GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אהרון אליהו: אני יכול לומר לך מניסיון של שנה שעברה, בא אלינו קבלן שהחברה שלו התפרקה, הייתה לו כמות מסוימת של עובדים, עם עורך דין.
אהרון אליהו: אמרנו לו, כדי לא ליצור מצב שנעצור את העובדים, בוא בבקשה, ניתן לך שמות של מקומות שיש להם אשרות פנויות, תעביר להם אותם, זה לא עבר, הוא סחר בהם, בסופו של דבר חלקם נעצרו וחלקם עדיין מסתובבים שם.
אהרון אליהו: אנחנו עושים כל מאמץ על מנת לשפר את התנאים, אני יכול לבשר שבקרוב יש איזה שהוא הליך של הכרזה שאמור להסתיים.
אהרון אליהו: אנחנו פותחים מתקן במתחם של נתב"ג כאשר לתוך המתקן הזה יובאו כל אותם אלה שהם ברי השמה מחדש או ניוד.
אהרון אליהו: ואז זה יחסוך את כל הפרוצדורה מול הכלא, זה גם יהיה קרוב לנתב"ג, מי שיצטרך ללכת לרינה קולפורטה על מנת לשלם את האגרה או לאזן את התיק, אז המרחק יהיה קצר מאוד.
אהרון אליהו: כל הניודים במרכז הארץ יתבצעו שם, כי יותר קל לבוא ולראיין את העובדים שם, מי שירצה לבוא אלינו למרכז הארץ אנחנו נעשה את זה.
רן כהן: אני מאוד מודה לך, אני מבקש עכשיו לשמוע עוד שני קבלנים.
מוטי לוזון: אני מחברת צמח המרמן.
מוטי לוזון: אנחנו בשנת 2004 קיבלנו הקצאה של 212 עובדים, כאשר בפועל היום יש 135, חסרים שמונים עובדים על הפיגומים, כשקיבלנו את ההקצאה הראשונית, קיבלנו הקצאה של 130, אנחנו פנינו גם לרינה קונופורטה וגם לאמיר גל ואמרנו שאנחנו נמצאים בתהליך של קבלה של תוספת ואנחנו מבקשים להחזיק את העובדים עד שלמעשה נקבל את התוספת, קיבלנו מכתב חד משמעי, בשום פנים ואופן שלא.
מוטי לוזון: החזרנו את העובדים למאגר, שחררנו אותם מחוסר ברירה, על מנת שלא נעסיק יותר ממה שמותר לנו, בפועל קיבלנו תוספת ועדיין חסרים עובדים, שמונים עובדים פחות.
מוטי לוזון: נכון להיום אנחנו מעסיקים עובדים בשישה אתרים, כאשר לפני שנתיים ויותר היה לנו מעל 20 אתרים, אנחנו בונים מנהרייה וכרמיאל ועד לבאר שבע, כאשר בעצם צמצמנו את העובדים, אנחנו מתחילים לשחרר ישראלים.
מוטי לוזון: מהנדסים, מנהלי פרויקטים, מנהלי עבודה, מדובר בבעלי משפחות בני 50-55 שברגע שהם מתנתקים בעצם מהחברה, אני לא חושב שיהיה מקום שהם יוכלו להיקלט שוב בחברה אחרת.
מוטי לוזון: פשוט אין ברירה, מספר האתרים הצטמצם, אנחנו חוששים מאוד לקבל עבודות נוספות, כי בעצם אנחנו עובדים במצב של אי ודאות.
מוטי לוזון: אנחנו לא יודעים מה יהיה מחר, אם מחר יחליטו שמצמצמים שוב את מצבת העובדים הכללית מ-19 ל-13 ובפועל יהיו 6000, אנחנו נישאר בלי עובדים.
מוטי לוזון: אנחנו למעשה ביצענו פרויקט עבור יזם ברחובות, אנחנו בפיגור של שנה, אנחנו שילמנו לו 25 אלף שקל קנס ליום, מעל שבעה מיליון שקל, הפרויקט שלנו עלה שלושים מיליון, אנחנו קיבלנו ממנו 15 מיליון שקל.
מוטי לוזון: זה המצב נכון להיום, עכשיו פלסטינאים, זה נכון, אנחנו בונים באלפי מנשה את השכונה החדשה, פלסטינאים עובדים אצלנו, אבל לצערי הרבה הם פשוט לא נכנסים, הם נכנסו יום וביום ראשון סגרו עוד פעם את השערים כי החליטו שיש שם נושא של זיוף של כרטיסי כניסה.
מוטי לוזון: בקיצור, יש לנו אתר באלפי מנשה שהוא לחלוטין מושבת, יש לנו התחייבות כלפי הדיירים, אנחנו למעשה את הפרויקט לא התחלנו בזמן בגלל חוסר הוודאות, התחלנו לבנות שם לפני כחצי שנה והאתר למעשה מושבת.
מוטי לוזון: אם לא היינו מתחילים לעבוד, למעשה משרד השיכון היה בא וחונק לנו את כל הערבויות.
מוטי לוזון: אנחנו בצורה הזו פשוט לא יכולים להמשיך.
רן כהן: תגיד מוטי, ואילו היית מקבל את כל המכסה, עוד שמונים עובדים, זה היה מכייל לך את כל הפרויקטים?
מוטי לוזון: בוודאי.
מוטי לוזון: תראה אנחנו כמעט החברה האחרונה שעדיין בונה בצפון, למעשה מחיפה צפונה, בכרמיאל יש בסך הכול יש שלושה קבלנים שבונים, אף אחד לא בונה יותר בצפון---
רן כהן: אבל בצפון יש עובדים?
מוטי לוזון: יש עובדים אבל למעשה אין פרויקטים.
גיא דיגמי: אני מחברת א.
גיא דיגמי: דיגמי.
גיא דיגמי: אנחנו חברה קטנה לעומת כל המספרים הגדולים פה, אנחנו עובדים כקבלני חיפוי בכל הארץ, משתדלים לעבוד בכול הארץ, יש לנו 39 ויזות, יש לנו בפעול 23, ועוד 32 רישיונות של עובדי שטחים מעזה שבפועל יש לי אפס.
גיא דיגמי: המצב שאנחנו חייבים לדבר עליו, איך אנחנו מגיעים לפתרונות אמיתיים, כי הסיפורים של כולנו הם כמעט זהים.
גיא דיגמי: אני בבאר שבע ואשקלון כבר לא לוקח עבודה, אני מגיע למכלוף, אני מגיע לאשקלון, לא רוצה לקחת עבודה, לא משתלם לי לקחת עבודה, אי אפשר לעבוד בבאר שבע, אין עובד שיכול להגיע לבאר שבע.
רן כהן: גם הבדואים באזור באר שבע, לא עובדים בבאר שבע?
גיא דיגמי: אני מקבל סחורה לאתר, אני מביא סחורה שעולה הרבה כסף, אם זה שיש, אם זה פסיפס, בא פועל ופורק אותו, למחרת הוא בסגר, אלף מטר סחורה עומדת בחוץ, אתה לא יודע מה לעשות וזה קרה לי לא באתר או שניים, עשרות אתרים.
גיא דיגמי: אתה מקבל סחורה, אתה פורק, אתה לא יודע מה לעשות, אתה מביא קבוצה אחרת שממשיכה, העזתיים נכנסו, אז לא מכניסים 20 אלף איש מעזה ביום, אדוני היו"ר, מכניסים אלפיים, אלפיים.
גיא דיגמי: אתה יודע לפי הגילאים, ואז אחד מגיע, שניים מגיעים, שניים עובדים על בניין.
גיא דיגמי: אנחנו קיבלנו החלטה, אנחנו עובדים יותר בצפון, חברה שקיימת למעלה מ-34 שנים, אנחנו היום בנהרייה ואסף מכיר אותי, אני עובד בנהרייה, בקריות, בחיפה, בחדרה, בכפר סבא, אני משרת את כל הקבלנים.
גיא דיגמי: אני עובד עם החברה האלה, יש לנו 65 עובדים ישראלים בחברה שעובדים ואני מוכן לקלוט עוד, אבל אני לא יכול לעבוד רק בחיפה ונהרייה, אין יותר בניינים.
גיא דיגמי: מה קורה הלאה, יש לי ויזות, שילמתי כבר דמי טיפול, למה אני לא מקבל את הויזות שמגיע לי.
גיא דיגמי: שילמתי 500 שקלים דמי טיפול לשרות התעסוקה, למה אני לא מקבל את זה, לא יודע למה.
גיא דיגמי: דבר אחרון, הכלא כדי לעמוד בתור, אני מצאתי פתרון, זה מכתב מעורך דין, אלי זוהר, הוא מוציא מכתב ואחרי שבוע גיא דיגמי מתייצב.
גיא דיגמי: וקלטתי שישה עובדים, רק ככה מבינים ואני ממתין, אני רוצה שתדע אדוני היו"ר כדי שנהיה פרקטיים, יש משחק כפול, משחק אחד, יש עובדים בכלא, למה אתם לא לוקחים, את זה מספרים לשר האוצר.
גיא דיגמי: משחק שני, אין עובדים בכלל, מה אתם מצלצלים.
גיא דיגמי: תצלצל אדוני, תדבר עם שלום בכלא, תראה איך מדברים אליך ותבין מה אנחנו עוברים.
גיא דיגמי: עכשיו, שאני מגיע לכלא, אתם חושבים שזה כאילו זה חפיף, אני מפקיד את הפלאפון, אני לא עובד משעה שמונה ורבע, עד 12:15.
גיא דיגמי: נותנים לי לראיין, אומרים לי זה ככה, זה אולי, זה נראה.
גיא דיגמי: מעבירים אותך מאגף לאגף, אני בסך הכול קבלן, אני מנהל את החברה היום עם אבא שלי ואנחנו משתדלים ורצים ואני עובד עם ערבים ישראלים וראיינתי אפילו בשירות התעסוקה בצפון, רק כדי לקלוט כמה שיותר חבר'ה שיעבדו.
גיא דיגמי: אני לא מבין למה אני משלם 4000, אבל למה לחקלאות כן נכנסים, למה אלינו לא.
רן כהן: עדנה, מה שאני מבקש עכשיו, אני רוצה לקבל דיווח חודשי כל ראשון לחודש כמה עובדים נמצאים באגפי המעצר, במקומות שבהם עושים את החילופים, כמה נמצאים ברשימות, כמה קבלנים זומנו, כמה עברו, אני רוצה לקבל דיווח שוטף על מה שקורה בכול הנושא הזה---
גיא דיגמי: כבוד היו"ר משפט אחד חשוב, אתה יודע שאני פיטרתי מנהל עבודה, בחור צעיר שעובד אצלי שש שנים, עם כאב, הוא אחראי על אזור הדרום, אבל אין לו פועלים לטפל, הבאתי אותו למרכז, זה חשוב שתדעו את הדברים האלה.
רן כהן: תודה רבה לך, אסף אדיב, אני מבקש באמת שהאנשים שמייצגים את הנושא גם בכיוונים אחרים, בבקשה אסף אדיב מעופר.
אסף אדיב: אני מייצג את עמותת מע"ן, אנחנו עוסקים בנושא של השמה של עובדים ישראלים, ערבים ישראלים בענף הבנייה אל מול חברות בנייה ועם כל מיני הסתייגויות, אנחנו עובדים מול חברות בנייה, כולל חברות גדולות מאוד, מובילות במשק ויש מאות עובדים שעובדים בקשר איתנו, אנחנו סייענו בקשר בין העובדים ובין החברות האלה, עד עכשיו הם עובדים והחברות מאוד מרוצים מהם.
אסף אדיב: אז יש מקומות שזה יותר הצליח, יש מקומות שזה פחות הצליח, זה גם תלוי בחברות וגם תלוי בעובדים.
אסף אדיב: יש פה בעיה מאוד קשה ואני מסכים עם המצב הזה שאנחנו נמצאים בצומת מאוד קשה בענף הבניה בגלל הירידה של הזרים שהיא חיונית, אין דרך חזרה ובגלל הסגירה של הפלסטינאים אני חושב שהדבר הזה הוא דבר שהוא פשוט נורא.
אסף אדיב: הוא פגיעה בכל הפרמטרים שאפשר להסתכל על זה והנושא הזה הוא נושא שאנחנו מוכנים לתמוך בו בכל דרך שהיא כדי שיוציאו את כל הנושא של עובדי הבניה הפלסטינאים, שיכניסו אותם בצורה מסודרת.
אסף אדיב: לפי דעתי, אם היה פה ושם בעיה, מה שאמר גבי מכלוף, לפי דעתי זה דבר שהוא חיוני מכל הבחינות גם אם מסתכלים על זה מבחינות אחרות.
אסף אדיב: יש עניין של עובדים ישראלים קודם כל ערבים ישראלים ובכלל ההכשרה של עובדים בענף הבניה.
אסף אדיב: יש פה בעיה שסוחבים אותה בגלל עשר שנים שבהם היו עובדים זרים וזה פשוט שמו אותם בצד, את העובדים הישראלים שהם עבדו בבניין והם יכלו להכשיר אחרים, עובד מקצועי מכשיר עובד בלתי מקצועי, אחרי שלוש שנים, עובד שהוא בלתי מקצועי הופך להיות מקצועי.
אסף אדיב: הפסדנו עשור, תבינו, הפסדנו עשור, שהעובדים הזרים מילאו את השוק והעובדים הערבים הישראלים זרקו אותם, זה מה שקרה.
אסף אדיב: שהתחיל המשבר בסוף שנות התשעים, שהתחיל המיתון, זרקו את העובדים הערבים הישראלים והשאירו את הזרים כי הם היו יותר זולים.
אסף אדיב: עכשיו, אני טוען דבר מאוד פשוט, מדברים פה על לתת 8000 שקל, אני טוען שחברות שמוכנות לתת לא 8000 שקל, גם 30 שקל בשעה, 6200 שקל למשרה של 200 שעות, ימצאו עובדים טובים.
אסף אדיב: אנחנו יש לנו בעיה קשה, שאנחנו מורידים, ואנחנו היינו בקשר, גם עם גבי וגם עם מוטי, אומר לי בעל חברה, אני בשדרות לא יכול להעסיק עובדים שלך כי אני צריך לתת להם לינה וזה עולה לי כסף, אני אומר לו את מי אתה מעסיק, הוא אומר לי רומנים, אז אני שואל אותם, את הרומנים אתה שולח כל לילה לרומניה לישון, הרי אתה נותן להם לישון.
אסף אדיב: השאלה היא כמובן מה אתה משקיע בלינה שלהם, אם אתה מוכן לתת להם מקום לינה מכובד ומסודר, זה עולה כסף.
אסף אדיב: אז אני אומר, מי שמוכן לתת שכר סביר ובצורה מסודרת, מה שקורה שמעבירים מקבלן משנה לקבלן משנה שמשלמים מתחת לשולחן, הדברים האלה גורמים למצב שיש פשוט זליגה.
אסף אדיב: זאת אומרת, אנשים עובדים שבוע או שבועיים, זה לא בטוח שהשכר שלהם משולם, יש בלגאן לא נורמאלי, יש פה מצב של בלגאן.
רן כהן: אני רוצה לשאול אותך לכיוון המוצע פה שאתה מדבר עליו, נניח אם המדינה הייתה היום באה ואומרת אני מוכנה לנסות לסייע לקבלנים שמעסיקים עובדים מהגליל, כאשר הם עובדים בתווך שהוא מעל 80 ק"מ, סתם לקחתי דוגמה.
רן כהן: ואז היא נותנת להם דמי לינה נניח בסדר גודל מסוים, זה נראה לך כיוון של פתרון?
אסף אדיב: תראה, זה יכול להיות בהחלט, אם יש סיוע לקבלנים, בוודאי שזה יכול לעזור, רק שיש פה בעיה של אכיפה.
אסף אדיב: זאת אומרת, הרי כל החלטה טובה אפשר לעשות לה מניפולציה ולהשתמש בה בצורה לא נכונה, יש פה בעיה של אכיפה, הבעיה שבכל ענף הבניה, אין היום מי שיעשה אכיפה, משרד העבודה לא עושה אכיפה, ההסתדרות לא עושה אכיפה, משרד התעסוקה לא עושה אכיפה, אין אכיפה.
אסף אדיב: אין אכיפה של תקנות בטיחות, יש בעיה נוראית של בטיחות, אין אכיפה של הסכם קיבוצי, אבטחת שכר, לא קיים בשטח, יש באופן תיאורטי, בשטח לא נמצאים פקחים, לא נמצא מי שיפקח.
אסף אדיב: עכשיו, מה שקורה שהקבלן, אם גבי מכלוף הוא קבלן מסודר ועובד בצורה מסודרת ומשלם שכר כמו שצריך, לידו מגיע אנשים שהם עובדים בצורה שחורה לגמרי, אתמול היה בעיתון שהיום יש הצעת מכרז לעבודה, באים קבלנים עם הצעה שהיא מתחת לאפס, מי שייקח את המכרז הוא מי שיצא מתחת לרגל, הוא יפשוט את הרגל, העובדים שלא יפשטו את הרגל.
אסף אדיב: אין שום צורה של אכיפה, זאת אומרת, אין מצב שקבלן שמעסיק בצורה בלתי חוקית, משלם בצורה לא נכונה, לא מקדיש לבטיחות, מי יעניש אותו.
אסף אדיב: יש פיקוח אחד, האם הוא מעסיק עובדים בלתי חוקיים, זה כן.
אסף אדיב: משטרת ההגירה על העובדים הזרים, זה הנורא, זה העבירה הזוועתית.
אסף אדיב: אני אומר רק עוד מילה אחת לגבי העניין של ההכשרה.
אסף אדיב: הנושא של ההכשרה, לא רק שלא עשו שום דבר בשלוש שנים האחרונות, סגרו את מה שהיה.
אסף אדיב: עכשיו, יש פה אחריות מרכזית לממשלה בנושא הזה של התקציבים, אין שום ספק, אבל יש גם אחריות מסוימת לחברות בנייה, אני אומר לך שאני הייתי כמה פעמים בתמרה, מרכז הכשרה מקצועית של משרד העבודה, ונגמר קורס ופונה אלי המרכז של הקורס, אומר לי תשמע, אנשים שגמרו את הקורס ורוצים להיכנס לעבודה, חלקם עובדי בנייה.
אסף אדיב: עוברים עשרים חבר'ה את הקורס בתמרה, שום חברת בנייה לא תבוא ותיקח אותם, התחרות גדולה מידי, אי אפשר.
קריאה: מה אתה מבלבל?
אסף אדיב: שלדנים---
קריאה: אין שלדאים, תראה לי קורס אחד שנגמר השנה.
רן כהן: ברגע שיודעים שעל הפיגומים חסרים שלדאים או בנאים---
קריאה: מה שקורה שאתה משקיע באופן אישי ואחרי חודשיים עבודה הוא קם ועוזב---
אסף אדיב: אני אומר דבר פשוט, אם יש עדיין תקווה, אם יש עדיין מחשבה, אם עדיין כל הלחץ גם שמופיע על השולחן פה, הוא תנו לנו, תפתחו לנו את השער, תנו לנו עוד עובדים זרים---
רן כהן: אסף, הרי אתה אדם נבון וקשוב, אתה רואה שכל הדיון אנחנו דנים כאן איך להביא משלושה מקורות, אמרנו את זה---
אסף אדיב: אבל הדיון מתמקד בנושא של הזרים---
רן כהן: הציגו את הפערים לגבי הזרים, על הפלסטינאים כמעט אין מה לדבר, מפני שסגור טוטאלית, ואני כבר אומר לך שאני מתכוון לזמן לכאן את האלוף מישלב שיבוא לכאן שימסור מה הסידורים של צה"ל ומערכת הביטחון לגבי כניסת זרים.
רן כהן: עם כל הכבוד אני ישבתי הרבה מאוד שנים בוועדה לשירותים החשאיים, שיספרו לי במה הסיפורים של הביטחון ונראה מה העניין, אני רוצה להבין את זה.
רן כהן: הדבר הראשון זה ישראלים, אנחנו מדברים על זה, עכשיו אני כבר אומר לך שגם לגבי הנושא של הישראלים, אני חושב, יודק'ה, אם אתם תהיו מוכנים, אנחנו ניקח את התוכנית להכשרת עובדים ישראלים ובתור ועדה נגיש אותה כהצעת חוק לכנסת ונכתיב את היישום של התוכנית להכשרת עובדים ישראלים בענף הבניה כחוק בכנסת.
רן כהן: ואני רוצה לראות את שר האוצר בא ומתנגד ואת שר זה מתנגד, אני רוצה לראות אותם, שיעשו את זה.
רן כהן: אני אגיד לך, אלף, אני יכול להתחכם גם עם הצעת החוק הזאת, אני יכול להגיד בואו נתחיל ליישם אותה ברבעון הראשון, נראה אותם אחר כך מפסיקים את זה.
רן כהן: בית, אתה יכול גם להגיש אותה במלואה ולצפות שיהיה לזה רוב יותר גדול, אנחנו נשקול את זה.
רן כהן: אם אתם תהיו מוכנים, ניקח את התוכנית, נתרגם אותה להצעת חוק, אני מודה שאני לא רוצה לחכות עד שחוק יחוקק, אני רוצה ליצור לחץ ציבורי ופוליטי כדי שיתקדמו עם העניין.
רן כהן: בבקשה עופר ויעל.
עופר פרעם: אני יו"ר של חברות כוח האדם, דבר ראשון במסגרת התאומים וההבנות שלנו עם התאחדות הקבלנים, אז אני רוצה לחדד ונא להפסיק אותי החמצתי את ההתחלה של הדברים של יודק'ה, אז אם אני חוזר על משהו אז נא לעצור אותי מייד.
עופר פרעם: לקראת דצמבר הקרוב, יצאו מתוך הרומנים, אחוזים ניכרים מאוד הביתה לחגיגות הקריסטמס, חלק גדול מתוכם לא יכול לחזור כי יש להם פחות מהזמן המינימאלי הנדרש יתרת שירות מצטברת.
עופר פרעם: זאת אומרת שאם היום הגיעו לאיזה שהיא הסכמה עם משרד הפנים שיש 13 אלף על הפיגומים, 3000 מתוכם כבר לא יהיו בינואר.
עופר פרעם: מאחר והמערכת לוקחת זמן, צריך להתייחס לזה כבר עכשיו.
עופר פרעם: אם יצאו ואין להם יתרה, הרי לא נותנים לכולם יתרת ויזה, מי שאין לו יתרת שהות מסוימת לא נותנים לחזור בכלל.
עופר פרעם: אז פתאום תרד דרסטית כמות העובדים הרומנים, הנשים של הפועלים הסינים שנמצאים כאן נשלחות דרך עזה.
עופר פרעם: דבר נוסף שהוא קצת מוזר ששמעתי מנציג משטרת ההגירה שהם מכירים מרכז זמינות, תפקידנו על פי החוק לדווח על עובדים זרים, זה לא תפקיד משטרת ההגירה, מה פתאום הם מקימים מרכז מיעוט.
רן כהן: מה שמשטרת ההגירה עשתה ועושה זה שהיא יוצרת מצב שבו כנגד יבוא עובדים זרים חדשים, היא עושה לפני גירוש או לפני הרחקה למולדתם, היא עושה, היא לא עושה מסחר, היא לא עושה תיווך, היא לא עושה שום דבר שהוא בתחום הכלכלי, היא עושה דבר בתחום המנהלי לחלוטין.
אהרון אליהו: ברשותך, נתנו את התהליך שהיום קורה במתקן מעשיהו בשיתוף עם משרד הפנים, זה לא פטנט שלי, אנחנו ביחד עם משרד הפנים העתקנו אותו לאזור נתב"ג, פשוט להקל---
רן כהן: רבותיי, תוך דקות אנחנו צריכים לסיים וחבל על הזמן.
עופר פרעם: משהו שקשור במדינתנו ולא בכלל לכוח אדם, כחוק פשוט אם באמת מחירי או שכר העבודה המשולם לעובדים זרים או ישראלים ימריא לסדרי גודל של עשרה או 11 דולר לשעה, מעבר לגבול יושבים אנשים רעבים והם בשביל כאלה משכורות יסכימו לעבור את הגבול ולהסתכן עוד יותר.
עופר פרעם: זאת אומרת, מה שאני אומר, לא ילך בראיה של עוד שנה, שבמדינת ישראל, עלות שעת עבודה, תהיה 12 דולר.
רן כהן: אוקיי, אני מודה לך, יעל היא אחרונה.
יעל כץ- מסטבאום: רק כמה מילים בשם העובדים, היות ואני כבר לא מייצגת היום כבר ארגוני עובדים, אבל בתור עורכת דין שעובדת עם עובדים זרים.
יעל כץ- מסטבאום: התלונות, אני לא מפנה אותם נגד אף אחד מהיושבים כאן ובטח חברות אחרות, אבל תנאים שמוצעים לעובדים הזרים בחברות הבניה בדרך כלל, הם מהגרועים ביותר שישנם במשק.
יעל כץ- מסטבאום: לכן, אף מילה כאן לא נשמעה לגבי הזליגה של העובדים, אתם מביאים עובדים והעובדים בורחים מהחברות.
יעל כץ- מסטבאום: הם בורחים והם עובדים, העובדים שאני מטפלת בהם אלה עובדים שהגיעו לחברות בנייה ואחרי שנה, אחרי חצי שנה, עזבו את חברות הבנייה בגלל התנאים, אחרי שהכירו קצת את השוק ועברו לעבוד אצל קבלנים לא מאושרים, אצל שיפוצניקים, זאת עובדה.
יעל כץ- מסטבאום: אם באמת הקבלנים היו נותנים את התנאים שכאן מדובר עליהם, המצב היה אחר, אם היו נותנים להם תנאי לינה אחרים, אם היו פחות כולאים אותם, אפילו ששמעתי דעות שזה נשמע ממש כמו מחנות עבודה.
יעל כץ- מסטבאום: מחנות עבודה עם כפייה, אני חושבת שחלק מהדברים הבאתם על עצמכם.
יעל כץ- מסטבאום: עוד מילה אחת לגבי הכסף, שדובר כאן גם על 4000 שקלים, אם העובדים נשאר בחברה לעבוד עוד כמה חודשים, הכסף הזה יורד ממשכורתו, אני שמעתי את זה לא מאחד ולא משניים, אני אומרת מה שאני שמעתי, כולם משקרים?
יעל כץ- מסטבאום: תיכנסו גם לאתר של קו לעובד באינטרנט ותראו את רשימת הקבלנים ותראו שם את רשימת המעשים.
יעל כץ- מסטבאום: אם אתם חושבים שזה לא נכון, תגידו, למה אתם לא מגיבים?
רן כהן: הטענה הזאת לגבי 4000 שקל, אתם בודקים את זה, יודעים על העניין?
אהרון אליהו: אנחנו בודקים את מכלול תנאי ההעסקה של העובדים הזרים, כולל נושא של אושר.
רן כהן: רבותיי, אנחנו מסכמים את הישיבה, אבל קודם לכן חבר הכנסת מרגי בבקשה.
יעקב מרגי: כתושב באר שבע, אני מכיר את המשבר בענף הבניה ומי שמכיר את התחלות בנייה של באר שבע, ומכיר את הטרגדיות שיש לחלק מהקבלנים שם ולרוכשי הדירות, אין ספק שהגוף כואב וצועק אז מישהו בא בתלונה שכביכול מדברים רק על העובדים הזרים, הקבלנים היו קונים כל פתרון.
יעקב מרגי: סליחה שאני מדבר, אתה תמיד הולך לסבירות הכי גבוהה, מה שהכי זמין, כאחד רוצה לטפל, אבל אני חושב שהוועדה, הדברים הכי תכליתיים, קודם כל לדבר על הפער בין העשרים ל-13 אלף.
יעקב מרגי: ליוזמת החקיקה שאני מאמין שאם היא לא תבשיל לחוק, לפחות יש את מר רן כהן, שיושב ועדת שרים, תנו לנו תוך שבועיים, תקפיאו, תעשו, יכול להיות.
יעקב מרגי: לומר לכם שאני אופטימי, לא יכול לומר לכם שאני אופטימי כי הנושא הזה כבר כמה פעמים עלה.
יעקב מרגי: אני רק מקווה, אני חושב שרן עושה עבודה טובה בקטע הזה ונמשיך לדחוף את זה ביחד איתו.
רן כהן: תודה רבה חבר הכנסת מרגי, רבותיי, אני רוצה לסכם בארבעה סיכומים, אני לא יודע יודק'ה איך אתה ואני מתכוונים בכל זאת לישב איך שהוא את הפער בין ה-10 אלפים ובין ה-14 אלף, אבל אני מתכוון לברר את העניין של ששת אלפים, אבל אם תוכלו לישר את העניין הזה ולומר לנו מה קורה, אני מאוד אודה לכם.
יעקב מרגי: ברשותך, מילה טובה למשטרת ההגירה.
רן כהן: אנחנו צריכים בארבעה דברים לגמרי מעשיים, אני הולך לא לפי הסדר: אנחנו פונים לשרים אולמרט ופורז וגם נתניהו, בדרישה להבהיר לכנסת מה גורלם של ששת אלפים העובדים שהם בפער במכסה שבין העשרים אלף שהוקצו על ידי הממשלה לבין ה-14 אלף שנטען שהם נמצאים בפועל.
רן כהן: הנושא השני זה אם באמת התאחדות הקבלנים תסכים ותעביר לנו את החומר, אנחנו מגישים כחברי הוועדה, נחתים על זה את חברי הכנסת מכל הסיעות, את התוכנית להכשרת ישראלים כהצעת חוק מטעם הוועדה ונניח את זה על השולחן וננסה לדחוף את זה ככל האפשר יותר מהר ואולי גם אפילו נבקש מהממשלה כדי להתגרות בה, לוותר לנו על ה-45 ימים שצריכים להמתין להנחה ואם לא נלך לוועדת הכנסת, נעשה, נדחוף את העניין הזה בתקווה שהעניין הזה באמת איך שהוא יזוז.
רן כהן: באמת חשוב לעשות את זה מהר יודק'ה לפני התקציב, שזה יכול להיות בעל השפעה על התקציב.
רן כהן: הנושא השלישי, זה שאנחנו נזמן לכאן, אם תהיה בעיה עם צה"ל בעניין הזה, אז אנחנו גם נעשה את זה בדרך של התכתבות, את מתאם הפעולות בשטחים האלוף מישלב לגבי הנושא של אישורי כניסה של עובדי בניין פלסטינים לשטח ישראלי בכול תיאומי הביטחון שהם רוצים, רק שיתנו לעניין הזה מענה סביר.
רן כהן: כי אחת המחלות הכי קשות שיש בענף הבניין זה אי הסדירות של הכניסה לעבודה.
רן כהן: זה לא כל יום אתה יוצק בטון ואתה מחכה לשלב היציקה, אתה בונה ואתה צריך לצקת ואתה צריך לשים גג, זה דברים שהם בזרימה, אם זה לא בזרימה, אז העלות מוכפלת וזה כמובן נזק גדול.
רן כהן: אנחנו נבקש דו"ח חודשי, כל ראשון לחודש, ממנהלת ההגירה אני מבין, לגבי ניוד עובדים מבתי המעצר, או מנתב"ג, או ממשרד הפנים, בכול ראשון לחודש מהו המצב של העובדים שנמצאים בתהליך ניוד וכמה, ואגב גם לפי הענפים, לא רק לגבי ענף הבניה, אנחנו נראה מה קורה.
רן כהן: אנחנו מדברים היום רק על ענף הבניין יש בעיה כזאת גם לגבי סיעוד, יש בעיה כזאת בנושא החקלאות.
רן כהן: נושא חברות כוח האדם זה מנגינה אחרת, זה סיפור אחר, אנחנו נטפל גם בזה.
רן כהן: אני מאוד מודה לכם, תודה רבה לכל המשתתפים.
רן כהן: שלום לכם.
רן כהן: אנחנו עוסקים היום במדיניות ההגירה כלפי אקדמאים אורחים מחו"ל.
רן כהן: סוגיה שבדרך כלל אנחנו לא עוסקים בה, ודווקא בגלל זה החלטתי לקיים את הישיבה בצורה נפרדת ומיוחדת.
רן כהן: מי מוכן באמת להציג את הנושא ואת הבעייתיות שלו?
בועז עברון: אני מזכיר אקדמי, במכון ויצמן למדע.
רן כהן: הבעיה חלה רק על חוקרים או גם על בעלי מקצוע למשל, בעלי חברות מתחום המחקר והפיתוח?
בועז עברון: להבנתי, בארצות הברית "ג'יי 1" חל רק על חוקרים באירופה.
בועז עברון: הקולק שלנו, משרד המדע, אולי יפרט יותר אם אפשר את ההליך הפוליטי הרחב שבה אפשר ליצור ויזה גם לאנשים שבאים להייטק, אנשים שיש להם השכלה גבוהה, בכדי להבטיח שתהיה להם מוביליות קלה בין המדינות השונות באירופה ולאנשים מבחוץ להגיע לאירופה, שם מדברים עכשיו על ויזה מיוחדת שההיקף שלה יהיה רחב יותר מהג'יי 1 בארצות הברית.
בועז עברון: הבעיה – רק נסכם את ההצגה הקצרה הזאת, נעשתה מאוד אקוטית, כי ישנה החלטת ממשלה שאומרת שבגדול ייתנו אשרות לעובדים זרים שמקבלים קיצבה כמו השכר הממוצע במשק.
בועז עברון: השכר הממוצע במשק נאמד בכשבעת אלפים שקל, ופה מדובר שאם אנחנו רוצים להביא הנה מדענים, אנחנו צריכים לשלם להם ארבע עשרה אלף שקל לחודש, אלה משאבים שלא תמיד קיימים במערכת.
בועז עברון: הם גם לא הכרחיים, כי המדענים האלה מוכנים לבוא הנה בתשלום נחום בהרבה, והסיטואציה הנוכחית כרגע גורמת למצב - - -
רן כהן: יותר משלושת אלפים דולר בחודש?
בועז עברון: כן, כי משלמים להם.
בועז עברון: הם באים הנה בדרך כלל כמו העובדים שלנו.
בועז עברון: יש להם הכנסה שלהם, וזה תוסף להכנסה.
בועז עברון: כרגע אנחנו במצב שמדענים באים ומבקשים מאיתנו לסייע בקבלת אורחים מדענים מחו"ל להגיע ארצה, ואנחנו בסיטואציה שאנחנו לא מקבלים את האישור, כי שוב, התפיסה הנוכחית ...
רן כהן: כמה מדענים יש במכון ויצמן?
בועז עברון: במכון ויצמן יש בין מאה למאה וחמישים מדענים אורחים בשנה, וההיקפים בכל אופן גדולים יחסית לעומת ארצות אחרות, זאת אומרת שבכל המדינה מדובר על כמה מאות אנשים בשנה, לעומת המאות אלפים של עובדים זרים שהמדינה מטפלת בהם בשנה.
רן כהן: איך זה נראה מבחינת משרד המדע?
רן כהן: מי מייצג את משרד המדע?
יוסף ון-זוהרן: שמי יוסף ון-זוהרן.
יוסף ון-זוהרן: משרד המדע במסגרת פעילות שהוא ראה באירופה, מרכז את הפעילות שלו במה שנקרא "Air more”, של הקהיליה האירופית.
יוסף ון-זוהרן: הקהיליה האירופית, הם שמו קריאה לסגור את הפער שיש לה מול ארצות הברית, מקום לקליטת מדענים זרים.
יוסף ון-זוהרן: מה שהתברר שהתרומה של מדענים זרים לכלכלה של ארצות הברית למדע וליצירת מקומות עבודה זה דבר מאוד מאוד חשוב, ובאירופה זה לא חל, כי היה מן, אין תיאום.
יוסף ון-זוהרן: זה כתוצאה מזה היתה החלטה לשלם אלפיים ניס דולר של האירופאים, שעד 2010 זה אירופה ועוד מדיניות כמו מדינת ישראל, שהם יהפכו להיות מאסה אחת שחלים עליהם כללים דומים, שבעצם ייתנו למדענים זרים מעמד מיוחד.
רן כהן: בצורה חופשית?
יוסף ון-זוהרן: לא חופשית, אבל יש ויזה.
יוסף ון-זוהרן: הולכת להיות ויזה למדענים בכל אירופה.
יוסף ון-זוהרן: מקימים רשת של שלוש מאות מרכזים באירופה של הערכה של מדענים.
רן כהן: מה ההגדרה לגבי מדען.
רן כהן: מדען זה בעל תואר אקדמאי?
יוסף ון-זוהרן: זה מישהו עם תואר שני שעסק מספר שנים במחקר.
רן כהן: אבל מה לגבי חוקרים במחקר ופיתוח בחברות, בהיי-טק?
יוסף ון-זוהרן: באירופה אנשים שהולחים לתעשיית ההייטק, גם נכללים בהגדרה.
רן כהן: גם הם רשאים.
יוסף ון-זוהרן: גם הם רשאים.
יוסף ון-זוהרן: זו מדיניות של אירופה.
יוסף ון-זוהרן: כעת, משרד המדע בתיאום עם האוניברסיטאות, מקימים רשת של שבעה מרכזים להערכה של מדענים, השארתי חומר על התוכנית.
יוסף ון-זוהרן: עכשיו – מה שקורה, העולם המערבי נותן להבדיל בין עובד זר, שמנסים לשים לו הגבלות ומדענים זרים שהם רוצים למשוך, והולכת להיות תחרות יותר ויותר גדולה, כי מדענים זרים זה הבסיס לאיכות מדעית שמתנהלת בתוך מדינה.
יוסף ון-זוהרן: הרבה מהמדענים הצעירים הם גורמים חשובים לפריחה של תעשיות ההייטק והכל.
יוסף ון-זוהרן: אנחנו מאוד מודאגים שהיות ובארץ לא מבדילים בין מעמד של מדען זר ובין עובדים זרים, שזה עלול לפגוע בפעילות של המשק הישראלי.
רן כהן: אתם יודעים על פגיעות במדענים זרים שנעצרו, נתפסו כי הם נחשבו לעובדים זרים?
יוסף ון-זוהרן: שמעתי סיפורים.
יוסף ון-זוהרן: יש סיפור עם בעיות של צנעת הפרט.
מוטי כהן: אני מכיר סיפור אחד.
מוטי כהן: אני מוטי כהן מאוניברסיטת חיפה.
מוטי כהן: לפני מספר חודשים היתה מדענים שלא קיבלה את האשרה.
מוטי כהן: יש בעיה כמובן של בירוקרטיה, עצרו אותה בצורה מבישה בשדה התעופה וזה היה מאוד לא נעים.
רן כהן: ושיחררתם אותה?
מוטי כהן: לא, בסוף שיחררו אותה, אבל חקרו אותה ופגעו בה.
רן כהן: היא היתה על תקן תיירת?
מוטי כהן: היא היתה על תקן תיירת.
מוטי כהן: היתה פה חודשיים-שלושה, ואחר כך חזרה הביתה.
רן כהן: אין היום אשרה מיוחדת ממשרד הפנים כולל אשרה מיוחדת למדען מיוחד שנכנס – אלא כתייר?
שושנה שטראוס: אני ממשרד התמ"ת, אנחנו מודעים לבעיה.
שושנה שטראוס: אנחנו מסכימים עם כל מה שנאמר פה על החשיבות של כניסה של מדענים זרים , גם מנהלים של פרוייקטים בינלאומיים.
שושנה שטראוס: יש אנשים שמוגדרים בהגדרה הרחבה של עובד זר, שהם באמת אנשים שאנחנו רוצים שהם יגיעו לארץ, והבעיה שלנו מה שהוצגה פה, שהיום עובד זר באשרת עובד זר, הפועל בניין ומנכ"ל IBM, מקבלים אשרת כניסה ואותו הליך חל על שניהם.
שושנה שטראוס: עכשיו, מה שהוזכר פה שבקיץ הגבילו ועשו את האבחנה בין עובד זר פשוט לעובד זר מיומן בשכר של ארבע-עשרה אלף, ראינו שזה גורם בעיה גדולה, במיוחד למוסדות להשכלה גבוהה, ולכן יזמנו תיקון לאותה החלטת ממשלה, שנדמה לי שהיום היא כבר הופכת להחלטת ממשלה מוגמרת – התקבלה לפני שבועיים כהחלטת שרים לענייני עובדים זרים שכללה רשימה של חריגים מהחובה הזאת לשלם ארבע-עשרה אלף שקל כתנאי לכניסה לארץ, ואל"ף – בקבוצת החריגים, זה סגל אקדמאי בשם עבודה במוסדות להשכלה גבוהה.
שושנה שטראוס: והכוונה שלנו הייתה לכלול את כל הטריטוריות האלה.
שושנה שטראוס: עכשיו, מה שהחלטת שרים הזאת עושה, היא פותרת את המוסדות הללו מחובת השכר, מחובת אספקת שירותים הולמים וביטוח רפואי, שראינו שגם לא הולמים לאוכלוסיה הזאת.
רן כהן: אבל אז גם, מי שמקבל את התקן הזה, מקבל גם ויזה מיוחדת?
שושנה שטראוס: הויזה זה כבר לא אצלנו, זה כבר בעיה אחרת.
רן כהן: למה בעיה אחרת?
רן כהן: משרד התמ"ת יש לו גם את המדען הראשי וגם את משרד העבודה.
רן כהן: אז זה הכל בידיים שלכם.