדינת ישראל כלפי אותם אנשים שהביאו לכאן ונסחרו כאן.
זהבה גלאון: כל מה שאני אומרת עכשיו חל גם וגם.
זהבה גלאון: אנחנו מדברים על הקורבנות.