GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי ורון: אני מבין שאם להורה יש אזרחות מדינה אחרת שמקנה למחזיק אותה אזרחות זכויות אז לפי דיני אותם המדינות הם לא נשארים חסרי מדינה.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: לא.
קריאה: חלק כן.
אלי ורון: חלק כן וחלק מקבלים את מעמד ההורים.
אלי ורון: למה אני אומר את זה?
אלי ורון: משום שהמשפט האחרון שאומר שזה נוגד אמנות בינלאומיות הוא קצת גורף, זה לא לגבי כולם.
אלי ורון: יש את האזרחות של ההורים.
קריאה: יש מגוון.
רן כהן: בואו נחמיר את העניין - הבעיה איננה שכולם חסרי זהות, אלא מה עושים עם אלה שאין להם.
רן כהן: העובדה שנוצרים ילדים שאין להם מעמד חוקי בישראל וגם לא זהות ואזרחות בשום מקום אחר, זה יוצר מצב של ילדים תלושים מהעולם.
אלי ורון: זה ברור.
קריאה: גם אם יש להם את האזרחות, הם עדיין תלושים מן העולם.
רן כהן: אבל הטענה שכאן נטענת היא שאם יש למדינות המקור איזה רצף של הכרה בילדי אותם הורים שיש להם אזרחות של המדינה ההיא ויש לילדיהם זכויות באותה מדינה אז עוד יש להם איזשהו מעמד, אבל אם נולדים ילדים בישראל, ישראל לא מקבלת אותם כאזרחים ואין להם שום מקום בשום מקום אחר בעולם אז נוצרת בעיה, משום שאז יש לנו ילדים שלא שייכים לשום מקום בעולם.
קריאה: אני מהאגודה לזכויות האזרח.
קריאה: לטעמנו הבעיה קיימת גם במקרה שלאותו ילד ישנה אזרחות זרה, כאשר לאותה אזרחות זרה אין שום משמעות.
קריאה: אבל כשמגרשים יש לאן.
רן כהן: רבותיי, אני מאוד לא אוהב להשתמש בפטיש אז כשאתם שומעים את הפטיש תדעו שאני מאוד עומד על כך שנמשיך באופן סדיר.
אמיר גל: אני חייב לשאול על השקף, רק לדעת על ההנחה.
אמיר גל: בשקף הקודם דובר על הילדים עם ההורים, כלומר את יוצאת מנקודת הנחה שילד זר שנביא לפה עכשיו ויקבל מעמד גם הוריו מקבלים מעמד.
אמיר גל: שניה, רגע.
אמיר גל: שמו פה על השקף משפט ואם את מציירת אותו על השקף הקודם זה לא מתחבר.
אמיר גל: כי אם את אומרת פה שילד נולד להורים והילד הופך להיות זר, זאת אומרת שאם את נותנת לילד הזה מעמד את נותנת גם להורים שלו.
אמיר גל: זאת אומרת שהילד נשאר וההורה הולך?
רן כהן: אני מצטער שנכנסנו לזה.
רן כהן: ראיתי שמשהו מאוד בוער בך אבל פשוט צריך לקרוא את זה כמו שזה.
רן כהן: "לפיכך הוא נולד להורים אשר שהייתם אינה חוקית הופך הילד לזר ללא זכויות".
רן כהן: זה מה שנאמר פה, לא נאמר שום דבר להפך, אז בואו לא נסיק.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: אנחנו החלטנו לבחון את הסוגייה של הסטטוס האזרחי במקומות בהם ראינו שהמעמד מאוד קריטי.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: התחלנו מרישום לידה - בניגוד לילדים הישראלים שמקבלים תעודת זהות ברגע שהם נולדים הילדים האלה לא מקבלים שום פרט מזהה, לכן הם מקבלים תעודת ילוד חי שבעצם משמשת אותם כמסמך המשך הדרך.
קריאה: עם זה הם מגיעים ונרשמים לבית הספר.
רן כהן: עם תעודת ילוד חי?
רן כהן: בלי מספר?
קריאה: רק מסמך רישום הלידה.
רן כהן: אני רוצה להבין עוד דבר.
רן כהן: הילד הזה הוא גם לא בבחינת ילד תושב?
קריאה: אין לו מעמד.
רן כהן: הוא כמו ברווז שנולד בארץ?
רן כהן: כי גם ברווז זה ילוד חי.
קריאה: ברווז לא מקבל ממשרד הפנים הודעה של משרד הפנים שנולד ילד חי.
רן כהן: הוא מקבל ממשרד החקלאות.
קריאה: אין לו שום מעמד.
קריאה: זה כמו תעודת לידה לילד שטחים.
רן כהן: תסכימו איתי שאף אחד מאתנו לא היה רוצה להיות עם תעודה שנקראת "תעודת ילוד חי".
רן כהן: שתהיה איזה תעודת זהות.
קריאה: גם לילדים שלי יש.
רן כהן: חברים, קצת בשביל לרגש אתכם אני אספר לכם שכשאני עליתי לארץ הגעתי לכאן לבד, ילד, ולא הייתה לי תעודה, אז שנים רבות מאוד היה כתוב לי בתעודת הזהות את תאריך הלידה 00.00 ושנת הלידה וזה הפריע לי.
קריאה: אני הבאתי תעודת לידה רשמי, ההורים שלי היו במעמד טוב למזלי הטוב בזמנו אבל מדינת ישראל אמרו: "לא, זו תעודה מזויפת" והם קבעו לי תאריך 00.
קריאה: זו בושה וחרפה!
רן כהן: הנה, כתוב 00/00/1950.
רן כהן: אבל עכשיו אני כבר פותר לך את הבעיה, כי אני את זה תיקנתי בחוק ואתה יכול להודיע לשר הפנים על תאריך הלידה שלך.
קריאה: אני מודע לזה מהיום בו החוק יצא.
קריאה: אני השארתי את זה בשביל ההיסטוריה.
קריאה: זו בושה וחרפה, אני אדם שבא עם נייר, איך קוראים לי והכל, ופתאום אומרים לי: "תעודת לידה שלך, אתה 00".
רן כהן: אנחנו נמשיך, ברשותכם, זו רק הייתה דוגמה להגיד לכם שתעודת ילוד חי בלי מספר ובלי זהות זו בעיה.
רן כהן: אני לא מרגיש אומלל, תירגעו.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: המועד השני שבו הילד חייב להתמודד עם העובדה שאין לו מעמד הוא בעצם רישום במערכת החינוך, כשבמערכת החינוך מצאו פתרונות, אך הפתרונות לא פותרים את הבעיה העיקרית כאן.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: בגיל 16, כשחוק חינוך חובה תם, הילד חייב להירשם לתעודת בגרות, כשלתעודת בגרות נרשמים בתעודת זהות ולילד הזה אין תעודת זהות.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: מצאו פתרון שהוא לא פתרון, הוא בעצם תשובה למצב.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: ברגע שהילד חייב לקבל תעודת זהות כמו כל הילדים האחרים הילד מגלה שכל מה שהוא חשב עד עכשיו בעצם לא נכון.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: זו הפעם הראשונה שבאופן מאוד מוחשי הוא רואה שהוא שונה מהילדים האחרים, אין לו תעודת זהות כמו לילדים האחרים.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: הוא יכול להירשם לבגרות, אך מצד שני הוא לא זכאי לקבל הכשרה מקצועית ולכן גם הפתח השני - הכניסה לשוק העבודה - חסום בפניו.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: כאן אנחנו רואים שגם אם הוא ייכנס לשוק העבודה הוא יהיה עובד זר לא חוקי כמו כל אחד אחר.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: מאוגוסט 2003, עם תחילת מבצע עזיבה מרצון, חל שינוי מסוים.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: כשאנחנו התחלנו את המחקר אמרנו שהמשבר הגדול ביותר מגיע בגיל 18, כשהילד הופך לבגיר, וברגע שאין לו סטטוס אזרחי הוא יהיה עובד לא חוקי כמו כל עובד זר אחר, לכן עכשיו הוא צפוי לגירוש ולכל העונשים הצפויים למי ששוהה כאן באופן לא חוקי.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: עד אז המדיניות הייתה שלא מגרשים ילדים ומשפחות.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: ברגע שהתחילו עם המבצע אמנם לא גורשו ילדים ולא עצרו ילדים אבל היה גירוש של משפחות.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: עכשיו מותר באופן רשמי גם לגרש אותם.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: אתם מבינים שהמשבר עכשיו מתחיל להיות לפני כן.
רן כהן: הסוגיה היא האם לפני גיל 18 אפשר לגרש אותם.
קריאה: רק עם ההורים.
רן כהן: לפני גיל 18 זה רק עם ההורים ואחרי גיל 18 אפשר גם לבד מבחינה חוקית?
קריאה: לפי חוק הכניסה לישראל ניתן להרחיק משפחות.
רן כהן: אתם רק מאפשרים להם להודיע, להירשם ולעשות את כל הפרוצדורה.
סנ"צ אורית נחמני: אני רוצה להעיר הערת ביניים - זו שוב דוגמה לטענה שלנו על העדר מדיניות משום שגם כאן
סנ"צ אורית נחמני: אף אחד לא קובע, זה ניתן לאינטרפרטציה אישית של מי שעומד בראש המבצע.
סנ"צ אורית נחמני: כשהיינו בשיחה אצל ברקי הוא אמר: "לי אין הגבלה אם לגרש ילדים או לא לגרש, לי אמרו לגרש.
סנ"צ אורית נחמני: אני רק מחליט שאני לא מגרש ילדים כי בעיניי זה הדבר הכי נורא בעולם".
סנ"צ אורית נחמני: כלומר, שוב אנחנו חוזרים לאותה טענה שלנו שזו מידת הרחמים או מידת שיקול הדעת לפי תפיסת עולם של אדם מסוים, אבל לא מדיניות.
רן כהן: בעצם התוצאה של העניין היא שמזל שקיים בישראל גם רגש של רחמים, כי מדיניות של רחמים אין.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: לגבי הסוגיה של המעמד האזרחי אנחנו יכולים להגיד רק שהיום הסוגייה די בוערת, מאז ששר הפנים הכריז שהוא מתכוון לתת אזרחות לכל הילדים.
אנבל פרידלנדר ליפסיק: עכשיו הקימו ועדה שאמורה לטפל בבעיה הזו.
קריאה: זה לא מופיע באמנה בצורה מפורשת.
קריאה: זה כן חלק מהאמנה.
קריאה: ילד הוא ילד הוא ילד?
קריאה: זה לא חלק מהאמנה.
קריאה: לא חשוב, זו הייתה סתם הערת ביניים.
רן כהן: אגב, אני חושב שזה פשוט נכון אז מה הבעיה?
רן כהן: אתם מתווכחים על דבר שהוא ממש obvious.
מיכל בר-אילן ירושלמי: בואו ננסה לסכם את מה שנאמר כאן.
מיכל בר-אילן ירושלמי: דרך אגב, במחקר שלנו יש גם פרק מאוד רחב שעוסק בדרכי התמודדות, לא חשבנו שזה המקום לערוך דיון בנושא לכן לא עסקנו בדרכים ובהצעות שאנחנו מציעים.
מיכל בר-אילן ירושלמי: מאידך, אנחנו כן רוצים לשטוח את נקודות המוצא שצריכות, לדעתנו, לעמוד בבסיס דרכי ההתמודדות שתגובש.
מיכל בר-אילן ירושלמי: אנחנו מאמינים שצריכות להיות כמה נקודות מוצא: אחת היא האמנות הבינלאומיות שישראל חתומה עליהן.
מיכל בר-אילן ירושלמי: נכון שהאמנות האלו נתונות לפרשנות של המחוקק אבל אנחנו חושבים שאם אנחנו רוצים להיות חלק ממדינה הומנית ואנושית טוב אם נדאג לאותן זכויות שהצהרנו שאנחנו מחויבים להן.
מיכל בר-אילן ירושלמי: בעינינו, וזה לא חלק מהאמנה, ילד הוא ילד הוא ילד, ולא צריך לנהוג בדרך של 'אבות אכלו בוסר, שיני בנים תקהינה'.
מיכל בר-אילן ירושלמי: נכון שהאבות הגיעו לכאן אבל אין שום סיבה שהילדים יסבלו בגלל מעמד הוריהם, מגיע להם יחס מיוחד.
מיכל בר-אילן ירושלמי: הכי חשוב זה להבנות מדיניות ברורה - בין אם נחליט שישראל מאמצת את המודל האחד, שרואה בהם אזרחים לעתיד ואז אני נותנת להם את כל הכלים להיות אזרחים לעתיד, ובין אם מדינת ישראל תחליט לאמץ את המודל מן העבר השני של הרצף, להחליט שהיא לא רואה בהם אזרחים לעתיד.
מיכל בר-אילן ירושלמי: לא יכול להיות שיסתובבו כאן ילדים שלא רק שאין להם אזרחות או יש להם אזרחות אלא שאין להם זהות.
מיכל בר-אילן ירושלמי: שאלת האזרחות היא שאלה טכנית.
מיכל בר-אילן ירושלמי: היא חשובה, אבל טכנית.
מיכל בר-אילן ירושלמי: יכול להיות שהוא יוכל להגר לארצו, אבל אם הוא לא מכיר את השפה ולא מכיר את התרבות הוא פשוט תלוש.
מיכל בר-אילן ירושלמי: יש גם ניסיונות טובים בעולם שאפשר ללמוד מהם.
מיכל בר-אילן ירושלמי: אולי לא לשכפל אותם, אבל ללמוד מהם.
רן כהן: אני מאוד מודה לכן.
רן כהן: לפני שנמשיך בדיון אני מבקש את תגובות האגודה לזכויות האזרח ואת תגובתו של מר אליאש.
רן כהן: אני מבקש להגיד לכן תודה מקרב לב, אני חושב שחלק מהאנושיות שאתן גיליתן אצל אחרים אתן גיליתם אצל עצמכם עוד יותר במחקר הזה ואני מאוד גאה על זה שאתן קיימות כדי לעשות מחקר מן הסוג הזה.
רן כהן: אני רוצה לאחל לכן הצלחה בהמשך מחקר העומק שאתן ממשיכות לעשות.
רן כהן: תבורכו כולכן.
עו"ד מיכל פינצ'וק: הייתי רוצה להמשיך את מה שנאמר פה לגבי העדר מדיניות בסוגיה של הסדרת המעמד של ילדי עובדים זרים שגדלו והתחנכו בישראל.
עו"ד מיכל פינצ'וק: למעשה, כמו שנאמר פה, אנחנו נמצאים כרגע במין תחושה של חירום היות ובעקבות אותה הכרזת מדיניות הגירוש אותם ילדים, מן הרגע שהם הופכים להיות בגירים, הם עומדים בפני עצמם.
עו"ד מיכל פינצ'וק: אמנם מדובר פה על גירוש משפחות אבל מבחינת החוק הילד הזה מגיל 18 עומד בפני עצמו, הוא בגיר לכל דבר ועניין וחשוף לסכנת גירוש.
עו"ד מיכל פינצ'וק: אנחנו הגשנו עתירה בשם ארבעה צעירים שגדלו בארץ והתחנכו פה.
עו"ד מיכל פינצ'וק: בעקבות העתירה הזאת היה בזמנו גל של הכרזות של שר הפנים לגבי הנכונות שלו להסדיר את המעמד שלהם, אם בדרך של תושבות ואם בדרך של מתן אזרחות.
עו"ד מיכל פינצ'וק: אפשר לומר שההצהרות האלה די טורפדו על ידי היועץ המשפטי לממשלה.
עו"ד מיכל פינצ'וק: בסופו של דבר הוקמה ועדה בין משרדית שאמורה לקבוע קריטריונים ברורים מי יהיה זכאי לקבל מעמד ומי לא.
עו"ד מיכל פינצ'וק: הבעיה היא שהוועדה הזאת, ככל הידוע לנו, עד היום לא התכנסה.
קריאה: היא לא התכנסה ולכן בספק אם היא הוקמה.
עו"ד מיכל פינצ'וק: חמור מכך, היא אפילו לא הוקמה.
רן כהן: מי הקים אותה?
עו"ד מיכל פינצ'וק: מבחינתי האחריות היא של שר הפנים.
קריאה: שר הפנים ביקש במסגרת סמכותו לבנות את הדבר הזה ונאמר על ידי היועץ המשפטי שלא, שתוקם ועדה בין משרדית.
קריאה: שר הפנים הוא הכתובת עם אותה מדיניות שהוא הציב, שהוא עדיין עומד מאחוריה, שהוא רוצה לעזור לכם.
עו"ד מיכל פינצ'וק: השר הוא בעל הסמכות, לכן מבחינתי יכול להיות שהיועץ המשפטי לממשלה הוא זה שאמור להקים את הוועדה אבל היות שהסמכות היא של שר הפנים מבחינתי הוא הכתובת, היות שכרגע יש קבוצה לא גדולה, אבל קבוצה של צעירים שחיים פה בישראל תחת חשש כבד להיות מגורשים כל רגע.
עו"ד מיכל פינצ'וק: היות שידוע לנו שהוועדה הזאת לא הוקמה אנחנו פנינו לשר הפנים וביקשנו שלפחות עד שאותה ועדה תקבע קריטריונים ברורים הוא ייצא באיזושהי הכרזה ויורה לכפופים לו שלא לגרש את אותם צעירים.
רן כהן: משרד הפנים לא מגרש.
עו"ד מיכל פינצ'וק: הרי לא סביר לגרש את אותם אנשים שיכול להיות שעוד חודשיים-שלושה-ארבעה ייקבע שהם יהיו זכאים להישאר.
רן כהן: הסמכות של הוועדה הייתה בעצם לפסוק בנושא של 'הגירוש כן או לא' או גם לקביעת המעמד?
עו"ד מיכל פינצ'וק: לקבוע קריטריונים למתן מעמד, בפירוש לעניין המעמד, אבל מה שאנחנו אומרים, היות שהוועדה הזאת עדיין לא התכנסה, יכול להיות שבעוד מספר חודשים הוועדה תחליט שאותם צעירים זכאים למעמד, לא סביר שאנשים כאלה יהיו חשופים לסכנת גירוש כל בוקר כשהם קמים.
אמיר גל: כמה כאלה גורשו?
עו"ד מיכל פינצ'וק: אינני יודעת.
אמיר גל: אם את לא יודעת סביר להניח שהמספר זהה למה שאת לא יודעת - כלום.
רן כהן: סליחה, אני מנהל פה את הדברים! אדוני, אפשר לדעת מי אתה?
אמיר גל: ראשית, אני מתנצל.
אמיר גל: שמי אמיר גל.
אמיר גל: אני מתנצל שוב על הציניות של עובד מדינה, שאלתי שאלה כדי לדעת, כי מציגים כאן תמונה מסוימת.
אמיר גל: אני מנהל יחידת האכיפה במשרד הפנים.
רן כהן: אז אתה אומר שלא גורשו, נכון?
אמיר גל: לא גורשו.
רן כהן: אפשר להגיד את זה בשתי מילים, תודה.
רן כהן: מיכל, תמשיכי.
עו"ד מיכל פינצ'וק: אם יורשה לי להמשיך ולומר, אני דיברתי פה על החשש שאותם צעירים נמצאים בו, שלדעתי ראוי היה למנוע עד שתתקבל החלטה.
רן כהן: זה מה שאני הבנתי, את יכולה להמשיך.
עו"ד מיכל פינצ'וק: מכל מקום, אכן לא גורשו, אבל זה בעקבות התערבות שלי, התערבות של האגודה והתערבות של מסיל"ה.
עו"ד מיכל פינצ'וק: כלומר, ישנם מקרים פרטניים של אנשים שנעצרו, במקרה אותם ברי מזל הצליחו להגיע לארגונים וולונטריים שפנו למשרד הפנים ובעקבות התערבות הם אכן לא גורשו בסופו של דבר.
עו"ד מיכל פינצ'וק: כמובן שישנם עוד אנשים, יכול להיות שבפועל הם עוד לא גורשו אבל הם נמצאים בסכנה להיות מגורשים.
עו"ד מיכל פינצ'וק: לכן מה שבאתי לומר הוא שאנחנו פנינו לשר הפנים וביקשנו שעד שהוועדה לא תקבע קריטריונים ברורים, לכל הפחות הוא ייצא בהנחיה או הוראה לא לגרש אותם.
עו"ד מיכל פינצ'וק: יכול להיות שישנה הנחיה כזאת ולכן אמיר גל עדיין לא גירש את האנשים, אני אשמח לשמוע על זה, אבל ככל הידוע לי לא ניתנה הנחיה כזאת.
עו"ד מיכל פינצ'וק: זה גם משהו שהייתי שמחה שהוועדה תטפל בו.
יהודה אליאש: שלום, אני מקופת חולים מאוחדת ואני רוצה לומר לכם שיש לי את הזכות לעסוק עם ילדי העובדים הזרים.
יהודה אליאש: כרגע והיום אנחנו מבטחים מעל 1,700 ילדים במסגרת הזאת.
יהודה אליאש: אין פה נציגים של משרד הבריאות ואף לא של המוסד לביטוח לאומי, אני רוצה לציין שלנו יש הסכם עם מדינת ישראל, שהוא לא לשניים גברתי, אלא הוא הוארך בשלוש שנים נוספות, עד פברואר 2007, לפיו אנחנו נותנים את השירות הרפואי.
יהודה אליאש: הביטוח הרפואי חל עד גיל 18 ולא כפי שנאמר כאן שישנו איזשהו ואקום בגילאי 16-18.
קריאה: בחינוך.
יהודה אליאש: זה צוין גם בבריאות וזה רשום גם בפרק בריאות.
יהודה אליאש: הביטוח הרפואי חל עד גיל 18.
יהודה אליאש: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם מסיל"ה.
יהודה אליאש: אני רוצה לציין לפרוטוקול ולידיעת היו"ר כי כל ילד חולה מתקבל ללא שום תנאי במסגרת ביטוח הבריאות שלנו.
קריאה: גם אם הוא לא נרשם.
קריאה: גם בבתי החולים.
יהודה אליאש: זה שירות שאנחנו מפסידים עליו המון כסף, בשנה שעברה כמיליון ₪, ולמרות זאת, מבחינה הומניטרית, אנחנו נותנים את מלוא השירות.
יהודה אליאש: פה צוין בית חולים איכילוב.
יהודה אליאש: ברגע שבית חולים איכילוב מגלה ילד כזה כחולה, אם הוא הגיע למיון והוא חולה, הוא דואג באופן אוטומטי לרשום אותו אצלנו ולדאוג גם באמצעות האנשים הטובים של מסיל"ה לרשום אותו תוך 24 שעות למסגרת השירות הרפואי אצלנו ועם רישומו הוא נכנס למסגרת וזכאי לסל השירותים הקבוע בחוק ביטוח בריאות ממלכתי כמוני וכמוך.
יהודה אליאש: הם צריכים לשלם 180 ומשהו שקלים בחודש.
קריאה: 192.
יהודה אליאש: 192.
יהודה אליאש: יש לנו בעיות בגבייה בעבור הביטוח הרפואי.
רן כהן: לילדים או להורים?
יהודה אליאש: לילד הזה.
קריאה: זה פחות או יותר מה שישראלי משלם.
יהודה אליאש: זה פחות או יותר מה שמס הבריאות יוצר בממוצע לילד.
יהודה אליאש: בשל עבודת משטרת ההגירה אנחנו נתקלים בתופעת פחד להגיע לשירותים רפואיים למרפאה משום שמי יודע מה יקרה בדרך.
יהודה אליאש: אנחנו יצרנו שירות לפיו אם ילד במצב רפואי קשה אנחנו שולחים אליו רופא הביתה, במידת הצורך אחות, כאשר אנחנו מזהים איזשהו פחד לצאת מהבית.
יהודה אליאש: כלומר, שידרגנו את השירות הרפואי כך שאם אנחנו מבינים שהילד וההורים לא מגיעים אלינו משום איזשהו חשש להיתקל בסכנת גירוש אז אנחנו משתדלים להגיע אליהם הביתה.
יהודה אליאש: זה כמובן מותנה במצב רפואי שמצדיק כזאת הגעה.
יהודה אליאש: אני רוצה לציין שהילדים האלה זכאים לפנות לכל רופא בכל הארץ ללא שום תנאי, דהיינו יש לנו מרפאה ברוב לוינסקי בתל אביב אבל מתצפיות ונתוני מחשב אנחנו מגלים שהם, על פי רוב, משתמשים בשירותי רפואה שהם לא בשכונה שלהם.
יהודה אליאש: יש להם כרטיס מגנטי שמזכה אותם לשירות רפואי בכל מרפאה בארץ ללא שום מגבלה, כולל אצל רופאים עצמאיים בבתיהם.
יהודה אליאש: אני מייעץ, מציע ומזמין את כל מי שרוצה להרחיב את לבו ואת נפשו לבוא למרפאה שלנו ברחוב לוינסקי 75 בתל אביב, לראות את הילדים האלה מטופלים בצורה ממש טובה, עם צוות שדובר את השפות שלהם והדברים מתנהלים כשורה.
יהודה אליאש: לסוף הדיווח שלי אני רוצה לציין שאנחנו מטפלים היום במעל 12 ילדים חולים מאוד, בכללם 8 חולי איידס, 3 ילדים במוסד רעות מונשמים, זה לבד עולה הון עתק, כמובן, ללא שום חשבון.
יהודה אליאש: אני רוצה גם לציין את שיתוף הפעולה עם מסיל"ה, שהוא שיתוף פעולה נדיר באיכות שלו, משום שאנחנו מבקשים מהם שיעזרו לנו בשיווק, שישאלו את הילדים שעוברים שם אם יש להם ביטוח רפואי, יפנו אותם ויעודדו אותם ככל שרק אפשר.
יהודה אליאש: הם עושים את זה ואנחנו לא מגבילים ושמחים להעניק את הטיפול הזה.
רן כהן: רציתי גם להגיד לך תודה וגם לאחל בריאות לילדים החולים, מכל הלב.
ד"ר חגית מאיר: שמי ד"ר חגית מאיר, מהמנהל הפדגוגי, משרד החינוך.
ד"ר חגית מאיר: נאמר פה כאילו לא הייתה מדיניות.
ד"ר חגית מאיר: קודם כל, את המדיניות של משרד החינוך קבע המחוקק במדינת ישראל בשנת 49'.
ד"ר חגית מאיר: לפי חוק לימוד חובה, תש"ט-1949: "חינוך חובה פירושו לימוד המיועד לילדים ולנערים, כאשר ילד פירושו אדם שבראשית שנת הלימודים היה..." נער פירושו אדם, אין שימוש במונחים, לא "תושב" ולא "אזרח".
ד"ר חגית מאיר: במילים אחרות, חוק לימוד חובה חל על כל בן ובת אנוש שנמצאים במדינת ישראל בגילאים המתאימים.
ד"ר חגית מאיר: אי לכך, המדיניות נקבעה כבר בשנת 49', עוד לפני שהיו עובדים זרים כאן.
ד"ר חגית מאיר: בשנת 2000 התחילו בעיות שהן יותר בעיות מנהליות.
ד"ר חגית מאיר: קודם כל, השטח נענה כי פתאום הופיעו.
ד"ר חגית מאיר: אחת הבעיות המנהליות הקשות שהתעוררו היא רישום תלמיד חסר תעודה מזהה.
ד"ר חגית מאיר: לזה יצא משרד החינוך עם נוהל, שיש לו טופס רישום תלמיד חדש חסר תעודה מזהה.
ד"ר חגית מאיר: זאת בעיה, כי אחת הבעיות שלנו בצורך בזיהוי היא כיוון שמתוקצבים בתי ספר על פי מספר התלמידים ואנחנו צריכים אמצעי מנהלי לזיהוי תלמיד כדי שלא יתוקצב פעמיים בבתי ספר שונים.
ד"ר חגית מאיר: בנוהל הזה רשות החינוך המקומית מתחייבת שהיא גובה עבור הילד הזה רק פעם אחת.
ד"ר חגית מאיר: ממלאים את הטופס בבית הספר והרשות חותמת.
ד"ר חגית מאיר: אי לכך, הילדים האלה נכנסים למערכת ולצורך הרישום וכו' מוצמד להם מספר פיקטיבי.
ד"ר חגית מאיר: אבל, אם תשאלו אותי כמה כאלה יש אני לא יכולה לומר משום שיש במשרד החלטת מדיניות שלא לאפיין, לא לזהות ולא לתייג את הילדים האלה במאגר המרכזי.
ד"ר חגית מאיר: לכן אני, שיש לי גישה למאגר המרכזי, לא יכולה להגיד לכם על כמה ילדי עובדים זרים לא חוקיים מדובר.
ד"ר חגית מאיר: את המידע אפשר לאסוף בבתי הספר, אך אי אפשר במרכז.
ד"ר חגית מאיר: יתירה מזאת, תלמיד חדש חסר תעודה מזהה זה לא רק ילדי העובדים הזרים הלא חוקיים, יש כמה קבוצות אוכלוסייה כאלה בארץ.
ד"ר חגית מאיר: לדוגמה, העלייה מחבר המדיניות - עולים בני זוג מעורבים שאחד מהם יהודי ובן הזוג הלא יהודי מביא עמו ילד מנישואים קודמים שאיננו יהודי, הילד הזה שוהה בארץ באופן חוקי לגמרי כל עוד ההורה שוהה בארץ, כשההורה שוהה מתוקף חוק השבות כבן זוג של יהודי.
ד"ר חגית מאיר: עם זאת, קורה, וקורה הרבה מאוד, שפג תוקפם של המסמכים המזהים של הילדים האלה והם לא טורחים לחדש אותם מסיבות השמורות עמם.
רן כהן: גם לילד הזה אין מספר מזהה?
ד"ר חגית מאיר: אין לו מספר מזהה והוא מקבל מספר פיקטיבי במקרה הזה.
קריאה: יש המון כאלה.
ד"ר חגית מאיר: יש קבוצה נוספת.
ד"ר חגית מאיר: אני ישבתי במשרד החינוך והעלינו משם מקרים, יש המון מקרים, במזרח העיר למשל, שתושבי מזרח העיר שאפילו יש להם תושבות קבע או אזרחות והם נישאו לתושבי שטחים, בין ילדיהם יש מספר גדול של תלמידים חסרי מסמך זיהוי בר תוקף.
קריאה: למרות שזה חוקי?
ד"ר חגית מאיר: הם זכאים ומקבלים את כל השירות אבל מוצמד להם מספר זיהוי פיקטיבי.
ד"ר חגית מאיר: יש מספר עצום, מדיניות המשרד היא לא לזהות אותם במאגרים ובוודאי לא למסור פרטים על זה לשום רשות אחרת.
ד"ר חגית מאיר: מעבר לגיל 16, משמסתיים חוק חינוך חובה, כאשר משרד החינוך מנסים לאתר נשירה האיתור מתבסס על השוואת רישומי משרד החינוך עם רישומים אחרים, כמו הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
ד"ר חגית מאיר: היות שהילדים האלה לא רשומים בשום מקום אין לנו דרך למצוא אותם על ידי הצלבת רישומים.
רן כהן: הם מנותקים.
ד"ר חגית מאיר: זה לא חינוך חובה.
ד"ר חגית מאיר: יש ניסיונות של משרד החינוך מדי פעם להגיע לאוכלוסיות מנותקות אבל כיוון שאין לנו רישום שלהם בשום מקור אחר אנחנו לא יכולים לאתר אותם.
רן כהן: אבל מה קורה איתם בכל זאת?
רן כהן: בגיל 16, נניח הם סיימו את לימודיהם בכיתה י'.
קריאה: הם ממשיכים.
ד"ר חגית מאיר: הם ממשיכים.
אמירה יהלום: קודם כל, יש ילדים זרים במערכת החינוך משנת 93' שאני מכירה.
אמירה יהלום: עד שנת 2000 אי אפשר היה לרשום אותם, זה נעשה בזכות יוסי שריד, למרות חוק חינוך חובה.
אמירה יהלום: מאותו רגע שפתחו להם את מה שנקרא שדה דרכונים אנחנו לא נותנים להם מספר זהות פיקטיבי, אנחנו נותנים להם מספר דרכון פיקטיבי, שזה בדרך כלל על בסיס הדרכון של האבא שלהם עם שינוי ספרה אחת.
אמירה יהלום: הרישום הזה, חוץ מאשר על המחשב של משרד החינוך בשביל שהילדים יהיו מבוטחים ואפשר יהיה לקבל תקן, הוא לא שווה לשום דבר.
ד"ר חגית מאיר: הוא שווה לכך שהילד הזה יתוקצב.
רן כהן: כן, זה מה שאומרת אמירה בעצם.
רן כהן: המספר הזה הוא מספר שנותן לו זכויות זמניות, הוא לא נותן לו זהות קבועה.
אמירה יהלום: נכון.
אמירה יהלום: אני רוצה להוסיף לזה עוד שני נתונים - הסעיף השני בחוק חינוך חובה, זה שלא הקראת, מדבר על איסור כל אפליה וכתוב בדיוק על איזה רקעים אסורה כל אפליה.
ד"ר חגית מאיר: לא, אני לוקחת את הנוסח מ-49'.
אמירה יהלום: יש סעיף על איסור כל אפליה, אני מכירה אותו ולמדתי אותו על בוריו.
ד"ר חגית מאיר: איסור אפליה, סעיף 3(ב), תיקון תשנ"א-1991.
אמירה יהלום: אני רוצה לדבר בעניין הזה על שתי אפליות.
אמירה יהלום: האפליה הראשונה עליה אני רוצה לדבר היא שיודעים שהילדים האלה מגיעים למערכת והם לא יודעים אף מילה בעברית ובכל זאת, היות שהם לא מוגדרים כעולים ואין להם תאריך כניסה לארץ כי הם נולדו בארץ, אי אפשר לתת להם שעות.
אמירה יהלום: היו גם בתי ספר בתל אביב עם 50 ילדים בתוך בית הספר, לא 180.
ד"ר חגית מאיר: זה שונה עכשיו כי שונתה שיטת התקצוב.
אמירה יהלום: אני יודעת איך היא שונתה, אני טיפלתי בזה באופן אישי מול האדם שעושה את זה.
אמירה יהלום: היא לא שונתה כך שהילדים האלה קיבלו שעות עברית כמו שמקבלים ילדים עולים.
ד"ר חגית מאיר: זה לא אותו דבר, אבל בהתבסס על השכלת ההורים עדיין מקבלים תקן גבוה מאוד.
אמירה יהלום: דבר שני - הילדים האלה נולדו בארץ והדרישה ברישום היא לבחור את אחת מארצות המוצא של ההורה כארץ לידה, אם לא עשינו את זה החזירו לנו את הרישום בחזרה כטעות.
אמירה יהלום: אם למשל האמא מהפיליפינים והאבא מגאנה אני יכולה לדבר עם ההורי ולרשום את הילדים, למרות שהם ילידי הארץ, כילידי הפיליפינים.
קריאה: אנחנו ביקשנו ממשרד החינוך תגובה על התקנה החדשה ולא קיבלנו תגובה עד היום.
רן כהן: הכתובת לעניין הזה, בכל הכבוד, היא לא משרד החינוך אלא משרד החוץ.
אמירה יהלום: אני קיבלתי את ההוראה ממשרד החינוך.
רן כהן: אני מכיר ומבין את העניין, מבין את הקשר בינך לבין משדר החינוך ואת המצוקה של משרד החינוך מולך, אבל הבעיה היא שאלה ילדים ש"מרחפים באוויר", הם תלושים.
אמירה יהלום: היה חשוב לי לציין את שתי האפליות האלה.
אמירה יהלום: ממה שאני ביררתי עם מנהלים של תיכונים, הילדים שמעונינים להמשיך ללמוד על בסיס המספר הפיקטיבי הזה מקבלים את בחינות הבגרות שלהם, אפשר לרשום אותם לבחינות הבגרות, אלא שמגיל 16 הילדים האלה לא מתוקצבים יותר.
רינה יצחקי: שמי רינה יצחקי, מהוועד הישראלי למען יוניסף.
רינה יצחקי: אני רוצה לשים את התמונה על פרספקטיבה יותר רחבה.
רינה יצחקי: יש לנו פה בעיה סבוכה, ללא ספק, מבחינת האינטרסים הכלליים של מדינת ישראל מול העובדים הזרים והזכויות של ילדים כילדים.
רינה יצחקי: ישנה אמנת זכויות הילד שמדינת ישראל חתמה עליה, אישררה אותה, קיבלה אותה וניסתה להטמיע אותה במערכת ובכל דרך אפשרית גם במערכת המשפט.
קריאה: זה לא חוק.
רינה יצחקי: היא עדיין לא הפכה להיות חוק במדינת ישראל אבל מדינת ישראל אישררה, זה מחייב אותה לנהל את ענייני הילדים ברוח האמנה.
רינה יצחקי: הרציונל של האמנה בא לאפשר לראות ילדים כבני אדם נושאי זכויות, לא מחוברים להוריהם, וכן כל האמנה כולה כתובה כדי להבטיח שלא תהיה פגיעה בילדים שאינם יכולים להגן על עצמם, כשהמקרה של עובדים זרים הוא רק אחד מהרבה דוגמאות של ילדים שנשארים ללא כל זהות, קשר ושייכות, ולכן קיימים סעיפי הזכויות שמחייבים את המדינות שקיבלו את האמנה על עצמן.
רינה יצחקי: זה בא בפירוש לדאוג לילדים.
רינה יצחקי: אני מבינה שיש קושי להיות נגד עובדים זרים ולהפריד את זה מהחובה לדאוג לילדים.
עדנה אלטר-דמבו: הוועדה ביקרה במסיל"ה בתל אביב בראשית יושבי ראש קודמים, אני חוזרת על ההזמנה הזו כי מה שאני צריכה להגיד לא יספיק.
רן כהן: אנחנו נבוא.
עדנה אלטר-דמבו: צריך לקבוע מועד חדש.
עדנה אלטר-דמבו: מסיל"ה, כפי שכולם פה שמעו, מאוד מחוברת לשטח.
עדנה אלטר-דמבו: אני לא חושבת שיש הרבה ארגונים שפועלים בתחום הזה שהתחברו לנושא של הילדים והמשפחות כמו מסיל"ה, בכל הרבדים ובכל הרמות.
עדנה אלטר-דמבו: יחד עם זה, צריך לזכור שמסיל"ה היא שירות מקומי של עיריית תל אביב, שמתוקצב מקומית ומטפל בבעיה שהיא בעיה לאומית ולא בעיה מקומית.
עדנה אלטר-דמבו: אני רוצה לחזק את מה שאמרה פה מיכל פינצ'וק, אנחנו בהחלט חושבים שכל עוד יש פה ילדים שנולדו פה והגיעו לגיל 16 ופה מרכז חייהם, צריכה להתקבל איזושהי החלטה לגביהם ואנחנו מקווים שתוקם הוועדה שלפחות תחליט.
עדנה אלטר-דמבו: מעבר לקבוצה הזאת של הילדים שצריך להחליט לגביה, יש עוד קבוצה של ילדים שנולדו פה וקופת חולים מאוחדת מטפלת בהם, ולא רק הם, ילדים שנולדו עם בעיות רפואיות מיוחדות, שהם מקרים הומניטריים.
עדנה אלטר-דמבו: לא מדובר ברבבות, מדובר בעשרות של מקרים וצריך להחליט לגביהם.
עדנה אלטר-דמבו: אנחנו מנהלים מגעים עם משרד הפנים, השר ביקר אצלנו, מינה איש קשר מטעמו, אנחנו בקשר רציף, אבל עדיין אותם מקרים שהעברנו, של בעיות הומניטריות מיוחדות, לא התקבלה לגביהם החלטה והאנשים גם לא קיבלו שום מסמך שהמקרה שלהם נדון.
עדנה אלטר-דמבו: נכון שלא גירשו הורים של ילדים עם בעיות מיוחדות אבל כן עצרו אותם.
עדנה אלטר-דמבו: היו כמה וכמה מקרים ברשימה הזאת, לא הרבה, אבל גם לאבא אחד שיש לו ילד עם מחלה קשה, כשהוא נמצא בכלא שבוע, גם אם אחר כך הוא משוחרר עדיין נגרם נזק, בפרט שמדובר במקרים שלא התקבלה לגביהם החלטה.
עדנה אלטר-דמבו: אנחנו בהחלט מתמודדים סביב הפעילות האינטנסיבית של מנהלת ההגירה בתופעות מאוד קשות.
עדנה אלטר-דמבו: לאחרונה מנהלת ההגירה עוצרת בעיקר ראשי משפחות כדי להימנע ממעצר משפחות.
עדנה אלטר-דמבו: יש לזה פנים לכאן ולכאן, אני אגיד שמבחינתנו מה שזה אומר הוא שנשארות הרבה מאוד נשים עם ילדים, שבהרבה פעמים זה מביא אותן לחרפת רעב ולקושי לענות על הצרכים המאוד בסיסיים שלהן.
קריאה: או מעצר עם הילדים.
עדנה אלטר-דמבו: אני רק רוצה להגיד שביניים לא קרה משהו מאוד טוב עם זה.
עדנה אלטר-דמבו: מצד אחד, עדיין לא הוקם מחנה אוהלים אבל אני לא בטוחה שהמציאות שנוצרה היא בהרבה יותר טובה.