GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רן כהן: אז בשביל מה צריכים להקים את הארבע מאות האלה החדשים, באין עובדים זרים בלתי חוקיים?
אליעזר רוזנבוים: תראה.
אליעזר רוזנבוים: אמרתי שאנחנו בבחינת הביצועים שלנו מבחינת הכליאה לאור הנתונים האחרונים.
אליעזר רוזנבוים: עכשיו, יכול מאוד להיות שלאור הצמצום בהיקף העובדים הזרים אנחנו צריכים לשנות את שיטת העבודה, את שיטת המודיעין שלנו, איסוף המודיעין שלנו, על מנת לחזור לביצועים הגבוהים יותר.
אליעזר רוזנבוים: עכשיו, אנחנו לא סיימנו את העבודה.
אליעזר רוזנבוים: השר ביקר לפני שבועיים והנחה את המשטרה לגמור לבדוק את הדבר הזה ולהציג את זה, כדי שבאמת נוכל לקבל החלטות נכונות אם אלה יהיו גם הביצועים בעתיד, עם שינויים כאלה או אחרים, או תוספת של ביצועים שנגיע לשמונים אחוז מהביצועים הקודמים.
אילן ליבוביץ: לא הבנתי.
אליעזר רוזנבוים: אני אומר עוד פעם: הנתונים מדברים על זה שאנחנו מבחינת רמת הכליאה היומית, כפי שנאמר כאן, אנחנו על חמישים שישים אחוז מול התפוקות היומיות שהיו קודם לכן,
רן כהן: מול המעצרים, עזוב תפוקות.
אליעזר רוזנבוים: מול המעצרים של העובדים.
אליעזר רוזנבוים: עכשיו, אנחנו בשלב של בדיקה.
אליעזר רוזנבוים: אנחנו בודקים את עצמנו.
אליעזר רוזנבוים: כי המינון שהיה נכון, מודיעין, צוותי אכיפה, יכול מאוד להיות, ועוד שיטות פעולה נוספות שצריך עכשיו לשנות אותם, את דפוסי הפעולה, לאור צמצום היקף העובדים הזרים הקיימים.
אליעזר רוזנבוים: כי צריך לחפש יותר, וצריך לאסוף את המודיעין כי הם גם למדו את דפוסי הפעולה שלנו.
רן כהן: אז יכול להיות שלא תבנו את הארבע מאות?
אליעזר רוזנבוים: הארבע מאות ניבנה.
אליעזר רוזנבוים: בשלושים ואחד בדצמבר המתקן עומד מוכן להפעלה.
שרון גמרשי: הוא כבר בבנייה והוא ייפתח בעוד חודש וחצי.
אילן ליבוביץ: אבל זה לא התחיל לפני עשרה ימים.
אילן ליבוביץ: ידעתם שאתם הולכים לעשות את זה כבר - -
אליעזר רוזנבוים: הודענו גם לנצרת על פי החוזה.
אילן ליבוביץ: אבל הרי לא התחלת לפני חודש לבנות.
אילן ליבוביץ: על פי החוזה היית צריך להודיע לו שבעים יום לפני, התחלת מן הסתם לבנות, כדי לגמור את זה בדצמבר,
רן כהן: אולי שאלה אחרונה, ואחרי זה נעבור לשאר הדוברים.
רן כהן: אם זה ככה, אז בונים בעצם עכשיו מתקן משמורת חדש, כאשר בעצם העובדים הזרים הבלתי חוקיים הולכים ואוזלים, אני מניח, לפי סדר הגודל הזה, בתוך שנה שנתיים מדינת ישראל ריקה מעובדים זרים בלתי חוקיים.
רן כהן: אז מה הועילו חכמים בתקנתם עכשיו לבנות ארבע מאות מקומות כליאה, או שזה ניבנה - - -
אליעזר רוזנבוים: זה נבנה מתוך ראייה שהדבר הזה יסתיים, נסב את זה לפלילי.
שרון גמרשי: המטרה היא כזאת.
שרון גמרשי: של עובדים זרים מורחקים – אחת.
שרון גמרשי: אנחנו לא יודעים אם הירידה הזאת היא מגמה או משהו שאפשר לתקן.
שרון גמרשי: אנחנו חושבים שאפשר לתקן באמת באותו שינוי תמהיל שדיברנו עליו.
שרון גמרשי: בסופו של דבר, אנחנו מתמרכזים לכיוון של מתקן הרחקה אחד מרכזי, קרוב לכל האפשר לנתב"ג.
אילן ליבוביץ: אבל בקצב הזה בעוד שנתיים אתה לא צריך אותו.
שרון גמרשי: שנייה.
שרון גמרשי: יש גם לזה מענה.
רן כהן: לפני שבועיים מסרו פה שהולכים להקים בנתב"ג איזה מתקן.
שרון גמרשי: היו אלף ארבע מאות מקומות לפני שנה.
שרון גמרשי: לפני שנה זיהינו את המגמה ההולכת ופוחתת, ולכן מספר המקומות ברנסנס ירד מחמש מאות לארבע מאות.
שרון גמרשי: בעדכון ההסכם – המספר פחת .
שרון גמרשי: השלב הבא היה לסגור את רנסנס ולהקים מתקן מרכזי בהיקף ארבע מאות מקומות, לא חמש מאות כפי שהיה בהתחלה, במעשייה.
שרון גמרשי: מתקן החוץ.
שרון גמרשי: ייתכן, אם המגמה תימשך, שגם צוחר וגם מיכל ייסגרו.
שרון גמרשי: ואנחנו נישאר בסופו של דבר עם המתקן המרכזי.
רן כהן: כן, אתה אומר שזה במילא פוטנציאל להרחבה.
שרון גמרשי: זה מתחבר למה שאתה אמרת, עם הבעיות העתידיות.
רן כהן: תודה שרון.
אילן ליבוביץ: אני רוצה לשאול.
אילן ליבוביץ: מאיפה המקור התקציבי לבנות את המתקן הנוסף?
שרון גמרשי: העלות של הבינוי פלוס הפעלה של המתקן הנוסף נמוכה יותר מעלות השכירות של רנסנס.
שרון גמרשי: אחרת, אגף התקציבים לא היה יושב פה.
רן כהן: חבר הכנסת ליבוביץ, עם מה שהם שילמו לרנסנס אפשר לבנות בית מלון חדש.
רן כהן: זה הון תועפות.
אילן ליבוביץ: עדיין לא הבנתי.
אילן ליבוביץ: זה מתקציב המשרד לביטחון פנים?
אילן ליבוביץ: או שזה תוספת של משרד האוצר?
שרון גמרשי: תוספת ייעודית שניתנה לפני יותר משנתיים על ידי משרד האוצר למשרד לביטחון פנים, נמצא בתקנה ייעודית.
שרון גמרשי: ומה שקרה, היות והוחלט להסב - - -
רן כהן: ולא בתוך משטרת ההגירה.
שרון גמרשי: בשירות בתי הסוהר תקציב המשרד לביטחון פנים.
אילן ליבוביץ: זה מתוך התקציב שלהם, או שאתם באתם ואמרתם: עכשיו תבנו מתקן, אנחנו נותנים לכם כסף.
רן כהן: שרון, תודה.
רן כהן: אנחנו ממש ממהרים כי גם שנינו חברי ועדת חוץ וביטחון.
אברהם הראובני: מספר העובדים הזרים הוא לא חבית בלי תחתית.
אברהם הראובני: השאלה אם אתם יודעים.
אברהם הראובני: כל שנה נכנסים לארץ עוד עובדים זרים שנשארים פה בעצם בלי רשיון, זאת אומרת, שהם שוהים פה לא חוקיים, ויש גם במושגים שלנו, מה שנקרא "ברחנים".
אברהם הראובני: יש לכם מושג, לפחות ברמה, לאיזה מספרים זה מגיע?
אברהם הראובני: כי כל שנה זה צומח.
אברהם הראובני: שבעים אלף זה היום.
אליעזר רוזנבוים: את הדלתא השנתית?
אליעזר רוזנבוים: אני לא יודע אותה.
אליעזר רוזנבוים: אני לא רוצה לזרוק נתון.
רן כהן: זה גם לא הנושא.
רן כהן: אני אגיד גם למה.
רן כהן: כי אם באמת קצב הירידה הוא בקצב הזה של שישים אלף בשנה, אז נניח שהדלתא בסוף תהיה עשרים אלף.
רן כהן: אבל בסדר, עד העשרים אלף כבר יספיק באמת מתקן אחד, כמו שעכשיו שרון אמר, וזהו.
רן כהן: טוב.
נסים פז: שמי פז נסים, ויש לנו ארגון קטן שנקרא במבילי.
נסים פז: ואני רוצה לומר כמה מילים לגבי נושא התנאים בצוחר ומעשייהו, שזה יהיה נורא קצר.
נסים פז: הבאנו לכאן בחור שהיה בצוחר.
נסים פז: ילד בן שש עשרה, ששהה שם שמונים ושבעה יום בבידוד טוטלי.
נסים פז: אף אחד לא ראה אותו.
נסים פז: כדי שאני אעשה את זה נורא קצר, כי אתם ממהרים, הבאנו את כל העדויות של האנשים במעשייהו, עורכת הדין אנטמן החתימה אותם במעשייהו, בצוחר ומיכל, לגבי התנאים המחפירים שיש שם.
נסים פז: אלה תצהירים שהוגשו לבית המשפט בעתירה כדי לסגור המקומות האלה.
נסים פז: לכן, אם יורשה לי לתת לי לכל אחד ואחד, ואז אני אפסיק לדבר.
רן כהן: אולי רק תוכל לומר לנו.
רן כהן: לקרוא עתירה זה עניין של כמה שעות.
רן כהן: תוכל אולי לומר מה הדברים המרכזיים.
רן כהן: כי אני דיברתי קצת על ההבדלים.
נסים פז: בצוחר יש שם נשים, אין שם רופא.
נסים פז: זאת אומרת, אם אתמול הגיעה לשם בחורה שהיא חולת נפש, את המרשמים לקחו ממנה, תרופות לא נתנו לה.
נסים פז: אין שם רופא פשוט.
נסים פז: יש שם דבר שאסור לעשייה, בניגוד לחוק, זו ענישה.
נסים פז: יש שם קייג', מקום קטן מאוד, שהבחור הזה היה בו שבועיים, שהוא קיבל חודש.
נסים פז: למה?
נסים פז: כי הוא לא ניקה את החדר שלו.
נסים פז: אז אין שם אוורור, סגור, בגודל של חדר - - -
קריאה: שקר.
נסים פז: שקר?
נסים פז: יש לנו כאן את התצהיר שלו חתום.
נסים פז: הוא נחקר בבית המשפט.
נסים פז: יותר מזה.
נסים פז: במעשייהו,
רן כהן: זה כאילו בתוך כלא?
רן כהן: צינוק בתוך כלא.
נסים פז: כן.
נסים פז: זה קייג'.
נסים פז: עכשיו, במעשייהו יש שם ביתן שלוש, אנשים יוצאים שם לשעה ביום.
קריאה: שעתיים.
נסים פז: שעה ביום.
נסים פז: עם תצהיר חתום.
נסים פז: גם שעתיים.
נסים פז: אין בעיה.
נסים פז: הבעיה היא - - -
רן כהן: הבעיה היא לדייק.
נסים פז: לדייק.
נסים פז: הבעיה היא שזה עונש.
נסים פז: זאת אומרת, שאם אתה לא תהיה בסדר, אתה גם לא תצא.
רן כהן: זה נושא שדיברנו עליו.
נורית אנטמן: רציתי לומר מספר מילים.
נורית אנטמן: אני הייתי באופן אישי וראיתי במו עיני את המצב של האנשים שהם בני אדם לכל דבר ועניין, מוחזקים באמת בתנאים מחפירים.
נורית אנטמן: זאת אומרת, שבן אדם נאסר, נשללת ממנו הזכות הבסיסית לחופש.
נורית אנטמן: הדבר היחיד שחשוב לו זה אוכל.
נורית אנטמן: והאוכל, תלונות לגבי מעשייהו, וצוחר, ורק ברנסנס קיבלנו תפריט מגוון, מרוצים מהאוכל.
נורית אנטמן: מה חשוב לבן אדם כשהוא נאסר: כביסה.
נורית אנטמן: שיוכל לכבס את הבגדים שלו.
נורית אנטמן: אנשים בצוחר, הוא אומר לי, אני לובש אותם בגדים כבר שלושה חודשים.
נורית אנטמן: אני לא יכול לכבס את הבגדים שלי, לא מרשים לנו לתלות את זה בחוץ.
נורית אנטמן: ואני מריחה גם.
נורית אנטמן: שאסור להם.
נורית אנטמן: ברנסנס יש שם מכונת כביסה לכל דבר, שהם יכולים להשתמש בה.
רן כהן: זה כבר הבאתי, אמנון ואני תיארנו, אפילו התלוננתי בפני נציב שירות בתי הסוהר על העניין הזה.
רן כהן: אני לא מבין למה צריך את זה.
נורית אלטמן: אין להם רדיו, אין להם טלביזיה.
נורית אלטמן: אין להם אוורור.
רן כהן: בקשה עו"ד גור.
זהבה גור: אני רק דבר אחד רוצה להגיד, בנושא סמנטיקה.
זהבה גור: משמורת ומעצר זה אותו הדבר.
זהבה גור: ואני אתייחס למתקן של רנסנס, שבו ביקרתי ואני במעשייהו מבקרת כבר קרוב לארבע וחצי שנים, שזה הרבה זמן, כדי להתרשם מהמקום ולהבין איך הדברים עובדים.
זהבה גור: דבר שני, לגבי העניין של זכות העצורים לייצוג הולם.
זהבה גור: ברנסנס אנחנו מגיעים, קודם כל אין לנו כיסאות לשב.
זהבה גור: אני כעורכת דין צריכה לנהל את הכל הדו שיח שלי עם הלקוח שלי בעמידה.
זהבה גור: בבית הדין למישמורת במקרה הטוב יש כסא, שאני הולכת לקחת במקרה מהמשטרה שעושה לי טובה שנותנת לי כיסא.
זהבה גור: אנחנו מנהלים את הדבר הזה בעמידה מול בית הדין למשמורת.
זהבה גור: התנאים מחפירים.
זהבה גור: דבר אחד אני מפנה אליך.
זהבה גור: יש לי תחושה שהנושא הזה של בניית מתקן חדש זה כמו קודם יורים ואחר כך מסמנים את המטרה.
זהבה גור: זאת אומרת, הרי ממילא, באופן בסיסי, אתם מודים שהיתה פה ירידה משמעותית.
זהבה גור: העובדה שתשנו מודיעין, אני חושבת שכמות המודיעין שהושקעה במנהלת ההגירה היא עצומה.
זהבה גור: היא עצומה.
זהבה גור: אני קצת מעורה בתחום.
זהבה גור: ואם כבר לא ברור לי הקשר.
זהבה גור: אם יש פונקציה יורדת, אז למה צריך לבנות מתקן חדש ולא לנסות לתמרן בין המתקנים הקיימים?
זהבה גור: הרי מדובר פה בתקציבי עתק.
רן כהן: אני חושב שאני הבנתי.
רן כהן: שרון יתקן אותי.
רן כהן: אם אני לא טועה יש תקציב של מנהלת ההגירה, שהוא תקציב נפרד ועצמאי, והוא מתפעל את כל המערכת של ההגירה, ונדמה לי שיש שם אפילו עודף מסוים.
רן כהן: ככה הבנתי.
רן כהן: אבל אם אין, זיוה, אז אני מתנצל.
רן כהן: זה מכל מקום תקציב נפרד שהוא תקציב מנהלת ההגירה.
רן כהן: ויש תקציב של שירות בתי הסוהר למערכת של מתקני הכליאה, כולל את מתקני המשמורת.
רן כהן: אני טועה?
קריאה: באחריות השב"ס.
רן כהן: החלק של השב"ס שנמצא בתוך המערכת.
רן כהן: לעומת זאת, השאר זה נמצא בתקציב של משטרת ההגירה.
זהבה גור: טוב, כך או אחרת, שלושים מיליון שקל לעומת - אני לא נכנסת לנושא של הבנייה, כי זה לא ממש הנקודה.
זהבה גור: הנקודה היא, שאם יש באמת חיסכון של שלושים מיליון שקלים, שזה פעם ראשונה שאני שומעת על תקציבי העתק האלה, מכל הסיבות שאני חושבת שמנו פה, בהחלט יש מקום לסגור את מתקן רנסנס.
זהבה גור: אני לא חושבת שיש מקום להמשיך בבזבוז הגדול הזה של כספי ציבור, ואפשר להפנות את התקציבים האלה לדברים הרבה יותר נחוצים.
רן כהן: תודה רבה, עורכת דין גור.
דני כפיר: אני רוצה להבהיר כמה דברים שנכללו בעתירה שלנו שהגשתי לבית המשפט בתל אביב.
רן כהן: מה התביעה של העתירה?
דני כפיר: העתירה ראשה הם שניים: אחד, להמשיך ולהפעיל את מתקן רנסנס, והשני לסגור את שלושת המתקנים האחרים – צוחר, מעשייהו ומתקן מיכל ולהעביר את האנשים לרנסנס.
דני כפיר: כי יש מקום.
דני כפיר: בפועל יש שם מקום.
דני כפיר: אם יינתן האישור ויימצא התקציב יש אפשרות להקים מתקן מרכזי של אלפיים ארבע מאות מקומות.
דני כפיר: אני כל הזמן שומע כאן את העניין- - -
רן כהן: העניין, עורך דין כפיר, שלא נדון עכשיו בעתירה שלכם.
רן כהן: לא. לא.
רן כהן: גם אני צריך לשמור על איזו הפרדת רשויות.
דני כפיר: יש שם גם עלות של החזקת אסיר.
דני כפיר: זה בניגוד להקמה, כמו שכאן מדובר בתקציבי עלות, אני אדווח מה שהתקבל מדוברת מנהלת ההגירה.
דני כפיר: עלות החזקת אסיר לשנה במתקן רנסנס היא שמונים ושישה אלף שקלים.
דני כפיר: עלות אותו אדם במתקן צוחר הוא מאה עשרים ושבעה אלף שקלים.
דני כפיר: עלות החזקתו במתקן מעשייהו הוא כמאה וארבע עשרה אלף שקלים.
דני כפיר: זאת אומרת, המקום הכי זול להחזיק את האסיר הוא ברנסנס.
דני כפיר: זה העלות.
שרון גמרשי: אבל אתה לא סופר בתוך הנתונים, אני חייב להתפרץ, צריך להשוות בין שני מוצרים זהים.
שרון גמרשי: אתה משווה בין חצי מוצר למוצר מלא.
שרון גמרשי: במוצרים המלאים אנחנו מכניסים פנימה גם עת עלויות השוטרים, גם את עלויות הסוהרים, את כל העלויות הנוספות.
שרון גמרשי: אצלך במתקן, אתה מכניס רק, לא חשוב המתקן שאתה מייצג, במתקן הספציפי הזה אתה כולל רק את עלות המתקן, לא כולל עלויות נוספות שיש למדינה, לשירות בתי הסוהר, למשטרת ישראל, בהפעלה של אותו מתקן.
שרון גמרשי: מה עם הנסיעות הארוכות?
שרון גמרשי: מה עם עשרות שוטרים- - -
קריאה: בצוחר - - -
שרון גמרשי: בצוחר זה נכלל.
רן כהן: עוד מישהו.
רן כהן: בבקשה, בקצרה, ממש דקה כל אחד.
יוסי אדלשטיין: אני רוצה להוסיף עוד נקודה אחת מעבר למה שנאמר פה.
יוסי אדלשטיין: היושב ראש.
יוסי אדלשטיין: יש המון עתירות בזמן האחרון.
יוסי אדלשטיין: והעצורים נאלצים להגיע לבית המשפט המחוזי בתל אביב.
יוסי אדלשטיין: ובית המשפט קובע את הדיונים לשעה שמונה, שמונה וחצי, ומעירים את העצורים האלה בשתיים לפנות בוקר, ומטרטרים אותם.
יוסי אדלשטיין: ותאמין לי, רק בגלל זה צריך להביא אותם למרכז.
יוסי אדלשטיין: אנחנו פנינו לבית המשפט, זיוה פנתה לבית המשפט, לנסות לדחות את הדיונים לשעה עשר.
יוסי אדלשטיין: בית המשפט לא קיבל.
יוסי אדלשטיין: הוא מזמן בשמונה, שמונה וחצי.
יוסי אדלשטיין: ואני אומר לך, מעירים אותם בשתיים בלילה.
רן כהן: גם המנכ"ל נתן את היתרונות לגבי עדיפות המרכז על הפריפריה, למרות שאנחנו בעד הפריפריה.
זיוה אגמי כהן: רק שתי עובדות.
זיוה אגמי כהן: לעניין העתירה.
זיוה אגמי כהן: כל העותרים בעתירה המסוימת הזאת כבר ניתן להם יומם בבית המשפט, והעתירות נדחו.
זיוה אגמי כהן: זה עובדה אחת.
זיוה אגמי כהן: סליחה, אנחנו בדקתי את זה.
זיוה אגמי כהן: לגבי הטענה שאין ייבוש של הכבסים בצוחר.
זיוה אגמי כהן: אני מזמינה את כל מי שנמצא כאן לבקר בצוחר.
זיוה אגמי כהן: בכל ביתן, יש להם ביתן עם סלון ענק.
זיוה אגמי כהן: בסלון עם המטבחון יש להם שם גם מכונת כביסה, גם מכונת ייבוש.
רן כהן: אני ראיתי אומנם עוויתות על פניה של זיוה כשאתם דיברתם, אבל היא שתקה.
רן כהן: אז עכשיו גם אתם תשתקו.
זיוה אגמי כהן: אז אני באמת מזמינה את היושב ראש לבקר בצוחר.
זיוה אגמי כהן: אני חושבת שבאמת הגיע הזמן לבקר שם.
רן כהן: אני מודה לך מאוד על ההזמנה.
אליעזר רוזנבוים: אין לנו כוונה להחזיק מקומות פנויים, כפי שהעלית את הנקודה הזאת.
אליעזר רוזנבוים: אם אכן אנחנו נגיע למסקנה שאלה ההיקפים שאנחנו מסוגלים היום לעצור, אז אנחנו בדין ודברים עם האוצר לראות איך אנחנו מנצלים את המקומות, איך אנחנו עושים את החלוקה, ואיך אנחנו מגיעים למיצוי מכסימלי של המקומות, ומסבים אותם לפליליים.
אליעזר רוזנבוים: זה ברור לגמרי.
אליעזר רוזנבוים: אנחנו במצוקה נוראית.
אליעזר רוזנבוים: אני לא אומר פה דברים.
אליעזר רוזנבוים: זאת הכוונה, ככה הנחה גם השר, ואנחנו בדין ודברים עם האוצר.
אליעזר רוזנבוים: נעשה את זה בתיאום.
רן כהן: חבר הכנסת ליבוביץ, אני חושב שאולי נלך בדרך הזאת.
רן כהן: אני מכיר אותך לא מעט שנים, אף אחד מאתנו לא יכול להתעלם מעובדת העלויות.
רן כהן: אין ספק שהעלויות של שלושים מיליון שקל לשנה, אולי בכל זאת גם תתחיל לזרום תיירות לנצרת, אז בכלל יהיה לפחות איזה שהוא יתרון.
רן כהן: לדעתי אגב, אני באמת לא מבין את השכל שהוציאו שמונים מיליון שקל.
רן כהן: אפשר היה לבנות עם זה בית סוהר חדש ופשוט חמישה כוכבים.
רן כהן: אבל אנחנו לא מתעלמים מהעובדה שיש עלויות של שלושים מיליון שקל להמשך השכירות ברנסנס.
רן כהן: ולכן, אני מציע שאנחנו לא נסיים בזה את הדיון כליל.
רן כהן: אלא אנחנו נבקר במעשייהו ונראה את הבנייה החדשה, עם כל התוכניות, אולי גם בליווי השר, ונעמוד על כך מה שהולך לקרות באמת מבחינת תנאי העיכוב והכליאה של העובדים הזרים בדרכם לארצותיהם.
רן כהן: ומה שאנחנו כבר כן דורשים, אני אומר את זה חד משמעית אדוני המנכ"ל, אני אומר את זה גם לכם: עד שלא יהיו במעשייהו ובצוחר כל התנאים שישנם היום ברנסנס, אסור לכם לסגור את רנסנס.
רן כהן: תדאגו לזה.
אילן ליבוביץ: למען הגילוי הנאות – לא.
רן כהן: אנחנו אפילו לא יודעים מי זה.
רן כהן: אבל לא יכול להיות מצב שבו סוגרים את רנסנס מבלי להבטיח שכל התנאים המיטביים שישנם יהיו במעשייהו ובצוחר.
רן כהן: במיכל אני מבין שבכלל המצב הוא שאין שום בעיה.
רן כהן: אני כבר אמרתי, זיוה, לא רק שאני יודע שאני מוזמן.
רן כהן: אני כבר אמרתי , אני מודיע שאני אבוא.
רן כהן: אנחנו מסכמים גם שאנחנו נבוא לראות, ונבוא לראות גם את המתקן החדש שניבנה.
רן כהן: ואני אומר לכם, עד שאנחנו באים, ואני מניח שזה תוך שבועיים, אני רוצה לקבל מהמשרד לביטחון פנים ומשירות בתי הסוהר וממשטרת ההגירה את כל השינויים שנעשו ונערכו כהטבות לעצורים ולמעוכבים במעשייהו ובצוחר.
רן כהן: כי אם לא, אני אומר לכם, הוועדה הזאת מאוד מאוד תכעס.
רן כהן: ואם יהיה בכוחנו להסיר את ההכרה ממעשייהו, אנחנו נסיר אותה.
רן כהן: אין שום חוכמות.
רן כהן: זה התפקיד שלנו.
רן כהן: על זה אנחנו ממונים.
רן כהן: אני מתכוון לעמוד על זה.
רן כהן: אבל בינתיים תדאגו לבני האדם.
רן כהן: ועכשיו, בשביל שלא יהיו אי הבנות, ואני אומר את זה במיוחד כי אני מסתכל לעיניים של עובדיה.
רן כהן: רבותיי, שלא תראו בזה הטלת דופי בעבודה שלכם.
רן כהן: בשום פנים ואופן.
רן כהן: אנחנו יודעים, אני גם עד, דרך אגב, בשנתיים האחרונות חלו שיפורים בכל המקומות שבהם היינו.
רן כהן: אבל זה לא מרפה את התביעה שלנו שנמשיך להיות בני אדם ולהתנהג כמו בני אדם.
רן כהן: אז אנא, אני מודיע לכם, שבועיים שלושה אנחנו אצלכם, לעמוד על כל הדברים הללו.
רן כהן: זאת ישיבה של הוועדה של הכנסת בנושא של העובדים הזרים.
רן כהן: אנחנו לא מתערבים בעתירות, אנחנו לא מתערבים בשום דבר.
רן כהן: אנחנו רוצים, אדוני המנכ"ל, שתעביר את זה גם לשר.
רן כהן: שאנחנו רוצים בעניין הזה באמת שתעמדו בכבוד באותן המטלות שאנחנו עומדים עליהן.
רן כהן: נדמה לי שהן לא זרות לרוחכם.
יעקב מרגי: אנחנו היום מקיימים ישיבה מיוחדת של הוועדה לבחינת עובדים זרים, שעל סדר היום תרומתם של העובדים הזרים לאנשים עם מוגבלויות.
יעקב מרגי: כפי שידוע לכם היום זה היום הבינלאומי ובכנסת מציינים את זה במרתון של ועדות מהבוקר, שזה יסתיים בשעות אחר-הצהרים בכנסת ולאחר מכן גם במליאה.
יעקב מרגי: אני שמח שיש את היום הזה, זה לא מספיק, אבל זה לפחות מעלה שוב ושוב למודעות.
יעקב מרגי: כל פעם אחרי יום כזה לוקחים כמה נקודות מהסיכומים של כל הוועדות.
יעקב מרגי: ונקווה שבעזרת השם נוכל להיטיב עם מי שצריך ומי שזקוק לעזרה הזו, אחרי כל יום כזה.
יעקב מרגי: בעקרון אני ציינתי פה לפני שפתחנו את הישיבה, שישנה השדולה שפעילה כמעט כל השנה ואכפת לה ואתה רואה את חברי השדולה, יושב-ראש השדולה, שאכפת לו במשך כל השנה, אם זה בהצעות חוק ונושאים של סדר היום.
יעקב מרגי: וקשה מאוד לדחוף נושאים כאלה, כי זה כסף פרופר והממשלה הזו לא חשודה בכך.
יעקב מרגי: שהיא רוצה להיטיב עם מי שזקוק ועם מי שחסר לו ומי שצריך לעזור לו.
יעקב מרגי: לכן יום כזה יכול רק להיטיב.
יעקב מרגי: יהיה מי שיאמר, שזה לא מספיק, אין ספק.
יעקב מרגי: זו הוועדה השלישית היום שמתעסקת עם אנשים עם מוגבלויות וצרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: בשתי הוועדות הקודמות, צוין שאנחנו עדיין בחוסר אדיר בכל מה שקשור.
יעקב מרגי: יושב-ראש השדולה, הרב נסים דהן, שר הבריאות לשעבר ייכנס במהלך הדיון.
יעקב מרגי: הוא נע מוועדה לוועדה.
יעקב מרגי: והמטרה היא, כמו שאמרנו על סדר היום הצרכים ותרומתם של העובדים הזרים לאנשים עם מוגבלות.
יעקב מרגי: בוועדה הזו כבר דנו כמה פעמים בסוגיות האלה.
יעקב מרגי: אני אתחיל דווקא בצד של הצרכים, אני אעשה את זה משמאל לימין ללא סדר חשיבות, לא תארים, אבל ממש בקצרה לקלוע על הנקודות.
יעקב מרגי: הרי את הנושאים כולנו מכירים, נוכל להרחיב ונחטיא את המטרה.
יעקב מרגי: הזמן הוא מוגבל, אנחנו פה נהיה עד סביבות השעה 13:15, צריך לעשות סיכומים ולהוציא משהו, כמו שאמרתי בפתיח, מהוועדה היום.
בלה צור: אני חברת מועצת העיר רעננה, עובדת סוציאלית במקצועי, לא בעיריית רעננה.
בלה צור: אני יושבת בוועדה כבר הרבה מאוד שנים.
בלה צור: מה שאני רציתי להעלות היום זה לגבי יחידת הסמך לקבל היתרים לצמיתות.
בלה צור: ביקשתי היתר לצמיתות מאחר ואני נכה לצמיתות, ביטוח לאומי הבין את זה כבר מזמן.
בלה צור: בעלי נכה צה"ל, גם כן רתוק לכסא-גלגלים, גם הוא נכה לצמיתות.
בלה צור: וחשבתי שבמקום שתהיה כזאת סחבת או עוד פעם בירוקרטיה כל שלוש שנים, נפסיק עם זה.
בלה צור: ואני גם כתבתי במכתבי שאני מצהירה שברגע שמצבנו ישתנה, אני מחזירה את ההיתר, מצהירה.
בלה צור: ולקח שלושה חודשים לקבל תשובה והתשובה היתה מאוד לא עניינית, עם כל הכבוד, "שהם לא יכולים לתת לצמיתות, כיוון שהם צריכים לעקוב אחרי ההיתרים".
בלה צור: עכשיו מה זה נקרא "לעקוב אחרי ההיתרים", אני אשמח לקבל תשובה.
יעקב מרגי: יחידת הסמך, לאיזה משרד?
בלה צור: במשרד התמ"ת, לפרנקו אני שלחתי את המכתב.
בלה צור: ואני אומרת, למה עוד פעם, גם שלוש שנים זה בירוקרטיה וזה פרוצדורה.
בלה צור: עכשיו ישב פה בוועדה אפרים כהן ואמר, "או-קיי, אנחנו נעשה את זה לאט לאט, נתחיל בשנה ואחר-כך לשלוש שנים ואחר-כך אולי לחמש שנים".
בלה צור: למה צריך בכלל את הבירוקרטיה הזאת ואיזה מעקב יש כל שלוש שנים ואיזה מעקב יש בכלל?
בלה צור: הרי אדם אם הוא רוצה לשקר - הוא משקר.
בלה צור: אדם שהוא לא משקר - אז הוא לא משקר.
בלה צור: ואני לא משטרה וגם לא יחידת הסמך לעניין הזה.
בלה צור: אז זה הייתי מאוד רוצה שיטפלו.
יעקב מרגי: וקיבלת תשובה?
בלה צור: קיבלתי תשובה שלא.
בלה צור: כל שלוש שנים זה ההטבה.
יעקב מרגי: ללא אפשרות להאריך את זה?
בלה צור: לא, יאריכו את זה, אבל כל שלוש שנים אני צריכה לבקש היתר חדש.
בלה צור: נכים לצמיתות - בשביל מה.
יעקב מרגי: במה כרוכה בקשת היתר החדשה?
בלה צור: מילוי טפסים, מילוי רופא, מילוי ריפוי בעיסוק אם צריך.
בלה צור: בשביל מה?
יעקב מרגי: וכל זה טרטור?
בלה צור: מאוד.
בלה צור: ותשלום 250 ש"ח כל פעם.
בלה צור: לשם מה?
בלה צור: שלא לדבר שיש להם המון עומס, הם טוענים שיש עומס.
יעקב מרגי: אם זה היה אישור ל7- שנים או ל10- שנים, זה היה קצת סביר?
בלה צור: הרבה יותר טוב, אבל לא לצמיתות, מה קרה, למה?
יעקב מרגי: אולי מומחה התמ"ת או המוסד לביטוח לאומי, מבחינתם המצב שלך הוא הפיך, הוא יכול להיות עוד שלוש שנים מצב אחר?
בלה צור: הלוואי.
בלה צור: דבר נוסף, לגבי הביטוח הלאומי - נתקלתי במקרה, יחידת הסמך עובדים יחד עם ביטוח לאומי ורואים מי שמקבל שר"מ, אני מדברת על צעירים כרגע.
בלה צור: עכשיו יש אנשים שמרוויחים מספיק כסף, לא רוצים להגיע לביטוח לאומי לקבל את השר"מ, אבל הם זקוקים לעזרה.
בלה צור: למה הם לא יכולים לקבל את העזרה, בגלל שהם לא מחוברים לביטוח לאומי?
בלה צור: איזה מין דבר זה.
יעקב מרגי: מה ההגיון לא מחוברים לביטוח לאומי?
בלה צור: היא מרוויחה כסף הבחורה שאני מדברת עליה, היא עובדת במשרה, היא אומרת, "אני לא רוצה לקחת מהמדינה כסף, לא רוצה, יש לי.
בלה צור: אז בגלל שלא פניתי לקבל קצבת שירותים מיוחדים, אני לא יכולה לקבל".
בלה צור: בסוף אישרו לה, אחרי דין ודברים ומכתבים ועניינים, בסוף אישרו לה.
בלה צור: אבל אני חושבת שזה לא צריך להיות כך, צריך להקל.
בלה צור: ואני רוצה להגיד משהו חיובי שיפה שאין צורך שעובדים זרים יצאו מהארץ כל שנתיים, זה דבר נפלא, זה דבר טוב, זה מקל.
בלה צור: ונשארה הבעיה של ימי החופשה שלהם שאין מי שיחליף.
בלה צור: אם אני אעסיק עובד אחר באותו יום פנוי, אני בעצם מעסיקה ללא רשיון.
בלה צור: אני לא מציעה - אני אומרת, צריך פתרון.
יעקב מרגי: רבותיי, לא לחזור על דברים, תמיד להוסיף.
פנינה פירסטון: קודם כל, אני רוצה להוסיף שאת עניין התשלום וקבלת אישור, שזה סתם התעמרות.
פנינה פירסטון: יש לי כמה נקודות.
פנינה פירסטון: אל"ף, בנושא הזה של ממלא מקום וחופשות.
פנינה פירסטון: אני חושבת שמטה המאבק צריך לקבל 20 אישורים לעובדים שישמשו ל-אס.
פנינה פירסטון: או.
פנינה פירסטון: אס.
פנינה פירסטון: אנחנו זקוקים לעובדים, כי אני למשל לא יכולה להישאר שעה לבד.
פנינה פירסטון: ואם עובדת שלי חולה או עובדת ברחה או משהו.
יעקב מרגי: אבל את מבינה שהמדינה לא יכולה לתת איזה 20 אשרות ככה באוויר ללא כתובת.
פנינה פירסטון: זה לא באוויר, שהכל יהיה רשום.
פנינה פירסטון: אני אתן לך דוגמה.
פנינה פירסטון: יש לי עובדת שפיטרתי אותה, לה יש בדרכון אשרה לשנה על-שמי.
פנינה פירסטון: היא מסתובבת ברחבי ישראל, היא חוקית, היא רשומה על-שמי.
פנינה פירסטון: אני הודעתי שסילקתי אותה, אבל אני יכולה לקבל עובדת רק מהמאגר המקומי.
פנינה פירסטון: העובדים שבמאגר המקומי הם בדרך-כלל עובדים שעבדו עם זקנים והם לא רוצים לעבוד עם נכים.
פנינה פירסטון: כי עם זקנים הם יותר עצמאיים, עם נכים העבודה היא יותר קשה.
פנינה פירסטון: אני לא מסוגלת למצוא עובדת מהמאגר המקומי.
פנינה פירסטון: דבר נוסף הוא שיש צורך בהארכת התקופה שעובד עוזב מעביד אחד ומעביד אחר.
פנינה פירסטון: צריך לתת תקופה, כי נגיד אני לוקחת עובדת ואני צריכה אותה לתקופת ניסיון, אם יש לה רק חודש בין לבין - אי אפשר לעשות את זה.
פנינה פירסטון: היא יכולה להיות טובה מאוד ולי היא לא מתאימה.
פנינה פירסטון: אנחנו צריכים קודם חפיפה ולעבוד תקופת מעבר בין לבין, לפחות שלושה חודשים.
פנינה פירסטון: עכשיו אני רוצה לדבר מהצד של העובדים.
פנינה פירסטון: יש עובדים שהוכיחו נאמנות, הם עבדו כאן יפה, לא הלכו למעביד אחר.
פנינה פירסטון: המעביד מת אחרי X שנים ומשרד הפנים לא מוכן לתת להם אישור שיעבדו במקום אחר, שייהנו מהם גם אנשים אחרים.
פנינה פירסטון: אנחנו צריכים לדאוג לאנשים האלה, הם לא באו הנה מפני שטוב להם, הם באו הנה כי חייהם מאוד קשים.
מלכה טל: אני מתחברת למלים האחרונות שנאמרו, שחייהם שם קשים ולא צריך לעשות את החיים פה קשים.
מלכה טל: את העבודה והסיוע שהם מגישים, היא עבודה חשובה מאוד ובהחלט לא קלה.
מלכה טל: אני רוצה לתת רק דוגמה קטנה מהשבועות האחרונים, שלושה עובדים חוקיים, שנשאו עליהם דרכונים, נעצרו על-ידי מנהלת ההגירה.
יעקב מרגי: ולא שוחררו?
מלכה טל: הם שוחררו אחרי שש שעות.
מלכה טל: אבל באותן שש שעות, אל"ף, אני חושבת שלעצור אדם ללא סיבה, זה כבר דבר חמור מאוד.
מלכה טל: ואני גם מציגה פה את העניין של אותם נכים שנשארו ללא סיוע.
מלכה טל: אדם שזקוק לסיוע צמוד בוודאי שזה אכזרי להשאיר אותו ללא אדם שמסייע לו.
יעקב מרגי: האם את יודעת, הם נעצרו כשהם היו עם נכים או שהיו ביום החופשי שלהם.
מלכה טל: זה לא משנה, הם נשאו דרכון.
מלכה טל: ובדרכונים יש את ההיתר גם שהם חוקיים ולא היתה להם סיבה לעצור.
מלכה טל: יש לי עוד נקודה, אלו שעובדים בנאמנות, לאפשר להם להישאר פה לשנים נוספות.
יעקב מרגי: אני חייב לשם ההגינות והאיזון, אין ספק שהאמפתיה והרצון הוא עז לעזור להם אם הוא גילה נאמנות והוא עובד מסור.
יעקב מרגי: נושא ההגירה במדינה הוא בעייתי.
יעקב מרגי: השאלה אם הוא באמת נאמן, הוא לא בא בגלל שטוב לו פה, אלא בגלל שרע לו שם.
יעקב מרגי: אבל יש תופעות שבאים לפה, וילדים פה ואנחנו מתמודדים עם בעיות של הגירה לא קלות.
יעקב מרגי: התפקיד שלנו למרות האמפתיה, למצוא את האיזון ולתת את הפתרון לנכה עם הצרכים שלו.
מלכה טל: אני מציעה להוסיף את הצלע השלישי במשולש, מדינה - הנכים שזקוקים לעזרה והצלע הנוספת שמדובר בעובדים זרים ואם הם באים לפה לתקופה ארוכה, המצב שבו שיש לעובד זר בן-זוג נשוי או אפילו חבר, זה הופך אותו לבר גירוש, אם יש לו ילדים מגרשים.
מלכה טל: הנוהל החדש הוא שאישה שנכנסה להריון, היא צריכה לבחור משהו אכזרי מאוד.
מלכה טל: או לשלוח את התינוק או לעזוב את הארץ, שזה מקור פרנסתה, היא לא באה לפה להשתקם, היא באה מפני שהיא מאוד מאוד זקוקה לכסף.
מלכה טל: אני חושבת שהמדינה צריכה בעניין הזה לחשוב איך אפשר לתת פתרון מועיל לאנשים שעובדים פה שנים ארוכות ולא לשלול מהם את הזכות הבסיסית ביותר של אדם לחיות חיי משפחה ולהביא ילדים לעולם.
מלכה טל: לאורך שנים ארוכות זה פשוט אכזרי לשלול את זה מבני-אדם.
יעקב מרגי: למזלנו התנאים של העובדים הזרים בסיעודי הם טובים.