GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רן כהן: אז מה, כולם יושבים, אף אחד מהחיילים בכלל לא ממשיך להגן ולא מחרף את נפשו ולא מתעסק, כולם אומרים רגע, מתי אנחנו נעבור ומתי אותו אוגדונר יעביר אותנו.
רן כהן: בינתיים יש מאבק, יש התמודדות, יש אנשים בסיעוד במצב קטסטרופה, שצריכים טיפול אנושי אלמנטרי.
רן כהן: אז למה לא לעשות את זה?
רן כהן: לגבש איזו שהיא הצעה עוד לפני שאתה הולך.
רן כהן: שאנחנו נפנה אל שר התמ"ת, בדחיפות, עוד היום, להיכנס לעובי הקורה, לקבל החלטה, לתת פתרון ונפנה גם במקביל לאנשי שרות התעסוקה לתת מיידית פתרון לאותם אנשים.
זבולון אורלב: יותר משוכלל, שהעובדים בשרות התעסוקה בשלושה ימים הקרובים ישחררו את כל ההיתרים שצריכים לתת.
זבולון אורלב: ואני מתחייב בשם הממשלה שמהלילה מתנהל משא ומתן אינטנסיבי, אני אצא מכאן, אני אדבר עם השר אולמרט, עם כל מי שצריך, כדי שינוהל משא ומתן אינטנסיבי לפתור את הבעיה.
זבולון אורלב: לא ייפתר תוך שלושה ימים, כל אחד לנפשו.
זבולון אורלב: ממשלה תפעיל את סמכויותיה, העובדים יפעילו את סמכויותיהם.
זבולון אורלב: מה שהייתי כרגע רוצה לבקש, לשחרר את בני הערובה הסיעודיים.
זבולון אורלב: זה אני חושב חובתה של חברה ואני מתחייב פה למשא ומתן אינטנסיבי.
אהוד רצאבי: אני חושב שהגיע הזמן, פעם אחת במדינה הזאת שמי שלא רוצה לעבוד יקום וילך הביתה.
אהוד רצאבי: אני מקצין, אני יודע שאני מקצין.
אהוד רצאבי: אני אומר עוד פעם, הדבר הזה צריך לבוא מהשר, לא יכול להיות מצב שעובד מדינה שצריך לתת שירות ישחק בעקרונות שלו, אם הוא עובר לבניין הזה או לבניין ההוא ומה התנאי שכר שלו על גב של אדם שבקושי נושם בלילה.
אהוד רצאבי: לא יכול להיות מצב כזה.
אהוד רצאבי: אני מקבל את ההצעה בדבר אחד, מה שאמר כבוד השר, שהלילה יושבים, הלילה ועוד לילה, עד שהדבר הזה נגמר ועד שיוצא עשן לבן כי לא יכול להיות שישחקו על העניין הזה.
ניסן סלומינסקי: הנושא הקל, הכוונה התלבשנו עליהם, ואני חושב שבמערכת עצמה, אלא אם כן לא הבנתי טוב, במערכת עצמה נמצאים הרבה מאוד עובדים זרים שנועדו לנושא הסיעודי ולא נמצאים שם, ואותם אפשר היה להעביר וזה היה פותר את הנושא.
רן כהן: ביניים בנקודה הזאת כדי שנלך על הדברים הבאים.
יעקב מרגי: בהתייחסות לדבריו של אפרים כהן, והבעיה האמיתית של המכסות מול הויסות.
אילן ליבוביץ: לפני כמה זמן, לא היום.
רן כהן: גם אל הוועד לעשות מאמץ בשלושת הימים הקרובים לתת פתרונות דחופים לאותם הסיעודיים שאין להם פתרון.
רן כהן: אנחנו פונים אל השר זבולון אורלב ואל השר אולמרט לשתף פעולה מהלילה, לשבת יום ולילה עד שיסתיימו כל הבעיות.
רן כהן: ואם לא להחזיר אותם חזרה לרווחה ונגמר הסיפור.
אהוד רצאבי: הסיעודיים של העשרים וארבע שעות, מדברים על שכר ומדברים על הכשרה מקצועית.
אהוד רצאבי: יש אבל משהו שהוא באופי של האדם שלדעתי, ושוב, לצערי הרב גם מהניסיון המשפחתי האישי שלי, אין תחליף.
אהוד רצאבי: זאת אומרת אם אני רוצה אדם שיבוא ויעבוד בסיעוד עשרים וארבע שעות בבית של אבא שלי שהוא חולה אלצהיימר זה יכול להיות רק פיליפיני.
אהוד רצאבי: אם אני אקח עובד ישראלי, בתוך עמנו אנו חיים,
רן כהן: שמוסכמים על כולם.
רן כהן: כל העניין הוא בעצם פה לנסות ולברר את הדברים, לשמוע עמדות ולנסות להגיע לתכלית.
רן כהן: אני בטוח שכל מי שנמצא כאן ירצה בסיכומו של דבר שמקסימום עובדים ישראלים יעבדו בכל תחום שנמצא בארץ.
רן כהן: והעניין הוא איך להערך לזה באופן שבו הטיפול הזה יינתן.
אהוד רצאבי: מה לעשות, יש את האופי שלו.
אהוד רצאבי: אנחנו יש לנו את היתרונות שלנו ויש לנו את החסרונות שלנו, ולכן הביאו את הפיליפינים כדי שיוכלו לעבוד בסיעוד, והם לא מתאימים לא לבניה, לא לכלום, לסיעוד הם כן מתאימים.
אהוד רצאבי: אני אומר את זה מתוך ניסיון.
אהוד רצאבי: דבר שני שאני אומר, מה שכאן הציעו, בודאי שמדברים על זה כבר כמה זמן, הנושא של ההכשרה מלשון הכשר של העובדים הקיימים זה בודאי ייצור פחות צורך להביא עובדים חדשים.
אהוד רצאבי: ודבר אחרון, אנחנו דיברנו על הבעייתיות בזה ששירות התעסוקה שייך היום לתמ"ת, ולמעשה יש לנו גם משרד נוסף שזה משרד הרווחה.
אהוד רצאבי: אנחנו שוכחים גם את משרד הפנים.
אהוד רצאבי: ולמה אני מתכוון, הגשנו בקשה לשירות התעסוקה בדחילו ורחימו, באו ושלחו איזו אחות רחמניה שבדקה את הכשירויות ובסופו של דבר הגיעה למסקנה אכן מגיע לפלוני אלמוני עובד סיעוד עשרים וארבע שעות.
אהוד רצאבי: קיבלנו הכשר.
אהוד רצאבי: הדבר הזה עכשיו עובר למשרד הפנים שצריך להוציא את הויזה.
אהוד רצאבי: ואני אומר שוב, לצערי הרב מהניסיון האישי שלי, עד שכבר עברנו את המכשול הראשון הלכנו וישבנו במשרד הפנים.
אהוד רצאבי: במשרד הפנים אם לא תבוא בשעה ארבע לפנות בוקר לא תקבל מספר, וגם אם תקבל מספר זה יהיה מספר מאתיים שאולי צפוי להתקבל בעוד שלושה ימים.
אהוד רצאבי: אני אומר שוב, מתוך הניסיון הזה, אתה יושב שם, ואז מסתבר לך שהאישור של שירות התעסוקה במחשב עוד לא עבר למשרד הפנים.
אהוד רצאבי: אז אומרים לך נשלח לך בדואר.
אהוד רצאבי: ואז, מה לעשות, יש לך כבר עובד והכל טוב והכל יפה, הסתבר שעברה התקופה והעובד, כדי שיקבל ויזה, צריך לצאת מהארץ לעשרים וארבע שעות, הוא נוסע לסוף שבוע לטורקיה וחוזר לארץ.
אהוד רצאבי: אני רוצה להגיד דבר אחד, מהפלונטרים האלה אנחנו מגיעים למצב של מאכרים, אנחנו מגיעים למצב של חברות סיעוד, של חברות כוח אדם שמסדרות לך, כמו שהיה לפני חמישים שנה.
אהוד רצאבי: אולי באמת מה שצריך לצאת מפה זה להקים איזו שהיא רשות אחת שתטפל בכל.
אהוד רצאבי: זאת אומרת אם לאדם סיעודי אושר עובד סיעוד אותו גוף של השמונים עובדים או כמה שזה לא יהיה יתחיל איתו מהתחלה ועד הסוף ולא יטרטר את הנכה הזה ואת בני משפחתו בעוולות שבדרך.
רן כהן: משום שמה שאני מבין שיש פה איזו שהיא דיכוטומיה מאוד קשה.
רן כהן: מצד אחד רוצים באמת שהמטפלת תהיה מטפלת כמה שיותר מלווה, מסורה, מכירה וגם נוצר קשר רגשי בין האנשים ותלות אמיתית לגמרי.
רן כהן: מצד שני מה שאני מבין זה שככל שמאריכים את השנים נוצר מצב שבו לעובד הזר הזה, הוא בנאדם, גם מגיע לו זכויות.
רן כהן: היא רוצה אבל יש לה גם איזה שהם זכויות אנוש להישאר ישיבת קבע בישראל, לגדל משפחה, ללדת ילדים, ובסתירה הזאת אני מבין שיש בעיה, כל זמן שכל ענף הסיעוד תלוי בעובדות זרות.
בלה צור: שהיא כיום מונשמת מהצוואר והעובדת שלה הפיליפינית שהיא עשר שנים איתה קיבלה הכשרה מיוחדת בבית החולים תל השומר לטפל בה בטרכוסטומי.
בלה צור: והיא תצטרך לעזוב את הארץ והמצב הוא ממש ממש רע.
בלה צור: ויש לי אישורים איך היא עברה את ההכשרה.
רן כהן: כזה?
בלה צור: יותר לא תקבל ויזה.
בלה צור: נאלצתי לחתום.
בלה צור: את לא תחתמי בשם אביך או בשם נכה אחרת אז לא יטפלו בך.
רות גולדברג: דומות בישראל, הדמנציה.
רות גולדברג: אנחנו מדברים פה אני חושבת על מחלה שיש בה ייחוד רב.
רות גולדברג: החולה מאבד הרי את כל הכשרים האינטלקטואליים שלו ולאט לאט את כל הכשרים התפקודיים.
רות גולדברג: הופך להיות תלוי לחלוטין בזולת.
רות גולדברג: ואנחנו מדברים ממש על ילד, שזה תלות בקשר.
רות גולדברג: ניתוק של החולה הזה מהמטפל שלו גורם לו למוות.
רות גולדברג: חד וחלק.
רות גולדברג: עכשיו כאשר אנחנו מדברים על הנושא של חמש שנים ואתה שואל איך הגיעו לתשע, בתחינות ובמכתבים מלווים בכל מיני אישורים מעובדים סוציאליים ורופאים עד היום האריכו.
רות גולדברג: היום חד וחלק זה לא הולך.
רות גולדברג: אי אפשר להאריך מעבר לחמש שנים.
רות גולדברג: כל מי שמעסיק עובד זר חותם שבתום שנה הוא מתחייב שהעובד יצא את הארץ.
רות גולדברג: דבר שהוא פשוט בגדר הבלתי נתפס לגבי החולים הספציפיים האלה.
רות גולדברג: זה בלתי אפשרי, זו הפקרות, זו הפקרת החולה למוות.
רן כהן: המערכת בעניין הזה, מה באמת המערכת חושבת בעניין, מה צריך לקרות באותו רגע שבו האדם הזה, אחרי חמש שנים או שש שנים או שבע שנים, צריך לקום ולעזוב.
רן כהן: מה, מביאים עובד חדש?
רן כהן: אני רוצה להבין את התשובה של המערכת, מי מכיר את הנושא.
יחזקאל לביא: שר הפנים, שר הפנים קבע בנושא המדיניות לגבי עובדים בענף הסיעוד שילכו לקראת העובדים הללו, כך שיקלו עליהם לגבי אשרות, יקלו עליהם לגבי, היה עד עכשיו גם ההסדר שהם היו צריכים לעזוב את הארץ לאחר תקופת שהייה ולהיות בחו"ל ולחזור לצורך זה.
רן כהן: אומרת שבכל מקרה שבו עובד סיעודי שעובד עם קשיש או נכה והסתיימה תקופת החמש שנים להאריך באופן אוטומטי עד מתי?
יחזקאל לביא: חייב מבחינה משפטית לעשות אותו.
אילן ליבוביץ: הזה, גולדשטיין נגד משרד הפנים בדיוק בעניין הזה, שהם עומדים לסיים את חמש השנים והכריחו אותם לחתום והם לא היו מוכנים לחתום על התצהיר הזה.
רן כהן: זה לא שמצהירים הצהרה שעדיין הקשיש או הנכה במצב חמור ונזקק וצריך אותו ותלותי עוד יותר.
רן כהן: זה ניחא.
רן כהן: אלא מה שהוא בעצם מתחייב זה שהוא לא יבקש הארכה נוספת.
רן כהן: כלומר הבנאדם מתחייב למות תוך שנה.
רן כהן: זה הדעת לא סובלת, זה מצב בלתי סביר לחלוטין.
רן כהן: אז אם יושב בראש משרד הפנים אדם נבון, ואני מכיר אותו מקרוב ואני מניח שהוא אדם נבון, הוא צריך להחליט.
רן כהן: או שהוא מאריך את זה לתקופות חוזרות של חמש שנים, או שצריך להגיד האדם הזה עד סוף חייו או עד שהמטפל מוכן, בהתניות האלה.
רן כהן: לתת פתרון אנושי, אמיתי, ממשי.
רן כהן: למה שזה לא יהיה כך?
יחזקאל לביא: ישנה בעיה אחרת, ואת הבעיה הזאת כדאי גם כן לראות איך הדבר הזה מצטייר גם מבחינת המצבים האלה בעולם כולו.
יחזקאל לביא: ישראל בנושא הזה היא מדינה מאוד מאוד ליברלית יחסית למצב במדינות אחרות בעולם.
יחזקאל לביא: זאת עובדה ,אני בדקתי את הדברים.
יחזקאל לביא: התהליך הזה של שש שנים, חמש שנים, הוא תהליך שמחייב שינויים במערכת של גם נהלים וגם תקנות.
יחזקאל לביא: ואת התהליך הזה שר הפנים כעת בוחן, אני מקווה שהדבר הזה יבוא לידי פתרון בזמן הקרוב ביותר.
יחזקאל לביא: שר הפנים הצהיר בנושא הזה הצהרה, הוא אמר מפורשות שהוא מתכוון להקל ככל האפשר בנושא העובדים הזרים בענף הסיעוד.
רן כהן: הפנים את החלטתו בנושא הזה של הארכת עבודתם של עובדי סיעוד לגבי אנשים שהם קשישים ומוגבלים ונזקקים, ואני מבקש שההחלטה הזאת תהיה החלטה קוהרנטית, מלאה, לא תפורה כדי לתת מענה.
רן כהן: אני רוצה תוך שבועיים החלטת שר בעניין הזה שתיתן הנחיה.
רות גולדברג: דבר נוסף שרציתי לומר שיש פה מכתבים של אנשים שקיבלו הודעה שאם הם יעסיקו עובד ללא חידוש רישיון תיפסק להם גימלת הסיעוד מביטוח לאומי.
רן כהן: הלאומי?
רות גולדברג: בעניין העבודה של עובדים ישראלים.
רות גולדברג: עם כל זה שהיותי ישראלית ואני חושבת שיש לתת מקום לעבודה ישראלית, בתחום הזה, ואני אומר מנסיוני האישי, לי הייתה אם חולת אלצהיימר, אני בהתחלה העסקתי עובדים ישראלים, שלושה עובדים במשמרות הסכימו לעבוד ,לא מצאתי עובד ישראלי אחד שהיה מוכן לעבוד עשרים וארבע שעות ביממה שישה ימים בשבוע.
רות גולדברג: אין בנמצא.
רן כהן: הישראלית שהוא לא אנושי, אני מציע להתפכח ולדעת שאנחנו מדינה שיכולה גם לקיים בתוך עצמה ושאין לנו קהות חושים לגבי חולים ולגבי קשישים ולגבי אנשים נזקקים.
רן כהן: אני לא מקבל את זה.
רן כהן: בארץ הזאת ישראלים יכולים לעבוד בכל דבר.
רן כהן: השאלה אם נערכים ,השאלה אם מכשירים, השאלה אם משלמים ,השאלה אם המדינה רוצה לתת לזה עידוד או לא.
רן כהן: אז בבקשה, לא להגיד שמדינת ישראל לא יכולה להתקיים בלי הפיליפינים ובלי הרומנים.
זבולון אורלב: מכתב על ביטול גמלת סיעוד בגלל כל מיני דברים הוא מכתב בלתי חוקי בעליל, ותואילי להפנות אותו אלינו ואנחנו נטפל בדבר הזה.
זבולון אורלב: הדבר השני שאני רוצה לומר, עם כניסתי לעבודה עשו לי מצגת של אגף התקציבים באוצר, ולמדתי שעד 1994 לא היו עובדים זרים בסיעוד.
זבולון אורלב: לא היו עובדים זרים בסיעוד.
זבולון אורלב: למיטב ידיעתי עד 1994 היו חולי אלצהיימר במדינת ישראל.
זבולון אורלב: איך הם טופלו?
זבולון אורלב: מעיר לי גם פרופ' שטסמן שהיו גם פחות מוסדות מהיום.
זבולון אורלב: אני לא בטוח שאם ייבדק יימצא שהפרופורציה בין טיפול בבית לטיפול במוסדות היה שונה אז באופן מהותי.
זבולון אורלב: צריך לומר, ביושר, החברה הישראלית התפנקה.
זבולון אורלב: המוכנות של אנשים לעבוד עבודת כפיים פחתה, בגלל מכלול סיבות שאני לא רוצה כרגע להיכנס.
זבולון אורלב: אני בעניין הזה בקואליציה עם היו"ר רן כהן.
זבולון אורלב: בקואליציה חברתית.
זבולון אורלב: שרואה לעצמה משימה חשובה, משימה ישראלית חשובה להחזיר עבודה לאזרחים ישראלים.
זבולון אורלב: לגבי העניין של תחלופת עובדים, צריך לזכור שאותו חולה אלצהיימר שנמצא במוסד אין שום ערבות שהמטפלים שלו, האחות והמטפלת וכל אלה לא מתחלפים.
זבולון אורלב: איפה נשמע, באיזה מוסד סיעודי יש עובדים קבועים לאורך שנים, בשום מוסד זה לא קיים.
זבולון אורלב: אני מאוד מבין, גם מניסיון משפחתי, שזה מאוד טוב שיש עובד קבוע.
זבולון אורלב: אין ספק, זה יותר נעים, זה יותר טוב.
זבולון אורלב: אבל צריך לזכור שהחברה הישראלית נדרשת גם לשלם מחיר שלא בטוח שאנחנו רוצים שהיא תשלם את המחיר הזה.
זבולון אורלב: העובד הזה אי אפשר לנתק אותו ולהגיד יש רק עובד, כמו שאמר בצדק יו"ר הוועדה.
זבולון אורלב: יש משפחה, יש זכויות, הרי אנחנו חברה אנושית.
זבולון אורלב: לא נקפח את הזכויות של אותו עובד.
זבולון אורלב: יש לו ילדים, צריכים לתת חינוך, הילדים בודאי לא צריכים לשלם את מחדלי המבוגרים.
זבולון אורלב: מגיע לו שירותי בריאות, עכשיו שומעים ששר הפנים בכלל רוצה לתת לו אזרחות.
זבולון אורלב: יש השלכות רבות של הדבר הזה, והחברה צריכה להחליט על קו האיזון.
זבולון אורלב: אני בכלל חושב שההחלטה כמה שנים צריך להשאיר עובד זר אצל חולה אלצהיימר, עם כל הכבוד, שר הפנים אין לו את היכולת לשקול את ההחלטה הזאת.
זבולון אורלב: זו לא החלטה של שר הפנים.
זבולון אורלב: זו צריכה להיות החלטה של שר הבריאות, מישהו שמבין בבעיה.
זבולון אורלב: פרופ' שטסמן במקרה הוא גם גריאטר, מומחה, שאלתי אותו בתור גריאטר מומחה, ראש מחלקה בבית חולים הדסה בירושלים, תגיד לי, זה באמת הכרחי, נבהלתי, מישהו כאן אמר שאם לוקחים עובד זר האיש מת.
זבולון אורלב: אמרתי חס וחלילה, אני רוצה שבנאדם מת, אמרתי תגיד לי זה נכון, הוא אומר לי לא.
זבולון אורלב: לא גמגם בכלל.
זבולון אורלב: לכן מה שאני מציע, אני אציע את זה לידידי שר הפנים, שיקום צוות של שלושת המשרדים, מי שמופקד על הסיעוד זה שר הרווחה, עם הביטוח הלאומי, משרד הבריאות, ויקום צוות ויטפל בבעיה, למצוא את אותו קו איזון.
זבולון אורלב: אנחנו חס וחלילה לא רוצים לפגוע ברווחתם של זכאי גמלת סיעוד.
זבולון אורלב: אנחנו מופקדים לתת להם את השירות הכי טוב שמדינת ישראל יכולה לתת.
זבולון אורלב: מצד שני אנחנו מבינים את בעיית העובדים הזרים, אנחנו שותפים לעניין הזה.
זבולון אורלב: וצריך למצוא פה את שביל הזהב.
זבולון אורלב: על כן אני אפנה לשני השרים ואציע להם להקים צוות משותף דחוף, בתוך שבועות ספורים, שיקבע את אותו קו, על מנת שתהיה עצה לשר הפנים איך להאריך, מתי להאריך את הסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: ולסייע וחשוב שהוועדה תיתן דעתה.
יעקב מרגי: אני שמעתי את ההתייחסות של מר אפרים כהן.
יעקב מרגי: אני חושב שיחרור מכסות במקביל לויסות כוח אדם, כי אם אני אמתין שרשות ההגירה תאתר את כל הברחניות, אני אומר ברחניות ואני אסביר למה.
יעקב מרגי: עד שרשות ההגירה תאתר את כל העובדות שהובאו לכאן, עובדות סיעודיות ועובדות במשק בית, בבתים של עשירים בעלי יכולת, איך אומרים, הניתוח יצליח והחולה ימות.
יעקב מרגי: זה צריך להיות במקביל.
יעקב מרגי: אני לא חושב שיש פה מישהו שמוכן להמתין.
יעקב מרגי: נושא שני, כדאי להציל את כל נושא הסיעוד וכל נושא קצבת הסיעוד מהידיים העושקות של חברות כוח אדם.
יעקב מרגי: לא יתכן שחברות כוח אדם יעשקו בין שלושים לארבעים אחוז מהקצבה.
יעקב מרגי: לצערי הרב זה מה שהביא את המדינה להבין, וכל מי ששומע עובדים זרים זה מלה נרדפת למסחר, לתעשיה, וכנראה גם אנחנו השלטון עם ההפרדה גם הפנמנו את זה וזה הפך להיות למסחר ותעשיה בנושא כוח אדם לסיעוד.
יעקב מרגי: לגבי הידיים הישראליות, אנחנו פשוט שכחנו.
יעקב מרגי: אני כילד זוכר את אבי עליו השלום, אזרח עובד צה"ל, שהלך לעבוד ברפידים וחזר בימי שישי או יום חמישי לפנות בוקר, ואנשי קבע שעד היום יוצאים מיום ראשון עד יום חמישי.
יעקב מרגי: ואין שום סיבה, עם שכר הוגן, עם חשיבה טובה ועבודת מטה מסודרת, אנחנו נגאל את הענף הזה מהידיים הזרות.
יוחנן שטסמן: והוועדה המכובדה מניין נובע כל העיוות של העסקת עובדים זרים בענף הסיעוד.
יוחנן שטסמן: הוא נובע מחוק הסיעוד אשר קובע שגימלת סיעוד, בניגוד לכל קיצבאות הביטוח לאומי איננה ניתנת בכסף אלא בשווה כסף, בשרות.
יוחנן שטסמן: כאשר חוקק החוק היו ויכוחים גדולים מאוד בעניין זה, וועדות של מומחים המליצו לכאן והפוך, והחליטו לתת גמלה בשרות.
יוחנן שטסמן: אני רוצה להזכיר שיש לנו עוד גמלת סיעוד אחת בביטוח לאומי שניתנת בכסף, וזאת גמלת השר"מ, השירותים המיוחדים.
יוחנן שטסמן: עד גיל שישים וחמש מי שנהיה סיעודי, ויש גם כאלה, מקבלים כסף.
יוחנן שטסמן: עד תיקון החקיקה לפני שבוע שבועיים זה היה בדיוק אותו הסכום.
יוחנן שטסמן: אחד קיבל בכסף, אחד קיבל בשרות.
יוחנן שטסמן: מה שנאמר פה זה נכון, מי שמקבל שר"מ מקבל את מלוא הכסף לכיסו והוא מעסיק עובד זר, או עובד ישראלי בדרך כלל.
יוחנן שטסמן: לעומת מי שמעסיק עובד זר חייב להיעזר בחברת תיווך כפי שהוזכר זה עתה, והתוצאות הכספיות עם הדמי תיווך הגבוהים, שלושים או ארבעים או חמישים אחוז, זה תלוי בטוב לבה או בשיקוליה של המתווכחת חברת הסיעוד, כפי שנאמר.
יוחנן שטסמן: התוצאה היא שאנחנו לא רשאים לתת לחולה סיעודי גמלת כסף.
יוחנן שטסמן: המוסד לביטוח לאומי הציע שבמקרה שמישהו רוצה להעסיק עובד עשרים וארבע שעות ביממה, הוא לא חייב להיות עובד זר, ניתן גמלה בכסף.
יוחנן שטסמן: זה היה גם משפר את שוק העבודה.
יוחנן שטסמן: הגמלה היום, גמלת הסיעוד למי שמקבל עובד זר בדרך כלל זה כסף, סכום של כאלפיים חמש מאות שקל כפי שהזכיר השר.
יוחנן שטסמן: והתוצאה שבאלפיים חמש מאות שקל גם בני משפחה מוכנים לעשות את הדבר הזה.
יוחנן שטסמן: אחת הטענות שאני רואה בה טענה דמגוגית, אמרו אם המשפחה תקבל את הכסף היא בודאי תבזבז אותו ותקנה עם זה גלידה ואולי עוד כמה מוצרים טובים.
יוחנן שטסמן: נעשה מחקר בברוקדייל, רק אתמול דווחתי עליו מפי פרופ' ז'ק חביב, שזה לא נכון.
יוחנן שטסמן: עשו השוואה בין שר"מ לבין גמלת סיעוד והתברר שאנשים שמקבלים שר"מ מקבלים טיפול, על ידי בני משפחה, על ידי עובדים אחרים, זרים וישראלים.
יוחנן שטסמן: לפי דעתנו הפתרון, או תחילת הפתרון של כל הסוגיה הוא היתר לתת גמלת סיעוד למי שמעסיק עובד עשרים וארבע שעות ביממה, הרי ממילא אנחנו קובעים מי זכאי, שיוכל לקבל גמלת כסף על פי שיקולו, ישתחרר מעולם של חברות התיווך, חברות הסיעוד, ואנחנו נפקח על כך, ויש לנו את האמצעים ואת המנגנונים לעשות את הדבר, ועל ידי כך יהיה כדאי למשפחות, זה גם יגדיל את התעסוקה הישראלית.
יוחנן שטסמן: הצורך להביא עובדים זרים ירד בצורה תלולה, בפרט בעונה זאת של מחסור בעבודה.
יוחנן שטסמן: שבשירותים מיוחדים, דהיינו לסיעודיים צעירים אנחנו נותנים את זה בכסף, שנים, מעולם לא עשינו אחרת, אסור לנו לעשות אחרת.
יוחנן שטסמן: אז אני אומר, כפי שזה נכון לגביהם, זה נכון לגבי הסיעוד.
יוחנן שטסמן: אין כל בעיה בדבר.
זבולון אורלב: אני מציע ישיבה משותפת של ועדת העבודה והרווחה, שרואה את המכלול השלם של חוק הסיעוד, שגם חוקקה את החוק הזה, יחד עם העובדים הזרים.
זבולון אורלב: נציג את המחקר הזה.
זבולון אורלב: אנחנו לא ניזום חקיקה אלא אם כן נדע שיש גיבוי של הכנסת לשינוי החקיקה.
זבולון אורלב: הייתה פה התלבטות מאוד גדולה ,יש יתרונות לכאן ,יש חסרונות, ויכול להיות שכדאי להשאיר גמישות מסויימת, כי היום החוק לא מאפשר שום גמישות בעניין הזה.
זבולון אורלב: ויכול להיות שצריך לעשות גם פיילוט.
זבולון אורלב: אני מתכוון ליזום דיון בסוגיה הזאת כדי לבחון ברצינות את ההצעה שעולה מהמסקנות של מחקר ברוקדייל.
רן כהן: שאול יהלום ונעבוד על זה במשותף.
יוחנן שטסמן: הצעה.
יוחנן שטסמן: אני דיוחתי על זה לשר.
יוחנן שטסמן: ההצעה שלנו מוכנה לחקיקה כבר יותר משנתיים.
יוחנן שטסמן: אמר, שיקולים של הגירה או של מדיניות הגירה של משרד הפנים אין להם ולא כלום עם שיקולים מקצועיים של סיעוד.
יוחנן שטסמן: ששר הפנים יחליט שיקולים לטובת מדינת ישראל, שיקולי הגירה, מה שהממשלה חושבת.
שלמה אבישר: והרווחה שאני שימשתי בתפקיד של יושב ראש ועדה בין משרדית שעסקה בתחום של עובדים זרים.
שלמה אבישר: רציתי רק לומר שבתוך המסמך הזה ישנם מספר המלצות שמאפשרות לצמצם את מספר העובדים הזרים ולהכניס תחתם גם עובדים ישראלים.
שלמה אבישר: כלומר אי אפשר להסתכל במקבילית הכוחות הזאת ולהסתכל על הבעיה של העובדים הזרים ולא להסתכל על מצב האבטלה במשק הישראלי.
שלמה אבישר: אני מתוך הניסיון שלי של עשרים וכמה שנים בתחום של שיקום יודע שישנם מספר גדול מאוד של אנשים שעובדים כמטפלים סיעודיים, אנשים ישראלים, שעובדים במוסדות לאנשים עם פיגור שכלי.
שלמה אבישר: עם קצת הכשרה מקצועית ועם קצת השקעה בתחום הזה אפשר למצוא הרבה מאוד אנשים שיעבדו בתחום הזה.
שלמה אבישר: בעיקר באוכלוסיה הישראלית ולאו ודווקא מקרב האוכלוסיה הזרה.
שלמה אבישר: זה מצריך הכשרה מקצועית מתאימה, מיון ומציאה של אנשים שיכולים לעבוד בתחום הזה ושיש להם את היכולות, גם העלאה של שכר וגם הגבלה של מספר העובדים הזרים על ידי חברות כוח האדם והתניה, העסקת עובדים זרים והעסקה מקבילה של עובדים ישראלים על ידי חברות כוח האדם.
רן כהן: חושב שהסוגיה הזאת ששמענו כרגע זאת בעצם הסוגיה שעסקתי בה גם קודם, נדמה לי שהעניין של איך ליצור מערך חדש, איזה מהלך חדש יזום שמגוון בכמה וכמה תחומים שעניינו זה לעודד מתן פתרון ישראלי.
רן כהן: במקביל לכל מה שנעשה היום כדי לתת את המענים הדחופים הללו.
רן כהן: לתת פתרון ישראלי כך שמהשישים אלף מטפלות שאמורות להיכנס בשבע עשרה שנים הקרובות שארבעים אלף זה יהיה ישראלי.
רן כהן: ומענים שונים.
רן כהן: אני לא יודע אם המענה הוא רק מי שיושב עשרים וארבע שעות.
רן כהן: יכול להיות שהמענים הם מגוונים.
רן כהן: אז אולי באמת נוכל לפנות אליך, אל שר התמ"ת ואל שר הפנים או המנכ"לים שלכם, שישב על זה צוות, ינסה לגבש דרך איך לתת מענה ישראלי לסוגיה הזאת של הטיפול בסיעוד.
זבולון אורלב: מהרבה צדדים.
זבולון אורלב: ברור שהיום אחרי הפיצול חלק מהכלים נמצאים בידי השר אולמרט, בעיקר בכל מה שקשור גם בהכשרה מקצועית כל הכלים נמצאים בידיו.
זבולון אורלב: אם זו תהיה המלצת הוועדה אני ברצון אמלא אחריה ואזום צוות בין משרדי כדי לבחון, כדי להציע פתרונות ולהציג את הפתרונות.
שמחה בניטה: ההיתרים לנכים, כדי לא להכביד על שרות התעסוקה, בעיקר מהנושא של הארכת היתרים.
שמחה בניטה: נכה שהוא נכה לצמיתות והוא מוכר לצמיתות, ואף אחד לא מנבא לו שהוא מחר יקום על הרגליים, אני חושבת שהאישור צריך להיות לצמיתות, כי ממילא היום מקבלים היתר רק אחרי שאתה מציג לשירות התעסוקה שאתה מקבל שר"מ.
שמחה בניטה: בלי המאה חמישים או מאה אחוז שר"מ אתה ממילא לא מקבל היתר.
שמחה בניטה: אז אם זה מחובר לביטוח לאומי נכה לא צריך לרוץ לביטוח לאומי, להביא אישור, לצלם תעודת זהות כל שלוש שנים וללכת לשירות התעסוקה עם המסמכים האלה כל שלוש שנים כדי לחדש היתר.
שמחה בניטה: אפשר לצמצם את כוח האדם וחידוש ההיתרים אפשר לתת את זה לביטוח לאומי לחדש.
שמחה בניטה: זה דבר ראשון.
שמחה בניטה: דבר שני, אני אתן איזו דוגמא אישית, אני חושבת שזה צריך ללמד גם בנושא של משרד הפנים.
שמחה בניטה: אלי הגיעה עובדת שהועסקה תשעה חודשים שבבית אבות על ידי חברת כוח אדם שלא סידרה לה ויזה.
שמחה בניטה: כל שבוע אמרה לה שבוע הבא, שבוע הבא, תשעה חודשים טיפלה בקשיש בלי ויזה.
שמחה בניטה: תפסו אותה משטרת ההגירה, חברות שלה שחררו אותה בערבות, הגיעה לחברת כוח אדם בתל אביב, דרך איזו חברה, אמרה לה את רוצה שאני אסדר לך ויזה, תני לי אלפיים דולר.
שמחה בניטה: שילמה אלפיים דולר ולא קיבלה ויזה.
שמחה בניטה: נגמרו ארבעים וחמישה יום שהיא הייתה צריכה להתייצב במשטרה כל שבוע, כי נתנו לה, בבית משפט היא סיפרה את הסיפור, השופטת באמת האמינה לסיפור שהיא בתמימותה האמינה שיסדרו לה ויזה.
שמחה בניטה: והגיעה אלי.
שמחה בניטה: אמרתי לה את יודעת מה, אני מוכנה, יש לי עובדת שאני לא מרוצה ממנה, אם את מוכנה לעבוד אצלי בתנאים אני מוכנה לסדר לך ויזה.
שמחה בניטה: הסכימה.
שמחה בניטה: הלכתי איתה למשטרת ההגירה וסיפרתי להם את הסיפור.
שמחה בניטה: בקיצור, אחרי שתפסו אותה ועירבתי את ניצב גנות כי לא רצו לשחרר אותה כי היא כבר עברה את הארבעים וחמישה יום, ואמרתי לו תשמע, זו מישהי שכבר שנה חמש עובדות החלפתי, היא כמו כפפה ליד.
שמחה בניטה: אחרי שהגעתי למשרד הפנים משרד הפנים חודשיים לא מסדר ויזה.
שמחה בניטה: עכשיו יש לי עוד מקרים כאלה, שמעסיקים אותם בבתי אבות חברות כוח אדם, לא מסדרים להם ויזה, שמים אותם פקקים כדי להביא עובד חדש.
שמחה בניטה: העובדים המסכנים האלה עובדים שנה ושנתיים בתקווה שיסדרו להם ויזה והם בעצם רק משמשים רליורים, פקקים.
שמחה בניטה: אני חושבת שיש כאן ניצול של האנשים המסכנים האלה, שאפשר לנצל את כוח האדם הזה שנמצא פה, ואני אומרת לך באות אלי באמת נשים טובות.
שמחה בניטה: אני חושבת שמשרד הפנים לא נותן את הדעת, לא מטפל, מטרטר אותך חודשיים שלושה.
שמחה בניטה: עוד דבר אחד לעניין של הארכת רשיונות.
שמחה בניטה: יש תקדים משפטי, ואני חושבת שעל זה צריך לדעת, לא יכול להיות שנכה יצטרך לחתום שאחרי חמש שנים או שש שנים הוא מוציא את העובד כאשר ידוע שהחולה, ברגע שהעובד יודע שהוא גמר את השנה השישית או השביעית או השמינית הוא לוקח את הרגליים ובורח.
שמחה בניטה: הנכה הרי לא יכול לקחת אותו לטיסה, הוא לא יכול להוציא אותו מהארץ.
שמחה בניטה: אז איך דורשים מנכה לחתום על אישור שהוא ידאג שהעובד יצא החוצה.
שמחה בניטה: ועכשיו אם העובד לא יוצא החוצה הוא לא יכול לקבל עובד.
שמחה בניטה: אין חפיפה בסיפור הזה.
ניצב גנות: שאני אוכל להציג בפני אנשי הוועדה באמת את מצב כוח האדם הזר, העובדים הזרים במדינת ישראל.
ניצב גנות: בחמישה עשר לחודש אתה מתוכנן להיות אצלנו ואז אנחנו נציג לך בכלל את כל נושא העובדים הזרים.
ניצב גנות: תראו, אנחנו בדקנו, קודם כל ראש הממשלה קבע, ואני מאוד מעריך את הקביעה שלו, הוא אמר לא יקרה מקרה אחד שמטופל לא יקבל מטפל בגלל בעיות בירוקרטיות.
ניצב גנות: זו קביעה שאנחנו עומדים אחריה.
ניצב גנות: אתן לך שני נתונים.
ניצב גנות: בשנה שעברה נפטרו שנים עשר אלף מטופלים, שלהם אישורים להעסיק עובדים סיעודיים.
ניצב גנות: כל המטפלים נשארו בארץ על תקן עובדים מעובדי משק בית.
ניצב גנות: דבר שני, כל עוד שעובד סיעודי משלם בממוצע בין שלושת אלפים לחמשת אלפים דולר לחברות כוח אדם כדי להגיע לישראל ולעבוד, אין סיכוי להכניס עובדים ישראלים במקומם ואין סיכוי לדרוש או לחייב אותם לעזוב את הארץ.
ניצב גנות: וזה קורה בעידוד מלא של חברות כוח האדם.
רן כהן: כבר ממילא שודדת את העובדים המסכנים האלה, אז לפחות שתהיה להם איזו שהיא אחריות עליהם במהלך חייהם פה.
רן כהן: מה שאני שואל הוא מה היא כל רמת האחריות של חברת כוח האדם לגבי העובד הזר לאחר פטירתו של המטופל.
ניצב גנות: אדם בעקרון תפקידה לתווך בין המטופל לבין העובד, והמטרה, ברמה עקרונית, אני מתנצל מראש ,יש מקרים של חברות כוח אדם הוגנות ,מסודרות, מאורגנות, אבל תפקידם קודם כל להרוויח ולהרוויח הרבה כסף.
ניצב גנות: לא מעט מקרים, ואני אחראי על כל מילה שאני אומר, שעל אישור של מטופל אחד מביאים אחד עשרה ועשרים עובדים זרים מפיליפינים.
ניצב גנות: הדבר הוא מאוד פשוט, אתה מייבא עובד זר, אני אומר מצטער מאוד, הוא לא מתאים לי, לא הסתדרנו ולא התאמנו אחד לשני.
ניצב גנות: אני מחזיר אותו, אתם לא שמים לב לדקויות שנאמרו כאן, שאמרו ששמים עובד זר בבתי אבות כפקדון ומביאים הבא בתור.
ניצב גנות: וזה עומד על פי הנהלים.
ניצב גנות: אז מביאים את הבא בתור, אתה אומר גם זה לא מתאים לי ואתה מזיז אותו הצידה, אתה מביא עוד אחד.
ניצב גנות: מתאים לך, אני אביא לך אחד יותר טוב.
ניצב גנות: ואז הוא נשאר בארץ ואז הוא נכנס למאגר של עובד סיעודי, משק בית, סחר בנשים, מה שאתם לא רוצים.
ניצב גנות: הסיפור הוא לא כל כך פסטורלי כפי שהוא מוצג פה.
ניצב גנות: אדוני, כשאנחנו מדברים על ארבעת אלפים דולר, פלוס אחר כך דמי תיווך חודשיים פלוס ביטוח שחמישים אחוז הולך לכיס של היבואן נקרא לזה, זה המצב.
ניצב גנות: יותר מזה, שרות התעסוקה מאוד עדינים פה, חברות כוח אדם פה באמצע חקירה, הבאתי את החומר כדי שלא יקרו אי הבנות.
ניצב גנות: חקירות כרגע פליליות.
ניצב גנות: השמות פה, המקרים פה, הדוגמאות פה.
ניצב גנות: אדוני, יש לנו עשרות חקירות פליליות קשות נגד פועלי חברות כוח אדם.
ניצב גנות: ביטוח לאומי לא צריכים עובדים בשביל זה, והם יודעים את האמת.
ניצב גנות: אלף שלוש מאות בקשות ממוצע בחודש, מזה שלוש מאות מזוייפות.