GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רן כהן: הדבר האחרון, אני חשוב שאנחנו היינו מאד מבקשים ממשרדי הממשלה בתקווה אופטימית שהמלחמה תסתיים בזמן הקרוב, אני הייתי פונה לכל משרדי הממשלה, משרד התמ"ת, משרד הפנים, משרד הבריאות, המוסד לביטוח לאומי, משטרת ההגירה, משרד החקלאות, לפנות אל כולכם ולבקש להיערך להחזרת הנורמליזציה של העובדים הזרים בעבודתם בצפון לאחר סיום הלחימה.
רן כהן: נדמה לי שההיערכות הזאת בכל זאת כדאי להיערך אליה, אני רואה שמשטרת ההגירה כבר נערכת לזה, אני מאד שמח דווקא כמשטרה שאתם כבר נערכים לזה אבל זה בהחלט ראוי שתהיה תשומת הלב לעניין הזה משום שהעובדים הזרים ראויים לחזור לעבודתם בצורה הראויה, המעסיקים שלהם גם וכן ובכלל, לחזור לנורמליזציה של החיים מה שיותר מהר.
רן כהן: רבותיי, תודה רבה לכולכם, הישיבה נעולה ותודה רבה לכל התרומות שלכם.
רן כהן: נדמה לי שנעשתה עבודה די מדוקדקת בנושא הזה כדי שהדברים יהיו קרובים לאמת ככל האפשר.
רן כהן: אני לא בטוח שהגענו למנוחה ולנחלה בעניין זה.
רן כהן: אני מבקש ממר סוויסה לומר לנו מהם הקריטריונים שבהם אתם פועלים היום?
רן כהן: איך זה פועל?
רן כהן: קצת נתונים על הדברים.
רן כהן: הייתי מאוד מבקש מכל מי שיש לו, בעניין הזה, יכולת להשכיל אותנו על הזוויות השונות שבהם צריך להאיר את העניין, לומר את דברו.
רן כהן: בבקשה, מר סוויסה.
משה סוויסה: אכן, במהלך כל התקופה האחרונה אנחנו מתייעלים ומשתפרים בכל הנושא של מתן היתרים לעובדים זרים בתחום הסיעוד.
משה סוויסה: מבחינת הכמויות, ואת זה ניתן לראות על פי ההקלות בקריטריונים, יש עליה במספר מתן ההיתרים בתוקף.
משה סוויסה: נכון להיום יש 41,935 היתרים בתחום הסיעוד.
משה סוויסה: מגמת העלייה היא במתן היתרים לשנתיים ולשלוש שנים, לא כפי שהיה עד אמצע 2004.
משה סוויסה: ניתנים היתרים לחצי שנה לאנשים שנמצאים בבית החולים, על מנת שיוכלו להתארגן.
משה סוויסה: יש מודעות גדולה גדולה יותר.
משה סוויסה: מבחינת הביזור.
משה סוויסה: בכל הארץ, בכל ארבעת המחוזות יש אגף אכיפה.
משה סוויסה: זה מוכיח שזה באמת היה נכון ובאמת היה חשוב.
משה סוויסה: כל נזקק יכול להגיע לאחד המחוזות בתל אביב, באר שבע, חיפה וירושלים.
משה סוויסה: יש לנו ועדה מייעצת למינהל יחידת הסמך, במקרים בהם לא ניתן לתת על פי הקריטריון.
משה סוויסה: הוועדות מתקיימות אחת לשבוע, גם בתחום של הסיעוד וגם בתחום של הנכים.
רן כהן: הבנתי שיש לכם ועדה בכל מחוז, זה נכון?
משה סוויסה: לא.
משה סוויסה: יש לנו ועדה אחת בירושלים, שמטפלת בכל הבקשות שמגיעות מכל המחוזות.
משה סוויסה: הוועדה היא ארצית ויושבת בירושלים.
משה סוויסה: אנחנו קוראים לוועדה הזאת ועדה מייעצת ותפקידה לטפל במקרים חריגים של מתן היתרים.
רן כהן: מה זה הלא חריג?
רן כהן: האם הלא חריג נקבע על ידי נציג של המשרד?
משה סוויסה: הלא חריג זה כל מי שעומד בקריטריונים המפורסמים בתחום של הזכאות הבסיסית, מעל גיל 65 ומעל גיל 60, במקרה של מי שצבר במבחן הערכת כשירות 4.5 נקודות פלוס או 4 פלוס.
משה סוויסה: כל המקרים האלה הם מקרים בהתאם לקריטריונים.
רן כהן: ואז עובד של המינהלת מקבל את הפניה הזאת ומאשר
משה סוויסה: כן.
משה סוויסה: במקרה והבקשה המוגשת היא לא על פי הקריטריונים, כלומר, אין 4.5 נקודות, אין מסמכים רפואיים, אין גיל וכדומה, אז זה עולה לוועדה.
משה סוויסה: הוועדה דנה בהתאם למסמכים הרפואיים שנמצאים בידה.
משה סוויסה: במידה וגם על פי המסמכים לא ניתן לקבוע אם אכן ניתן היתר או לא, אז הוועדה מקיימת ביקורי בית.
משה סוויסה: אנחנו ביצענו בשנתיים האחרונות מעל 100 ביקורי בית, כשכל ביקור בפני עצמו הוא מאוד חשוב, הן ללמידה והן כדי לראות את הדברים בשטח.
משה סוויסה: עולים יותר מקרים לוועדות מאחר ואנחנו נוטים ללכת לקראת.
משה סוויסה: אם רואים שמישהו לא צבר את מלוא הנקודות אבל שיש לו מסמך כלשהו, או שהוא עומד בקריטריונים והוא גר עם נכה נוסף וכדומה, אנחנו כן הולכים לקראתו.
רן כהן: תוכל לומר לנו סדרי גודל, כמה קשישים זקוקים לטיפול סיעודי?
משה סוויסה: אני יודע כמה היתרים בפועל יש.
רן כהן: הבנתי שיש 41,936, את זה כבר אמרת.
רן כהן: אבל, מתוך ה-41,000, כמה קשישים?
רן כהן: כמה נכים?
רן כהן: וכמה הן משפחות שיש להם בעיה, כמו משפחות חד הוריות עם ילדים?
רן כהן: אין חתך כזה?
ברכה בן צבי: משפחה חד הורית שיש לה מצוקה ואין לה נכות, היא לא מקבלת.
משה סוויסה: יש לנו חתכים שונים.
משה סוויסה: כלומר, על פי הקריטריון, משפחה חד הורית לא מקבלת.
רן כהן: יש חריגים כאלה.
רן כהן: הרי לשר הירשזון, בזמנו, היתה מצוקה במשפחה.
רן כהן: העוזרת שטיפלה באם המשפחה נשארה לטפל אחר כך בילדי המשפחה.
רן כהן: זה דבר הוגן ולגיטימי.
אסתר רייס: בערך 97% מבעלי ההיתרים הם זקנים.
משה סוויסה: יש לי את הנתונים: נזקקים מגילאים 0 עד 18, שזה גמלת נכה – קרוב ל-900; גילאים 18 – 60, נשים – 1,541; נזקקים 18 – 65 גברים, 1,781; נזקקים בגילאי 60 ומעלה נשים – 23,056, שזאת המסה הגדולה; נזקקים בגיל 65 ומעלה גברים - 10,123.
רן כהן: איך מגיעים ל-4.5 נקודות?
רן כהן: מהם המרכיבים של ה-4.5 נקודות?
אסתר רייס: אנחנו מספקים לתמ"ת את מסד הנתונים.
אסתר רייס: אנחנו עושים את הבדיקה במבחן שבו נקודה מייצגת שעת עזרה נדרשת ביום, לפי חוות דעת מומחים.
אסתר רייס: כדי לקבל 4.5 נקודות צריך להיות תלוי בפרופיל של צורך ברוב שעות היממה.
אסתר רייס: זה לא חותך את שתי רמות הזכאות שלנו, אלא זה נמצא באמצע רמת הזכאות הנמוכה.
רן כהן: זה מה שנקבע על ידי אותה אחות שמגיעה הביתה?
אסתר רייס: יש כל מיני פרופילים, אבל בגדול, צריך להיות זקוק לעזרה רבה ברוב שעות היממה, כדי לקבל את הזכאות.
רן כהן: ואם אדם זקוק לעזרה רק חלק משעות היממה?
רן כהן: אז הוא מקבל 15.5 שעות בשבוע.
אסתר רייס: בלי קשר להחלטות של התמ"ת, בכל מצב שבו אדם נמצא תלוי בעזרת הזולת, הוא זכאי לקבל מטפל או שירותים חלופיים.
אסתר רייס: מי שיש לו עובד זר יכול להשתמש במערכת ובצורה כזאת, בעקיפין, לקבל החזר של העלות על ידי טיפול באמצעות העובד הזר.
אסתר רייס: אלה שתי מערכות מקבילות, שלחלק מהן ניתן גם אישור לעובד זר.
רן כהן: האם את יודעת להגיד כמה זכאים למטפלת בית יש בישראל?
אסתר רייס: 114,000.
רן כהן: זה על פי חוק הסיעוד?
רן כהן: אני יכול לספר לכם שאני הייתי בין המחוקקים של החוק הזה.
רן כהן: אני זוכר שאז, ב-1980 דובר על 11,000 וזה היה נראה המון.
רן כהן: היום זה פי 10.
קריאה: נכון לאפריל זה 118,000 מתוכם - - -
אסתר רייס: הנתון המעודכן הוא 114,000.
רן כהן: זה חוץ מאלה שנזקקים לעובד זר?
אסתר רייס: יש חפיפה.
רן כהן: ה-42,000 שמר סוויסה מנה, הם בתוך ה-114,000?
אסתר רייס: חלקם נכים, חלקם מקבלים סיעוד.
אסתר רייס: חלקם לא מקבלים שום דבר מהביטוח הלאומי כי הכנסותיהם גבוהות.
אסתר רייס: לגבי גודל הקבוצה, הכיסוי מגיע היום ל-15% מאוכלוסיית ---, שהוא כיסוי גבוה לפי מה שאנחנו יודעים ממחקרים.
אסתר רייס: לכן אנחנו יודעים שיש לנו שוליים של חסד בעניין הזכאות, ושה-20,000 מתוך זכאי הסיעוד, מקבלים את גמלת הסיעוד דרך העובד הזר.
אסתר רייס: יש קבוצה של זכאי סיעוד שמעדיפים לקבל שירותים אחרים מביטוח לאומי ולשלם את העלות של העובד הזר מהכיס שלהם, מהתקציב האישי שלהם.
אסתר רייס: אני רוצה לומר שלא כל אחד רוצה עובד זר.
אסתר רייס: אין 100,000 איש שניגשו ו-40,000 שאישרו להם.
אסתר רייס: להכניס עובד זר הביתה זאת החלטה לא פשוטה.
אסתר רייס: המשפחה עושה זאת בדרך כלל, בעיקר כאשר יש לה את התנאים הפיסיים לעשות זאת, כשיש לה משאבים ויש לה נכונות להתפשר על כניסת אדם זר לבית.
אסתר רייס: זה נעשה הרבה פעמים בשלב די מאוחר ולאו דווקא כשרק אפשר.
אסתר רייס: מאוד קשה להכניס אדם זר הביתה.
רן כהן: מתי כל הדבר הזה נבדק גם ברמה המחקרית?
רן כהן: האם באמת אלה שתי החלופות היחידות לסייע לאנשים שנזקקים – או 15.5 שעות בשבוע או עובדת זרה שחיה 24 ושעות.
רן כהן: אלה שתי האלטרנטיבות היחידות?
משה סוויסה: מי שצובר 15.5 שעות זכאי לעובד זר מלא.
אסתר רייס: לא מדובר פה בהכרח בחלופות.
אסתר רייס: יש לא מעט משפחות שיש להן עובד זר והן מנצלות את השעות של העובד הישראלי ליום חופש לעובד הזר.
אסתר רייס: במצב שקיים היום, יש קבוצה די גדולה.
אסתר רייס: אם הדיון פה הוא אם יש חלופה בעובדים הישראלים, אז החלופה היא חלקית ביותר, היא זניחה.
אסתר רייס: בעיקרון, אלה שיש להם עובד זר, אין להם כרגע אפשרות שיהיה להם עובד ישראלי, בוודאי לא בעלויות של עובד זר.
אסתר רייס: החלופה של עובד ישראלי זה אומר יותר מעובד אחד בדרך כלל במשק הבית כי הוא מתחלף.
אסתר רייס: יש מעט מאוד עובדים ישראלים שמוכנים לעשות עבודה עם לינה.
אסתר רייס: זה אומר לנייד צוות גדול יותר של עובדים וזה אומר עלויות הרבה יותר גבוהות.
אסתר רייס: זה לא שאין חלופות אבל אלה דברים שצריך לקחת אותם בחשבון.
אסתר רייס: לאדם חולה וסיעודי קשה לנהל צוות שלם ולדאוג מה יהיה אם מישהו לא יוכל לבוא.
שרה מרום שלו: מה קורה למבוגרים בני 80?
שרה מרום שלו: הם לא סיעודיים אבל הם בודדים ונמצאים בבית והם לא מקבלים עובד זר?
שרה מרום שלו: מובן שלאדם בן 80 קשה להיות בבית.
שרה מרום שלו: מה הקריטריונים?
רן כהן: חברת הכנסת מרום שלו שואלת, מה קורה עם אדם בן 80 פלוס, שלא מקבל 4.5 נקודות ולכן הוא לא מקבל אישור למטפלת בית.
אסתר רייס: הנושא של זכאות לפי גיל הוא נושא מורכב.
אסתר רייס: היו הצעות של תמיכה חלקית שלא הצליחו להגיע לידי מימוש בחקיקה.
אסתר רייס: אבל, לאור העובדה שאני קוראת בעיתונים שחבר הכנסת פרס עלה 16 קומות והמאבטחים רדפו אחריו, לא כל אדם בגיל 80 בהכרח זקוק לעובד זר.
רן כהן: אבל אם הוא רוצה?
רן כהן: חברת הכנסת מרום שלו לא אמרה להכריח כל אדם בן 80, אלא אם הוא רוצה.
אסתר רייס: היום נדרש מאדם בן 85 ניקוד יותר נמוך לסף כניסה.
אסתר רייס: גם פתוחה לו האפשרות, אם יש לו נסיבות מיוחדות, לפנות לוועדה.
אסתר רייס: זה נושא שהוא בהחלט ראוי לדיון, אבל אין היום כניסה רק על פי גיל.
משה סוויסה: אנחנו כן מתייחסים להיבט הגיל.
משה סוויסה: אדם מעל גיל 90 שמבקש בקשה, עולה לוועדה.
משה סוויסה: מעל גיל 85 יש לנו הקלות, אם יש לו רק 4 נקודות והוא בודד, אז הוא גם עולה לוועדה.
משה סוויסה: כלומר, יש כן התייחסות לגיל.
משה סוויסה: נתון נוסף זה לגבי הוועדות.
משה סוויסה: נתון כללי: מ-2003 התחלנו להתעסק עם הוועדות.
משה סוויסה: עד 2006 התקיימו כ- 6,500 בקשות שנדונו בוועדות.
משה סוויסה: מתוכם אושרו כ-2,800 לתקופה מקסימלית של עובד זר אחר, ותקופה מוגבלת – 1,600.
משה סוויסה: סך הכל, לתקופה מקסימלית של 2 עובדים זרים, אושרו כ-415 בקשות.
משה סוויסה: היו, כמובן, גם דחיות.
משה סוויסה: היו 165 ביקורי בית, מתוך הוועדות, שנעשו בתקופה האחרונה.
משה סוויסה: נתונים על שנת 2005.
משה סוויסה: הונפקו 13,900 היתרים, היו 10,900 הארכות של כאלה שכבר היו להם היתרים ורק הארכנו להם והיו 13,000 אישורים חדשים.
משה סוויסה: היו גם דחיות של אנשים שלא קיבלו.
רן כהן: הייתי מבקש מברכה בן צבי להאיר את עינינו בסוגיה הזאת.
ברכה בן צבי: היתה לי התכתבות גדולה על זה בעיתונות לפני כמה שנים.
ברכה בן צבי: כתבתי מאמר בעיתון שבו טענתי שהגלובליזציה באה לטובתם של הזקנים.
ברכה בן צבי: קיבלתי על זה הרבה תגובות דווקא מאנשים של זכויות עובדים שאמרו: "איזה מן דבר זה?
ברכה בן צבי: לינה, ואוכל הם חלק משכר.
ברכה בן צבי: יש כאן ניצול".
ברכה בן צבי: אני מאוד התווכחתי על זה ואני עד היום חושבת שזה מזלו של הזקן.
ברכה בן צבי: זה הצד הטוב של הגלובליזציה, שהיא לא תמיד טובה.
ברכה בן צבי: יש ארצות עניות מאוד ויש יותר עשירות.
ברכה בן צבי: במידה מסוימת אני מסתכלת על זה כ"זה נהנה וזה לא חסר".
ברכה בן צבי: כלומר, מדינות שבאמת יש להן הרבה אנשים שזקוקים לעבודה ולהכנסה, מניידים עובדים למדינות אחרות, ושם זה מביא תועלת מאוד גדולה.
ברכה בן צבי: כמה שנראה לנו שהם מקבלים שכר נמוך, ומייד אומר משהו לעניין זה, זה מציל את הזקנים ואת התלויים בעולם המערבי.
ברכה בן צבי: אני לא יודעת אם זה טוב לעולם, אני לא פותרת את בעיות כל העולם.
ברכה בן צבי: בשנים אלו זאת הצלה.
ברכה בן צבי: ראיתי יפה מאוד את חוק הסיעוד, השיקום, נכים, וכו' בקריירה שלי, והפתרונות שראיתי עם העובדים הזרים, בשנים האחרונות, הם מעל ומעבר למה שהתכוונו כששמנו את חוק הסיעוד.
ברכה בן צבי: לא ידענו שתוכל להיות עזרה כזאת גדולה וטובה.
ברכה בן צבי: זה כלי חדש, כלי יוצא מן הכלל.
ברכה בן צבי: כשאתה בא לבית ורואה הכל – ועשיתי הרבה ביקורי בית - עולם חדש מבחינת הקלה גדולה למצב הנורא קשה.
ברכה בן צבי: יש לי שתי הערות לעניין זה.
ברכה בן צבי: אחת, כמו בכל דבר במדינה אין אכיפה ואין פיקוח.
ברכה בן צבי: גם עליהם צריך לפקח ולאכוף חוקים.
ברכה בן צבי: שיהיה לפחות שכר מינימום.
ברכה בן צבי: שלא יהיה ניצול לרעה, כי יש גם מקרים של ניצול לרעה של העובדים האלה, וגם להפך.
ברכה בן צבי: הצד הזה מופקד היום בחברות פרטיות ואין לו ביטוי בשום חקיקה.
ברכה בן צבי: צריך פיקוח ואכיפה על זכויות האנשים האלה וגם איזושהי בקרה חברתית - שיהיה קיים שכר מינימום.
ברכה בן צבי: באשר לעניין אם יש ניצול או לא – זה לא עבודה כמו כל עבודה.
ברכה בן צבי: אי אפשר להתייחס לעובד סיעודי בבית כעובד רגיל.
ברכה בן צבי: זה עובד שיש לו שעות, הוא יכול לקרוא, הוא יכול ללמוד, הוא יכול ללכת, הוא מקבל בית וכדומה.
ברכה בן צבי: אז יכול להיות שזה לא נכנס לשטנצים של מה זה עובד ומה זכויותיו, אבל אני חושבת שזה הוגן, איך שזה נעשה, אם יהיה פיקוח מאוד רציני על העניין.
ברכה בן צבי: מה האלטרנטיבה עם עובדים ישראלים ולמה זה לא הולך?
ברכה בן צבי: כמה משלמים לעובד?
ברכה בן צבי: חוק הסיעוד משלם 38 שקלים אבל לעובד מגיע בסוף רק 19 שקלים נטו.
ברכה בן צבי: אם אני מחר צריכה עובדת סיעודית זה מינימום 35 שקלים לשעה.
ברכה בן צבי: תעשו חישוב על 3 משמרות, שבת, לילות וסופי שבוע.
ברכה בן צבי: זה יוצא שעלות האלטרנטיבה הישראלית למשפחה מגיעה ל-30 אלף שקל.
ברכה בן צבי: כאן יש קומבינציה, שהיא אולי לא טהורה, כי היא בהחלט לוקחת את המגורים והאוכל כחלק.
ברכה בן צבי: אבל, בעולם יש סיטואציות שנותנות פתרונות ואני לא רואה כאן פגיעה.
ברכה בן צבי: עובדה, אם לא טוב לאנשים האלה הם יכולים לחזור לביתם.
ברכה בן צבי: יש לי מכרה שנסעה לפני כמה זמן לראות משפחות של עובדים זרים בפיליפינים.
ברכה בן צבי: היא היתה בכפרים וביקרה משפחות שבני משפחתם עובדים פה.
ברכה בן צבי: כל פעם שהיא ראתה בית מקושט, היה לו עובדת בישראל.
ברכה בן צבי: אפילו באופן חיצוני זה היטיב מצב של אנשים שם.
חני שליט: זה אמנם לא נושא הדיון, אבל מדברים פה על העובדים הזרים ומדברים על המטפלים.
חני שליט: בני המשפחה של חולים סיעודיים נושאים בנטל כבד מאוד.
חני שליט: אנחנו קוראים לזה המטפל העיקרי.
חני שליט: זה נושא שהוא עולם בפני עצמו והוא לא נושא הדיון.
חני שליט: גם כשיש מטפל זר תמיד יש מישהו מבני המשפחה שנופל עליו הנטל.
חני שליט: אנחנו קוראים המטפל העיקרי.
חני שליט: זה נטל כלכלי, זה נטל נפשי.
חני שליט: עשיתי על זה עבודה גדולה בשרותי הבריאות הכללית.
רן כהן: זה רצוי שזה יהיה כך.
חני שליט: זה רצוי, אבל יש משפחות שאין, יש משפחות שבהם נופל הנטל רק על אחד.
חני שליט: למה העליתי את הנושא?
חני שליט: כי כשמדברים על קריטריונים ועל הקשחה.
חני שליט: חברת הכנסת מרום דיברה על בן ה-80.
חני שליט: גם המשפחה לוקחת חלק בטיפול.
חני שליט: אנחנו לא צריכים לשכוח גם אותם כשאנחנו מדברים, כי אני מרגישה שלפעמים יש הקשחה בקריטריונים.
חני שליט: הצורך להגיע לועדות חריגים נובע מהקשחה הן של המוסד לביטוח לאומי ועוד יותר של האגודה לבריאות הציבור, שדנה במקרים שהם לא עומדים במבחן ההכנסה של הביטוח הלאומי ויש תחושה כאילו של נקמה בעשירים.
חני שליט: אני מבקשת להכניס גם את הפן הזה של התחשבות בבני המשפחה שיש עליהם נטל מאוד כבד, כלכלי ורגשי.
רן כהן: לעניין הזה יש שני צדדים.
רן כהן: בשנת 2005 המינהלת אשרה 13,000 עובדים חדשים לנושא הזה.
רן כהן: מצד אחד אם מאשרים מעל 10,000 אישורים חדשים בשנה לקשישים נזקקים, אנחנו גם צריכים לזכור תמיד שנוצרת בעיה, משום שבעוד 5 שנים מדינת ישראל תצטרך לחיות עם 100,000 עובדות סיעוד בבתים פרטיים.
רן כהן: אני מסכים עם ברכה בן צבי שיש פה תופעה שהיא חדשה, אבל היא תופעה שבאה ליצור מצב של הלימה בין החברה שלנו לבין חברת אחרות שרוצות לחיות זו עם זו.
רן כהן: אבל כשיהיו 100,000 מטפלות פיליפיניות - - -
פנינה פירסטון: בינתיים גם מתים הזקנים.
פנינה פירסטון: זה תהליך משונה, אבל אנשים מתים.
חנה שליט: כעובדת סוציאלית אני מבינה בכלכלה ויודעת על התייחסויות גלובליות, אבל אני חיה את המצוקות של המשפחות.
חנה שליט: לכן אני לא חושבת שיש סכנה שנוצף.
רן כהן: יש לי בשורה בשבילך, אנחנו בטוח נוצף.
רן כהן: כאשר חוקקנו את חוק הסיעוד, אני הייתי בן המחוקקים שלו, חשבנו על סדרי גודל של 10,000.
רן כהן: הנה יש לך עכשיו 114,000 נזקקים לחוק הסיעוד.
רן כהן: אין מה לעשות, תוחלת החיים עולה, היכולת הכלכלית של המדינה טובה יותר.
חנה שליט: ישנה גם נקודה ג'נדרית כחומר למחשבה.
חנה שליט: אמנם תוחלת החיים של הגברים בישראל היא מהגבוהות בעולם, ושל הנשים לא כל כך, אבל בכל זאת נשים חיות יותר.
חנה שליט: מי שנזקק לשירותים סיעודיים הן נשים, ואנחנו רואים את זה גם במספרים שנמסרו.
חנה שליט: אישה שנשארת לבד, אלמנה שזקוקה לעזרת בני משפחה זאת בעיה מיוחדת במינה.
חנה שליט: או שהיא נתונה אז לחסדי הכלות שלה, ואם יש לה בנות, הבעל אומר: "תדאגי למשפחה שלי".
חנה שליט: אני מציעה לתת זרקור גם לנקודה הזאת.
קריאה: יש גם אלמנים.
גרי רוט: אני יו"ר עמותת אלצהיימר.
גרי רוט: תודה רבה על הישיבה הזאת, בשבילי זאת למידה.
גרי רוט: אני רוצה לדבר על הכשרת עובדים זרים.
גרי רוט: אנחנו כעמותה ארצית מוכנים ורוצים לקחת חלק ולהוביל את התהליך של הכשרת עובדים זרים, שהם יוכלו לטפל בחולי אלצהיימר, ובחולי דמנציה בכלל.
גרי רוט: אני מדבר על הכשרת עובדים זרים כדי שיוכלו להיכנס לחולי דמנציה.
רן כהן: אני לא יודע אם זה נכון, אבל אומרים לנו שלפיליפיניות יש כשרון טבעי.
גרי רוט: למרות הכשרון הטבעי, עדיין מפגישות שלי עם חברות שמעסיקות עובדים זרים, הם בעצמם פונים אלינו לקבל הכשרה.
גרי רוט: אנחנו לא עומדים למסחר את הידע שלנו,
רן כהן: אתם מקבלים סיוע?
גרי רוט: החברות שעוסקות בגיוס עובדים זרים מגלות בעצמן את הצורך והן פונות אלינו כדי לקבל הכשרה.
גרי רוט: אנחנו לא הולכים למסחר את הידע הזה אבל אנחנו בהחלט יכולים לתרום את חלקנו ולתת תובנות בנושאים אלה, על מנת להביא עובדים באיכות וברמה יותר גבוהה.
רן כהן: אתם מקבלים סיוע ממשרד הרווחה או ממשרד הבריאות?
גרי רוט: אנחנו לא מקבלים סיוע.
גרי רוט: אנחנו חיים מתרומות.
גרי רוט: אנחנו נעזרים, בפרוייקטים מסוימים, בביטוח הלאומי.
גרי רוט: יושבת כאן אסתר רייס, שבאמת שתמיד פותחת לנו חלון לדברים חריגים שפונים אלינו.
גרי רוט: יש היום 60,000 חולי אלצהיימר שכ-200,000 בני משפחה סועדים אותם בצורה כזאת או אחרת.
גרי רוט: אנחנו בפרונט של הנושא הזה ויש לנו באמת סיוע מביטוח לאומי.
רן כהן: מי ממשרדי הממשלה מסייע ביידוע של העובדות הזרות על קיומכם וישלחו אתכם להכשרה אצלכם?
גרי רוט: לדעתי אין אף אחד.
רן כהן: אני רוצה לפנות לביטוח הלאומי, ליחידה בתמ"ת ולמשרד הבריאות.
רן כהן: לדעתי אתם חייבים ליידע את כל אלה שאתם מאשרים להם את העובדות החדשות, במיוחד לחולי אלצהיימר.
רן כהן: ד"ר אליישר, תשכיל אותנו, מה קורה עם העניין הזה?
שלמה אליישר: כמנהל אגף השיקום במשרד הרווחה אני מייצג את כל אוכלוסיית הנכים הכללית.
שלמה אליישר: קראת את הדוח של הוועדה הבינמשרדית בכל הקשור לעובדים זרים בתחום הסיעוד.
שלמה אליישר: הגשנו שורה ארוכה של המלצות.
שלמה אליישר: בין היתר, אני מתחבר למה שגרי אמר, לגבי הנושא של הכשרת עובדים.
שלמה אליישר: אני חושב שנושא הכשרת עובדים בתחום הסיעוד צריך להיות מאמץ בין משרדי.
שלמה אליישר: צריכה להיעשות כאן עבודה שבעיקר מכוונות לעובדים ישראלים בתחום הסיעוד, ולאו דווקא לעובדים זרים.
שלמה אליישר: התחום הזה פרוץ לגמרי.
רן כהן: אני מאוד בעד ההמלצה שלכם כי אני מאוד בעד הכשרת עובדים ישראלים.
רן כהן: זה אחד הדברים שאני רוצה לחתור אליו.
רן כהן: אבל ברגע שבישראל יש 42,000 עובדות זרות זה ברור לחלוטין שיש צורך ברמה מקצועית וידע - - -
שלמה אליישר: אין שום ספק שצריך להכשיר גם עובדים זרים.
שלמה אליישר: רציתי להרחיב את היריעה לגבי אנשים עם נכויות, אנשים צעירים בעיקר.
שלמה אליישר: אנשים עם נכויות, בעיקר אנשים עם נכויות פיזיות קשות, אין להם הרבה אלטרנטיבות לחיים בקהילה.
שלמה אליישר: תשים את המספר של 12.5 אלף שקל, שאגף השיקום משלם היום כל חודש לטיפול במוסדות לנכים, לעומת תוספות תקציביות קטנות יחסית מעבר לגמלה לשירותים מיוחדים.
שלמה אליישר: אנחנו, למשל, נותנים טיפול אישי סיעודי, באגף השיקום לנכים, במצבים מיוחדים.
שלמה אליישר: למשל, במצבים מיוחדים, למשל במשפחות בהם יש שני ילדים נכים, על רקע תורשתי בעיקר או אנשים נכים בודדים שחיים לבד.
שלמה אליישר: אם אתה לוקח בחשבון את העלויות של מדינת ישראל לתחום הארוך, במוסדות הנכים, אתה מדבר על 150,000 שקלים לאדם לשנה.
שלמה אליישר: הבעיה בתחום הזה היא מאוד קשה.
שלמה אליישר: יש מספר גדול מאוד של אנשים של נכים שלא רוצים לחיות במוסדות.
רן כהן: אז בעצם אין לנו ניוד תקציבי כדי לעזור להם להיות בבית עם אותם התקציבים.
שלמה אליישר: לא, ואני שם את הבעיה על השולחן.
שלמה אליישר: יש לנו עבודה עם פרופסור נוי לגבי הכשרה של סייעות ומטפלות בילדים עם נכויות.
שלמה אליישר: יש לנו גם עבודה ביחד עם משרד הבריאות, עם אגף סיעוד וגריאטריה בכל מה שקשור בהכשרת מטפלים סיעודיים לנכים צעירים.
שלמה אליישר: כלומר, אפשר באמת לבנות כאן איזשהו פורום בין-משרדי שיעסוק בעניין הזה.
אסתר רייס: הוא קיים.
שלמה אליישר: הוא פועל והוא לא פועל.
רן כהן: ד"ר אליישר, אני רוצה לבקש שבהמשך, ככל שיעלו דברים, אל תהסס לפנות אלי, כי אני רוצה את התרומה שלך.
אסתר רייס: יש תכנית הכשרה שנבנתה בשיתוף עם ביטוח לאומי והשירות לזקן ברווחה, במשרד הבריאות.
אסתר רייס: זאת הכשרה של מטפלות ישראליות עם מערכי למידה ודרישות מוגדרות שלנו וגם יש תכנית הכשרה שנבנתה בשיתוף כל הגורמים האלה וחברות הסיעוד בנושא עובדים זרים.
אסתר רייס: אנחנו נשמח להעמיד אותה.
אסתר רייס: נעשים עשרות קורסים כל שנה.
אסתר רייס: נשמח להעמיד את התכנית הזאת לרשות כל מבקש ודורש, חינם אין כסף.
רן כהן: אתם נותנים פורמליזציה לכל העניין?
אסתר רייס: כל קורס שנפתח צריך לקבל את האישור שלנו.
אסתר רייס: יש לנו דרישות לגבי סגל ההוראה בקורס ואנחנו עוקבים גם אחרי החברות.
אסתר רייס: יש לנו דרישות לגבי אחוז מטפלים שעברו הכשרה.
אסתר רייס: אנחנו בודקים את זה גם בביקורי בקרה בחברות.
אסתר רייס: הדבר קיים ונשמח לתת את זה לכל מי שמעוניין.
רן כהן: אשמח אם תעבירו לנו העתק.
פנינה פירסטון: הממשלה החליט בשעתו להוציא כל מיני נכים, בעיקר נכי פוליו מהמוסדות לבתים פרטיים.
פנינה פירסטון: אז פתאום עלה מספר העובדים הזרים, כי הם אינם יכולים לחיות בלי.
פנינה פירסטון: אבל הממשלה מרוויחה בגדול מהעסק הזה.
פנינה פירסטון: כי מה שמשלמים עבור שירותים מיוחדים זה 3,500 שקל לחודש, שזה המקסימום, שזה המחצית ממה שעובד זר עולה בפועל.
רן כהן: זה פחות משליש מעלות מוסד.
פנינה פירסטון: זה פחות משליש.
פנינה פירסטון: יש כאן מקום להתחיל לדאוג כי זה מכריח את הנכים לרמות.
פנינה פירסטון: כי אם צריך לשלם לעובד עם עלות, חופשה, מחלה, פיצויים, ביטוח לאומי, אוכל זה מגיע ל-7,000 שקל בחודש, לנכה אין מאיפה לשלם, יש לו 2,200 שקל בחודש.
פנינה פירסטון: מוכרחים לרמות.
פנינה פירסטון: זאת אומרת, הממשלה מכריחה את הנכים לרמות.
פנינה פירסטון: אני יודעת על בחורה שיושבת ממוצאי שבת ב-4 אחר הצהרים עד יום ראשון ב-4 אחר הצהרים בחיתול על בכסא גלגלים כי אין לה כסף לשלם לממלאת מקום עבור היום השביעי.
פנינה פירסטון: זאת אומרת, יש כאן התעללות באנשים החלשים בחברה.
פנינה פירסטון: זאת נקודה שצריך לקחת בחשבון.
פנינה פירסטון: מוכרחים לתת תשלום ריאלי למי שהמדינה מכירה בזה שהוא זקוק לעובד זר.
רן כהן: מה המענה העיקרי ליום השביעי?
רן כהן: איך מסתדרים עם העניין הזה?
פנינה פירסטון: ברמאות.
ברכה בן צבי: אצל הזקנים זה לא ברמאות.
ברכה בן צבי: היא יוצאת ליום חופש.
ברכה בן צבי: אלה שזכאים לחוק הסיעוד מקבלים מחוק הסיעוד את היום הזה ומשלימים את זה.
פנינה פירסטון: אז מה שהנכים עושים זה לוקחים עובדים אחרים, עובדים לא חוקיים, משלמים להם 50 דולר והם שמחים שמגיע מישהו ב-50 דולר.
פנינה פירסטון: לנכים זה הרבה כסף.
פנינה פירסטון: זה הפתרון האידיאלי.
רן כהן: רודפים גם את הלא חוקיים האלה?
פנינה פירסטון: כן.
פנינה פירסטון: אם לי יש עובדת שרשומה בשמי וימצאו אותה עובדת אצל מישהו אחר, ישליכו אותה מן הארץ.
פנינה פירסטון: נניח שעובדת יצאה לחודש לחופשת מולדת.
פנינה פירסטון: מאיפה לוקחים ממלאת מקום?
רן כהן: חברות כוח אדם הן לא מספקות?
דוד פרץ: - - -
יוסי בן דוד: אני רוצה לומר לדוד פרץ.
יוסי בן דוד: עד לפני שנה וחצי מערכת האכיפה היתה מינורית ולא בעלת שיניים חזקות.
יוסי בן דוד: היום כאשר שומעים על מינהלת ההגירה זה נשמע מאיים מאוד.
יוסי בן דוד: חברות כוח אדם כמעט ולא מתעסקות בעניין הזה.
יוסי בן דוד: השימוש בעובדים זמניים הוא שימוש מינוריים באמת.
יוסי בן דוד: אני מציע שנדבר על נתונים אמיתיים.
יוסי בן דוד: כשניגע בנתונים האמיתיים נבין שנעשה סדר.
יוסי בן דוד: בוודאי שיש עוד מה לעשות בוודאי שיש עדיין לגעת בכל מיני נגעים וחוליים בתחום ואין ספק שצריך לעשות אותם, וזה מתפקידך לעשות אותם, אבל זאת לא אותה תמונה שהיתה לפני שנה וחצי או לפני שנתיים כאשר אתה היית בוועדה ושמעת על החוליים הרבים.
יוסי בן דוד: כמי שעומד בראש הארגון של חברות כוח אדם, אשמח מאוד שיהיה סדר ושנוכל לגעת באותם נגעים.
רן כהן: אבל בכל זאת, מה הפתרון?
יוסי בן דוד: הפתרון ליום השביעי לא קיים במחוזות החוקיים של מדינת ישראל וזאת עובדה חד משמעית.
יוסי בן דוד: ישנו פתרון בקרב מקבלי גמלת הסיעוד, שלהם יש את הפריבילגיה לבחור להשתמש בגמלת הסיעוד לעובד ביום השביעי.
יוסי בן דוד: ככל שהטיפול שלנו, והטיפול של חברות הסיעוד, יהיה מקצועי יותר, כך נצליח - - -
רן כהן: בחברות כוח אדם מעסיקים גם עובדים ישראלים וגם עובדים זרים?
יוסי בן דוד: לא.
יוסי בן דוד: ישנן חברות כוח אדם, לשכות פרטיות, שמעסיקות עובדים זרים וישנן חברות שעובדות מול הביטוח הלאומי במסגרת גמלת הסיעוד.
יוסי בן דוד: מאחר ואין פתרון חוקי, אכן מתקיימים כל מיני הסדרים שמצליחים לשרוד את העניין הזה.
יוסי בן דוד: פנינה מצליחה להשיג בצורה כזאת או אחרת, דרך העובדת שלה, או דרך חברה שלה – זה עדיין קיים לצערנו.
רן כהן: הן מתחלפות ביניהן?
יוסי בן דוד: כן.
יוסי בן דוד: הן מתחלפות ביניהן כי חייבים "ונטילציה".
יוסי בן דוד: תאר לעצמך שתשב עם פנינה עובדת שלה 7 ימים בשבוע, הרי זה על סף עבדות.
יוסי בן דוד: אני חושב שנכון ליצור את היום השביעי כיום חופש לעובדת ולא להביא אותה לכדי מיצוי מלא.
יוסי בן דוד: הגברת ברכה בן צבי העלתה דבר חשוב - - -
שרה מרום שלו: בפעם האחרונה, כשדיברנו עם משטרת ההגירה, סוכם איתם שלא ילכו לאנשים לבדוק אם יש להם רשיון שהייה או לא.
שרה מרום שלו: זה מה שסוכם.
שרה מרום שלו: אז מה עכשיו עולה הנושא עוד פעם?
רן כהן: משום שפנינה רשאית, כמי שיש לה אישור לעובדת זרה, שיהיה לה פתרון ליום השביעי ושזה יהיה פתרון חוקי.
רן כהן: למה היא צריכה להרגיש שהיא עושה את זה בגניבה?
שרה מרום שלו: אבל מחלקת ההגירה אמרו שהם לא יעצרו.
שרה מרום שלו: הם לא יכנסו לבתים ושזה ייהפך לחוקי.
רן כהן: זה מה שאנחנו רוצים להגיע.
יוסי בן דוד: ישנו דבר נוסף שמשתמשים בו.
יוסי בן דוד: משרד הפנים איפשר שברגע שהמטופל נפטר או שהעובדת סיימה את העסקתה מכל סיבה שהיא, לתת לעובד אשרה מיוחדת, B2, אשרת תייר לתקופה של חודשיים.
יוסי בן דוד: המאגר הזה של העובדות שנכנסו אל תוך שוק העבודה של אותם חודשיים, משמשות מאגר ויכולות - - -
פנינה פירסטון: כאן זאת הונאה של חברות הביטוח.
פנינה פירסטון: הן אומרות לעובדת: "לכי לעבוד שם".
פנינה פירסטון: היא בשמחה הולכת.
פנינה פירסטון: היא יכולה לעבוד חודשיים במקום כלשהו ואחרי חודשיים היא בפני שוקת שבורה.
פנינה פירסטון: לחברות הסיעוד אין ברירה.
פנינה פירסטון: הן הזמינו עובד והוא עוד לא הגיע, אז יש עובדת שבאה לחפש עבודה.
פנינה פירסטון: שולחים אותה למקום הזה.
פנינה פירסטון: אני נתקלתי במקרה כזה והלכתי לאפרים כהן וביקשתי ממנו שהוא ייתן לעובדת אישור שוב לחפש שוב עבודה.
פנינה פירסטון: זה כאן ניצול.
פנינה פירסטון: אין ברירה, עובדת צריכה לצאת לחופשת מחלה, מגיעה לה חופשת חגים.
פנינה פירסטון: אין לנו פתרון.
רן כהן: פנינה, אולי באמת החודשיים האלה שניתנו הם כדי לתת מענה - - -
קריאה: אבל אסור להן לעבוד בתקופה הזאת.