GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיה כהן:
 כשאנחנו מדברים על כך שאין כוח עבודה מדברים בדרך כלל על הגברים של המגזר הבדואי
מאיה כהן:
 מה שאנחנו למדנו פה הוא, וכשאני אומרת עובדים אני מדברת על בערך 50% נשים בדואיות ו-50% גברים בדואים, שאין שום דבר שמונע מהנשים הבדואיות לעבוד בתעשייה, גם לא בליבת התעשייה, כולל מפעל מתכת שזו עבודה קשה
קריאה:
הן לא רוצות לעבוד מהישוב?
פולינה רשף:
זה לוקח זמן
פולינה רשף:
 גם בהתחלה מה שהיה בלהבים - - -
מאיה כהן:
מה שפולינה הולכת להסביר לכם הוא קריטי
מאיה כהן:
 חשוב איך הן מתחילות לעבוד פה
מאיה כהן:
 יש שתי דוגמאות של עובדות שעוד מעט תשמעו את הסיפור שלהן
שירן מוסקוביץ':
כמה עברו ללהבים בפועל?
פולינה רשף:
מרבית הנשים עברו
שירן מוסקוביץ':
הרוב עברו?
מאיה כהן:
אבל זה קרה אחרי שנתיים
מאיה כהן:
 שימו לב למה שהיא אמרה
שירן מוסקוביץ':
כמובן
פולינה רשף:
גם במפעלים בלהבים בהתחלה הנשים לא אוכלות בחדר האוכל המרכזי אלא אוכלות בחדר אוכל מסוים, אספו אותן מהבתים שלהן כאשר בדרך כלל ההסעות לא אוספות מהבתים אלא מנקודות מרכזיות, היינו צריכים להגיע אליהן ולדבר עם הבעלים, האח וכל מיני אנשים, הן עבדו בתפקידים מסוימים ובקווים של אימהות בהם לא עובדים מ-7 עד 19 כמו כל המשמרות אלא מ-8 עד 16
פולינה רשף:
 אחר כך, אחרי כמה חודשים עד מספר שנים, רוב העובדות עובדות מ-7 עד 19 , נוסעות בהסעות הרגילות, אוכלות בחדר האוכל הרגיל
פולינה רשף:
 יש המון משמעות להתאמות
פולינה רשף:
     אני יכולה להגיד לכם שגם אנחנו - - -
פולינה רשף:
 גם על ההחלטה שלנו ומה זה אומר לנהל נשים, גברים, איך מתמודדים עם הדילמה, איך מנגישים את זה למשפחה ומקבלים את כל ההסכמות
פולינה רשף:
 ארוץ מהר כי אתם תפגשו את שרה ותשמעו את הסיפור שלה
אברהם ביטון:
כמה נשים וכמה גברים?
מאיה כהן:
50% נשים ו-50% גברים
הראל:
בכמה זה יותר יקר? יש עלות עבודה- - -
הראל:
 ברור לנו שאתה יכול להשקיע בו משכורת מסוימת, את מספר על זה שההסעות מגיעות מהבית, הקמת חדרי אוכל נפרדים
הראל:
 זה יותר יקר
אברהם ביטון:
עדיין זה הרבה יותר זול - - -
מאיה כהן:
אני אענה לך כמעסיק
מאיה כהן:
 השקף שפולינה הראתה פה הוא לשבור מחסום
מאיה כהן:
 זה אומר שאנחנו בהתייעצות ובלמידה שלנו הבנו שמי שישנה את המצב הן נשים בדואיות
מאיה כהן:
 זו לא עבודה קלה יותר
מאיה כהן:
 זו ליבת התעשייה
מאיה כהן:
 כמו שאתם מדמיינים גבר, אישה בדואית עושה אותו הדבר
מאיה כהן:
 בטווח הקצר זה עלה לנו יותר
מאיה כהן:
 היינו צריכים קו הסעות מיוחד ויש כאן מי שיעיד על כך, היינו צריכים לדאוג למאכלים כאלה ואחרים
מאיה כהן:
 היינו צריכים לדאוג להפרדה ולקו רק של נשים ואז הגבר היה בא בשעות כאלה או אחרות
מאיה כהן:
 מבחינת אנרגיה ניהולית השקענו פי כמה יותר אנרגיה
מאיה כהן:
 היינו צריכים לדבר עם הבעל, האח או הדוד, מי ששולט במשפחה הזו ספציפית
מאיה כהן:
 בטווח הקצר השקענו הרבה יותר כסף
מאיה כהן:
 ידענו את זה מראש
מאיה כהן:
 בטווח הארוך זה הרבה יותר זול
אליהו מרידור:
עד כמה ההעסקה במגזר הבדואי עוברת דרך מתווכחים? מעסיקי משנה?
מאיה כהן:
כל עובד שמגיע אלינו, אני מדברת על מפעילים ועובדי ייצור, מגיע דרך חברת כוח אדם לשלושה חודשים ואחר כך נקלט אצלנו
שירן מוסקוביץ':
זה תלוי ענף ותלוי מעסיק
שירן מוסקוביץ':
 בענף החקלאות תראה את זה קורה יותר
עדן ביטקובר:
במפעל הזה, העובדים הם עובדי סודה סטרים?
מאיה כהן:
עובדי חברה, כן
מאיה כהן:
 הגיוס נעשה דרך חברת כוח אדם ואחרי שלושה חודשים אנחנו מעבירים אותם
קריאה:
תגדירי לי חברת כוח אדם
מאיה כהן:
אורטל, מעוף
מאיה כהן:
 הפניה שלנו היא דרכן
מאיה כהן:
 אם אנחנו נפנה לחברת כוח אדם, לא משנה איזו חברה, ונגיד שאנחנו צריכים 30 אנשים, אם לא נעבוד לפני כן שנים  על המיתוג שלנו, בטח בחברה הבדואית, לא יגיע לפה בדואי אחד
אליהו מרידור:
יש פה נציגים של חברת כוח אדם?
אברהם ביטון:
הם שומעים סיפורים מה אנחנו עוברים
אברהם ביטון:
 עד כדי כך שאנחנו שוקלים להעביר - - - עד כדי כך אם אנחנו רוצים להמשיך לשרוד
נועם:
הייתי פה ואני מכירה את המפעל
נועם:
 יש לכם יתרון בגודל, זה משמעותי
נועם:
 הדוגמה לא אמורה ללכת למפעל קטן יותר היא אמורה ללכת לתכנית לאומית
נועם:
 מפעלים קטנים יותר לא יכולים להעתיק אתכם
מאיה כהן:
ב-2014 היינו מפעל קטן
פולינה רשף:
אגיד דברים שכן אפשר להעתיק
קריאה:
 אם על פס ייצור עובד מפעיל והוא איננו פס היצור מושבת
קריאה:
 זה ההבדל
מאיה כהן:
צריך לדאוג שאותו מפעיל יבין את מה שאמרת
מאיה כהן:
 כשהוא מבין את זה הוא מגיע לעבודה
מאיה כהן:
, ביחד עם כל תהליכי הגיוס, הקליטה וכדומה
מאיה כהן:
 אנחנו יכולים לגחך
מאיה כהן:
 בסוף זו אחריות של המדינה ואתם פה כדי להצעיד את כל הדבר הזה קדימה אבל זו גם האחריות שלנו המנהלים ומי שמוביל את התעשייה לגרום לעובדים להישאר ולא ללכת וזה לא בהכרח מתבטא בשכר, זה מתבטא גם בשכר וגם בתנאים אבל לא רק
פולינה רשף:
אני יכולה שנייה לענות לה? ואז אענה לשאר השאלות
פולינה רשף:
 אני חושבת שזה נכון שיש יתרון בגודל, אבל יש עוד המון דברים
פולינה רשף:
 היתרון המרכזי שאנחנו מנסות לדבר עליו הוא ההתאמה
פולינה רשף:
 לחגוג את כל החגים, להיות מותאמים מבחינת ניהול, להיות מותאמים מבחינת מנטליות
פולינה רשף:
 יש לנו תכניות שונות של העצמת נשים
פולינה רשף:
 אנחנו מביאים עובדות סוציאליות שנמצאות כאן ועושות תכנית של עשרה מפגשים על יציאה לעבודה, כלכלת בית, תזונה, בטיחות, איך זה משפיע על היחסים בן הזוג, הילדים
פולינה רשף:
 יש תכנית שלמה להעצמת נשים שעוזרת להן להשתלב
אברהם ביטון:
זה מתאים לעסק של עשר, 20, 30 או 40 אנשים?
פולינה רשף:
זה נכון שההיקף הוא גדול אבל אני מדברת בעיקר על התפיסה שאנחנו רואים את מה שאותה אוכלוסייה צריכה
אליהו מרידור:
מה גובה השכר?
פולינה רשף:
השכר הוא מעל שכר המינימום, יש טווחי שכר לפי - - -
אליהו מרידור:
מה השכר השעתי לעובד כפיים לא מקצועי בחודשים הראשונים?
מאיה כהן:
תלוי באיזה מפעל, אם מדובר במפעל המתכת לדוגמה שהוא בליבת העשייה, שני שקלים מהשכר
אליהו מרידור:
ולא מתכת?
מאיה כהן:
יכול להתחיל גם במינימום
מאיה כהן:
 במפעל ההרכבות, העבודה היא עבודה פיזית מתונה ושם אפשר להתחיל בשכר מינימום אבל כמובן שאחרי שלושה חודשים הוא ירוויח יותר
עדן ביטקובר:
למה אתם מגייסים דרך חברות כוח האדם ולא - - -
מאיה כהן:
זו שאלה ששאלנו את עצמנו לאורך הדרך הרבה פעמים
מאיה כהן:
 בסופו של דבר אפשר להקים את המרכז הזה פה, אבל למה? יש חברות כאלה בשוק שזה תפקידן, זו ההתעסקות והמומחיות שלהן אז למה לא?
פולינה רשף:
זה בעיקר עוזר לנו בתהליכי הגיוס
פולינה רשף:
 אנחנו מדייקים ככה את הפרופיל שאנחנו רוצים ויש לנו יכולות גיוס שאנחנו מגדילים או מקטינים בהתאם לצורך ולאוכלוסייה ואז זה יותר - - -
אליהו מרידור:
אחוז ההישרדות שלו הוא גבוה יותר?
מאיה כהן:
למדנו הכל פה
מאיה כהן:
 אחוז התחלופה או ההישארות של המגזר הבדואי הרבה יותר גבוה
מאיה כהן:
 יש לנו נשים, כמעט רובן, שהתחילו בחודש יוני 2014 והן עדיין איתנו
מאיה כהן:
 כמעט רובם
אליהו מרידור:
אז יותר נמוך
מאיה כהן:
יותר נמוך
מאיה כהן:
 הייתה לך שאלה
יוסי איזקסון:
לא שאלה
יוסי איזקסון:
 אנחנו חווים את אותו הדבר
יוסי איזקסון:
 באנו לשמוע מקום שהצליח
יוסי איזקסון:
 אני כן הייתי רוצה לשמוע על פני להמשיך את הבכי של כולנו שאין לנו
יוסי איזקסון:
 אנחנו יודעים שכולם חווים מחסור
יוסי איזקסון:
 אתם יכולים לראות אותי עם נעלי עבודה וג'ינס כי אני עובד בייצור מפני שחסרים לי אנשים
יוסי איזקסון:
 יש פה איזושהי תבנית שהצליחה
יוסי איזקסון:
 פינינו את הזמן ממקום העבודה
יוסי איזקסון:
 בואו נקשיב
פולינה רשף:
אעבור על עוד כמה שקפים ואחר כך נשמע את הפאנל
פולינה רשף:
 אני חושבת שזה יהיה לכם הכי מעניין
פולינה רשף:
 (מוקרנת מצגת)
פולינה רשף:
 כאן אתם רואים את חגיגות הרמדאן
פולינה רשף:
 במשך כמה שנים הייתה לנו קורונה אז זה החגיגות היו בזום
פולינה רשף:
 לפני הקורונה היו חגיגות ענק
פולינה רשף:
 זה משהו שאנחנו מאוד מתגאים בו
פולינה רשף:
 אנחנו חוגגים את כל הדתות וכל המגזרים
פולינה רשף:
 כאן אנחנו רואים גם דוגמה מאוד יפה
פולינה רשף:
 חגגנו באותו היום את הפתיחה של בית הכנסת והפתיחה של בית תפילה מוסלמי
פולינה רשף:
 היו באותו יום גם אימאם וגם רב
פולינה רשף:
 יש לנו מקום לכל מגזר ולכל דת
פולינה רשף:
 כאן אנחנו רואים חגיגות מחגים שונים, מנובי גוד וגם מפורים
פולינה רשף:
 חג הסיגד
פולינה רשף:
 היינו בבית הנשיא לקבלת אות הנשיא לגיוון והכלה, יפה ומרגש מאוד
כפיר סויסה:
שווה לדבר על התמונה למעלה משמאל כי היא מספרת את כל הסיפור
פולינה רשף:
נכון, זו תמונה מאוד יפה שגם בטקסים שלנו, טקסי יום השואה והזיכרון, כל העובדים עומדים יחד בצפירה, מדליקים נרות
פולינה רשף:
 גם את הרגעים האלה אנחנו חווים יחד
פולינה רשף:
 כאן יש דוגמה דווקא מ"שומר החומות"
פולינה רשף:
 פנו אלינו הרבה מאוד עיתונאים ושאלו האם אנחנו מתערבים בנושא הזה, פועלים באיזושהי דרך או מעבירים מסרים
פולינה רשף:
      בצורה מאוד ספונטנית ובלי שביקשנו עובדים שלנו, מוסלמים ויהודים כאחד, התחילו להעלות רשומות לרשתות החברתיות ולהסביר כמה אנחנו אי של שלום, עובדים יחד ושמחים יחד וכמה זו משפחה והעובדים גאים לעבוד יחד
פולינה רשף:
 זה הגיע מכל המגזרים בצורה ספונטנית ורק אחר כך, כמה ימים אחרי, הייתה התארגנות יותר רצינית של החברה ופורסמה כתבה של המנכ"ל
פולינה רשף:
  הכל התחיל במסרים של העובדים כי ככה זה עובד כל השנה
פולינה רשף:
 אנחנו משתדלים להשאיר במשך כל השנה את הפוליטיקה בחוץ
פולינה רשף:
 יש כאן התנהלות מאוד מכבדת בין כל המגזרים
פולינה רשף:
     זו הכתבה שפורסמה על דו קיום
פולינה רשף:
 המנכ"ל הקודם של החברה דיבר על כך דו קיום כתפיסת עולם
פולינה רשף:
  יש את המדבקה שראיתם בסרטון הקודם שנמצאת על כל מכשיר ומכשיר
פולינה רשף:
 עכשיו זה מוטמע באריזות שלנו
פולינה רשף:
 דברים נוספים שאנחנו רואים כאן, על חלק מהדברים כבר דיברנו, שילוב של הרבה קהילות והשפעה על הסביבה
פולינה רשף:
 יש לנו פעילות שונה גם ברהט
פולינה רשף:
 בקיץ הילדים של העובדים שלנו מתנדבים בעמותות שונות ברהט, משחקים כדורשת ומתנדבים במקומות שונים
פולינה רשף:
     יש לנו פרויקטים של מנהיגות נשית, אני אראה לכם גם כאן
פולינה רשף:
 זו הסדנה שסיפרתם לכם עליה עם יועצת מהמגזר הבדואי שעשתה תכנית שכללה מספר מפגשים
פולינה רשף:
 היו לנו מספר סבבים של סדנאות של לעזור לנשים בהשתלבות בעבודה, לעזור עם הדילמות שמתעוררות
עדן ביטקובר:
יש לי שאלה על עלויות
עדן ביטקובר:
 - - -
עדן ביטקובר:
 מה הייתם אומרים לתעשיין שאין לו את המשאבים האלה לעשות כאלה פעילויות ועדיין - - -
עדן ביטקובר:
 מהם הצעדים שהוא יכול לעשות?
פולינה רשף:
יש המון דברים שאפשר לעשות
פולינה רשף:
 אני באמת מחזקת את הדברים שמאיה אמרה
פולינה רשף:
 בעיקר לשאול מה שחוב לעובד
פולינה רשף:
 יש הרבה התאמות שאפשר לעשות בלי עלויות
פולינה רשף:
 בעיקר בהתאמה
פולינה רשף:
 אם צריך שרק נשים יעבדו באזור מסוים, ששאטלים יגיעו הביתה
פולינה רשף:
 לעשות - - -
מאיה כהן:
שמשאבי האנוש שלהם יפגשו עם משאבי האנוש שלנו, שמנהל המפעל ייפגש עם מנהל המפעל שלנו ושהקליטה תיפגש עם הקליטה שלנו
מאיה כהן:
 לראות את התהליכים בחדרי חדרים ולהעתיק אותם, אנחנו פתוחים ולא מסתירים שום דבר
מאיה כהן:
 לבוא עם ראש פתוח
פולינה רשף:
לעשות חגיגה של חג קטן
פולינה רשף:
 העניין הוא תשומת לב
פולינה רשף:
 לא צריך תקציבי ענק
פולינה רשף:
 לתת למישהו את הכבוד ותשומת הלב בחג שלו
פולינה רשף:
 לשלוח לו הודעת דואר אלקטרוני או הודעה בטלפון אלה דברים מאוד מינוריים ולאו דווקא עלויות גדולות
פולינה רשף:
 תודה רבה
כפיר סויסה:
אחד הדברים שתמיד עומדים לנגדנו הוא משפט מאוד משמעותי שאומר "עובד מצטרף לארגון ועוזב מנהל"
כפיר סויסה:
 המסר הזה אומר שלנו כמנהלים יש אחריות דרמטית על סיכויי ההצלחה של הישרדות ועובד
כפיר סויסה:
 אנחנו צריכים לעשות הכל כדי לעזור להם להצליח
כפיר סויסה:
 - - -
כפיר סויסה:
 אנחנו נמצאים היום במקום מסוים, אחרי ששילמנו שכר לימוד מאוד כבד
ואליד אלהואשלה:
אז האחרים יכולים פשוט לוותר על שכר הלימוד
כפיר סויסה:
אמרה את זה מאיה, בהחלט
כפיר סויסה:
 אנחנו למדנו איך להפוך אישה בדואית למנהלת
כפיר סויסה:
 עם כמה שזה לא מידי וכמה שצריך לשכנע, להסביר ולתת את ההזדמנות
כפיר סויסה:
 אנחנו גם יודעים שלחלק מהאוכלוסייה הזו אין את הדרייב כמו הישראלי החצוף הממוצע שאומר "אני רוצה", "תקדמו אותי"
כפיר סויסה:
 בחלק מהמקרים אנחנו צריכים להיות אלה שדוחפים ואלה שמציעים
כפיר סויסה:
 אלה דקויות שאם אתה לא מכיר אותם לא תדע ואז אתה תשאל אם יש להם פחות שאיפות ואמביציה
כפיר סויסה:
 לא
כפיר סויסה:
 אתה לומד להכיר את המנטליות הזאת ואז אתה כבר מציע למי שאתה חושב שזה מתאים
כפיר סויסה:
 לכן אני אומר, שילמנו שכר לימוד - - -
אברהם ביטון:
אז המודל הזה מתאים לבעל מסעדה שיש לו שישה עובדים?
מאיה כהן:
כן
כפיר סויסה:
אני לא יודע
כפיר סויסה:
 מאיה חיה את האוכלוסייה הרבה יותר
מאיה כהן:
אני יכולה להגיד שהמודל הזה, ואני אומרת שוב אתם צריכים להבין את זה העובדים יספרו לכם ועדיף לכם לשמוע ממקור ראשון
מאיה כהן:
 יש לנו דוגמאות כאלה במאות
מאיה כהן:
 ארבעת המפעלים שלנו הם שונים, בכל מקום אחר כל מפעל היה תעשייה בפני עצמו
מאיה כהן:
 המפעלים שונים מקצה אל קצה מהטכנולוגיה ועד לעבודת כפיים
מאיה כהן:
 אני יכולה להגיד שבכל ארבעת המפעלים כולל בהסעדה וכולל שירותי הקמפוס שהן הסעות, משק, לוגיסטיקה וכדומה אין כאן מחלקה שהמגזר הבדואי לא נוכח בה בצורה משמעותית
מאיה כהן:
 אנחנו לימדנו ואפשרנו זה קרה
מאיה כהן:
 ושכנענו
מאיה כהן:
 זה לא היה פשוט להביא אותם
אליהו מרידור:
סיפרתם במהלך ההיצג המאוד מרשים שתהליך הקליטה הראשון לווה בוונדליזם, כוחניות, ניואנסים עברייניים משהו
אליהו מרידור:
 כרגע אתם מספרים על מציאות אחרת ואני רואה פה גם אנשים שאין מעסיק במשק שלא היה גאה להעסיק
אליהו מרידור:
 אנשים רציניים, חסונים, נכונים, מגיעים באופן מאוד שליחותי ומייצגים בכבוד את המגזר, משפחותיהם והתעשייה שהם עובדים בה
אליהו מרידור:
 מה גם למהפך הזה?     איזה תהליך של שינוי עברתם כדי להוציא את המוץ מן התבן ואתם יודעים את מי אתם קולטים ומי אתם לא קולטים
אליהו מרידור:
 שהכוחניות והפטרוניות השבטית לא שולטת
אליהו מרידור:
 מאוד מסקרן אותי
מאיה כהן:
אני יכולה להגיד לך שברמה האישית אני למדתי, פשוט כמו שזה נשמע, ישבתי עם ספרים ולמדתי על החמולות, השבטיות, מה זה משפחה כזו או אחרת
מאיה כהן:
 יושבים פה אנשים מהמגזר שיכולים להסביר את זה טוב ממני
מאיה כהן:
 אני נפגשתי כמעט עם כל ראשי המועצות, עם בני המשפחה שלהם
מאיה כהן:
 אני יכולה להגיד שאין אחד מהם שלא פגעתי
ואליד אלהואשלה:
דיברת על אלימות ב-2014, 2015
מאיה כהן:
 אלימות הייתה ב-2014, 2015 וקצת ב-2016
כפיר סויסה:
גם אחוזי נוכחות
כפיר סויסה:
 היינו מגיעים כל בוקר ואומרים שהיום נוכל לייצר רק כך וכך כי זה מה שהגיע הבוקר
כפיר סויסה:
 כל ישיבת בוקר הייתה נפתחת ככה
כפיר סויסה:
 היו 20% עד 40% היעדרות כל יום
כפיר סויסה:
 אי אפשר לעבוד ככה
מאיה כהן:
אני יכולה להגיד לך גם שלא ויתרנו
אליהו מרידור:
מה גרם למהפך הזה?
מאיה כהן:
מה שגרם למהפך שלנו הוא שהבנו שאנחנו את המגזר לא מכירים טוב
מאיה כהן:
 גם אם אני מבאר שבע, נולדתי כאן וחייתי עם בדואים לצורך העניין
מאיה כהן:
 למדתי מהמגזר את המגזר
מאיה כהן:
 הייתי נפגשת עם המשפחות, עם ראשי ערים ומועצות
מאיה כהן:
 לא רק אני אלא אנחנו, אני מדברת עליי אבל גם מנהלים אחרים
מאיה כהן:
 למדנו מה זה המשפחות
מאיה כהן:
 ברמה של איזו משפחה מסוכסכת עם איזו משפחה
מאיה כהן:
 יש 30 שמות משפחה אבל הם מיוצגים על ידי משפחה אחרת, זה לעשות עבודה
מאיה כהן:
 ממש להבין
מאיה כהן:
 אז אתה מבין שזה לא עובד טוב עם זה, ואם יש סכסוך משפחתי צריכה להרחיק את האדם מהאתר כדי שלא יקרה שום דבר
מאיה כהן:
 זה ממש לחיות את המנטליות שלהם
אברהם ביטון:
וככה אפשר 120 אנשים?
מאיה כהן:
ככה אפשר לנהל עסק מסוים כי אתה עושה את זה פעם אחת
מאיה כהן:
 אתה לומד פעם אחת, אתה מעסיק את היועצים שלך
מאיה כהן:
 אני ארים טלפון, בלי בושה, "שרה, יש לי דילמה כזו וכזו" מה את אומרת
מאיה כהן:
 היא תספר לי את זה הכי טוב
מאיה כהן:
 הם פה
מאיה כהן:
 אני לא צריכה לשלם על זה כסף
מאיה כהן:
 הם נמצאים פה
מאיה כהן:
 מה הבעיה להתייעץ?
מוסא נריין:
יש תחושה, אנחנו החברה הבדואית בני אדם
מוסא נריין:
 יש להם רגשות, יש תרבות - - -
מאיה כהן:
אני דיברתי על ההתחלה שלנו
מוסא נריין:
לייצר את זה לא מתחברים ואלימות
מוסא נריין:
 יש את זה אבל לא - - -
מאיה כהן:
הטעויות היו שלנו
מאיה כהן:
 לא טעויות של המגזר
מאיה כהן:
 זה לא המגזר הבדואי אלא אני
עלא אבו ג'אפר:
קוראים לי עלא אבו ג'אפר, אני בן 33
עלא אבו ג'אפר:
 תשע שנים בסודה סטרים
עלא אבו ג'אפר:
 עברתי פה בסביבות שמונה תפקידים
עלא אבו ג'אפר:
 התחלתי בתור עובד ייצור, עברתי כל מיני תפקידי ניהול והיום אני בצוות IT כמפתח BI
עלא אבו ג'אפר:
 נכנסתי לסודה סטרים עם תעודת שלא קשורה לתעשייה
עלא אבו ג'אפר:
 אני למדתי הנדסאי ביוטכנולוגיה והתחלתי פה את המסע שלי
עלא אבו ג'אפר:
      אספר לכם על היום הראשון, הייתי בדואי צעיר ונכנסתי, אמרתי שלא אחזור לכאן
עלא אבו ג'אפר:
 יום אחרי יום המשכתי את המסע בסודה סטרים והיום אני כמפתח BI בסודה סטרים
עלא אבו ג'אפר:
 אתייחס קצת למה שאמרתם, במיוחד שיש כאן נציגים בדואים כמו ח"כ אלהואשלה
עלא אבו ג'אפר:
 הייתי שמח שגם ראש עיריית רהט יגיע לפה
עלא אבו ג'אפר:
 דיברתם על נשים בדואיות ואגיד לכם
עלא אבו ג'אפר:
 אני פה תשע שנים ודי מכיר איך זה מתנהל
עלא אבו ג'אפר:
      יש לנו בעיה, אחרי התיכון ואחרי שאנחנו מתחילים לעבוד, צעירים בני 20, 21, יש לנו חוסר
עלא אבו ג'אפר:
 אנחנו רוצים להתחיל במקומות העבודה, הלוואי שהיינו משקיעים את הדברים האלה מהבית
עלא אבו ג'אפר:
 הדברים שאנחנו צריכים לחשוף את העשייה לצעירים, נשים וגברים בדואים
עלא אבו ג'אפר:
 היה לנו פה גיוס נשים בדואיות ולי יש אחיות וקרובות משפחה כאן ופתאום יש שמועה בתוך העיר שהבנות שלנו עובדות מעורבב עם גברים
עלא אבו ג'אפר:
 מאיפה כל זה נובע? מחוסר חשיפה
עלא אבו ג'אפר:
       אנשים אצלנו ואגיד את זה ותמיד אמרתי ואפילו לראש העיר ולאנשים שם
עלא אבו ג'אפר:
 יש עמותות אצלנו, כמו עמותת ריאן ועמותות דומות שיש לנו בבית בפנים, שאם היו מתוקצבות על ידי משרד הכלכלה, הלוואי והיו לנו קורסים שיתנו לצעירים חשיפה לתעשייה
עלא אבו ג'אפר:
 יש לנו בעיה שבמקום לבוא למעסיק יש צעירים שבאים לפה ואחרי יום או יומיים בורחים
עלא אבו ג'אפר:
 הגיעו לכאן גם צעירים שעשו קטטות בתוך המפעל
עלא אבו ג'אפר:
 אתה מגייס אדם בן 19 או 20 ורוצה שהוא התקדם אבל האדם סיים תיכון, נחשף לכל מיני מפעלים וטכנולוגיה ומתחיל קודם כעובד ייצור
עלא אבו ג'אפר:
 איפה התרבות הזו? הוא לא נחשף לכל הדבר הזה
עלא אבו ג'אפר:
     הבנתי שיש הכשרות להשלמת בגרויות, פסיכומטרי וכדומה
עלא אבו ג'אפר:
 למה אין הכשרות לראיונות? למה אין הכשרות לכניסה לעבודה? איפה זה נמצא במתנ"סים? חשוב לי להגיד ואני לא יודע אם זה קשור למפגש שלכם אבל חשוב לי שנציג הבדואים פה
עלא אבו ג'אפר:
 בבקשה תעשו את זה לצעירים
עלא אבו ג'אפר:
 אנשים באים לפה ובורחים כי אין להם חשיפה
עלא אבו ג'אפר:
 לא קשור לתעשייה, עזבו את מקום העבודה
עלא אבו ג'אפר:
 בואו נתחיל את זה מהבית
עלא אבו ג'אפר:
 זו אחת הבעיות
עלא אבו ג'אפר:
     אם ניקח את הנשים הבדואיות, לא יכול להיות שהנשים באות לפה וההורים שלהן מונעים מהן כי מעורבב
עלא אבו ג'אפר:
 אז איפה היא תעבוד? במה היא תעבוד פה? מה יש ברהט אגב מבחינת תעסוקה כדי שיעבדו ברהט? שמעתי את הדיון וסליחה שאני מתפרץ כך
עלא אבו ג'אפר:
 אני מבקש מהנציגים של הבדואים וגם ממשרד הכלכלה ללכת לכיוון הזה
עלא אבו ג'אפר:
 להתחיל מהבית ולא מפה
עלא אבו ג'אפר:
 אנשים בורחים
עלא אבו ג'אפר:
 בא לי לראות את הצעירים פה נכנסים ומתקדמים
עלא אבו ג'אפר:
 הדלתות פה פתוחות
ואליד אלהואשלה:
(נושא דברים בשפה הערבית)
עלא אבו ג'אפר:
אפשר גם בעברית
ואליד אלהואשלה:
לא
ואליד אלהואשלה:
 (נושא דברים בשפה הערבית)
אליהו מרידור:
יכול להיות שזה לא סותר
אליהו מרידור:
100% אבל יכול להיות שזה לא סותר אלא משלים ואסביר למה
אליהו מרידור:
 אומר לך הבחור הצעיר והמרשים הזה, הוא לא דוגמה מחייבת
אליהו מרידור:
 כדי שאחוז הקליטה יהיה גבוה יותר צריכים לעבור תהליך הכשרה לקראת קליטה ראשונית
אליהו מרידור:
 התהליך הזה אמור להיות בבית עצמו
אליהו מרידור:
 אם אתה מביא אדם ללא תהליך מעבר ואין לו את רשת הביטחון שהוא נוחת עליה במפעל , הוא לא נקלט באחוזים גבוהים ואז אחוז הנשירה גבוה יותר, מה שתורם לאווירה שבמקום הזה לא משתלבים עובדים וגם למעסיק אין תמריץ להתאמץ לקלוט כי הוא אומר שאחוז ההצלחה שלו לא גבוה
אליהו מרידור:
      אני לוקח מזה המון כדי להבין
אליהו מרידור:
 אם עובד צעיר שרק סיים לימודים יעבור איזשהו תהליך חשיפה מדורג, איזושהי הדרכה עם איזשהו מאמן אישי מתוך המגזר ובקהילה ואז יפגשו את המעסיקים הפוטנציאלים הסיכוי שהוא ייקלט יהיה גבוה יותר
אליהו מרידור:
 אני חושב, שאפילו אם לא לשמה יבוא לשמה
אליהו מרידור:
 אני לא יודע אם הוא התכוון, הוא אמר שעד שיש את המפגש הזה אני רוצה להשמיע לכם את המצוקות שלי
אליהו מרידור:
 אני למד מזה המון
עדן ביטקובר:
אגב, יש תכניות כאלה
אליהו מרידור:
זה משהו שאי אפשר לבטל אותו
עדן ביטקובר:
כמו שעושים תכנית הכשרה להייטק בבאר שבע לתלמידי כיתות י"ב כי אנחנו רוצים שבני נוער מהפריפריה ישתלבו בהייטק אפשר לעשות באופן מקביל במגזר הבדואי הכשרות לתעשייה
ואליד אלהואשלה:
או בתיכון או בשנה שאחרי התיכון
כפיר סויסה:
בואו נשמע עוד מהפאנל כי אנחנו קצרים בזמן
אליהו מרידור:
לפי דעתי אם תופסים תלמידים תיכון בכיתה יא או יב ברמה של ארבע שעות שבועיות אחרי הלימודים להשתלבות ולהתרגל לתהליך העבודה, תהיה סביבה תומכת, הם פחות יסתובבו הסיכוי שהם ישתלבו אחרי כן בעבודה במפעל הוא סיכוי גבוה יותר
אליהו מרידור:
 אני אומר את זה לכולכם
מאיה כהן:
רביע, בבקשה
רביע אבו גררה:
נעים מאוד, אני רביע, אני בן 26 ומתגורר ברהט
אליהו מרידור:
מאיזו משפחה?
רביע אבו גררה:
אבו גררה
אליהו מרידור:
אבו גררה
רביע אבו גררה:
כן
רביע אבו גררה:
 התחלתי כאן בגיל 20
רביע אבו גררה:
 הבנתי מכל השיחה שאתם רוצים לדעת איך אפשר לקלוט אנשים
רביע אבו גררה:
 - - -
רביע אבו גררה:
 התחלתי בתור עובד ייצור, למדתי בבית ספר מעשי
רביע אבו גררה:
 באתי לפה בתור מפעיל מכונה, עבדתי כאן שלושה חודשים
רביע אבו גררה:
 לא התאים לי, לא היה לי טוב
רביע אבו גררה:
 לא באתי בשביל להיות ליד מכונה
רביע אבו גררה:
 החלטתי שכנראה אין לי מה לעשות כאן
רביע אבו גררה:
 החליטו לדבר איתי ואמרו בואו נראה מה הוא רוצה, בואו נבין ממנו
רביע אבו גררה:
 אמרתי להם שסיימתי חשמל בבית ספר עמל ברהט ואני רוצה להתעסק בחשמל
רביע אבו גררה:
     הם אמרו שאני בלי תעודה ובוא נחשוב איך אפשר לשלב אותך
רביע אבו גררה:
 אני חושב שצריכים לתת הזדמנות
רביע אבו גררה:
 קודם כל לדבר עם האנשים
רביע אבו גררה:
 גם אם יש אדם שאתה מגייס אותו ורואה שהוא לא מתאים, תדבר איתו ותראה מה טוב לו
רביע אבו גררה:
 אולי הוא טוב במקום אחר, אולי טוב לו בקופה, אתה מהמסעדה שמחפש עובדים
רביע אבו גררה:
 אולי הוא אוהב לעשות כלים בפנים
רביע אבו גררה:
 צריך לדבר ולראות ולתת תמיד הזדמנות
רביע אבו גררה:
 אחרי שדיברו איתי ושמעו מה אני רוצה אמרתי להם שאני רוצה לעבוד בחשמל ועוד כמה חודשים תהיה לי תעודה
רביע אבו גררה:
 עשו לי אישור מיוחד
רביע אבו גררה:
 כמו שאמרה מאיה שהיא התחילה להבין את האנשים, להבין את המגזר ולתת לאנשים הזדמנות
רביע אבו גררה:
     להבין איפה המקום של כל אחד ומה הוא רוצה
רביע אבו גררה:
 היו יכולים להיפרד ממני ולא יודע מה הייתי עושה עכשיו
אליהו מרידור:
היית הולך לעבוד אצל עומאר בחנות נייק
רביע אבו גררה:
לא יודע מה היה קורה
רביע אבו גררה:
 אמרתי להם שאקבל תוך כמה חודשים ונתנו לי אישור מיוחד
רביע אבו גררה:
 אני זוכר את זה טוב מאוד
אליהו מרידור:
לפני כמה שנים?
רביע אבו גררה:
זה היה לפני 6, 6 וחצי שנים
רביע אבו גררה:
 נתנו לי אישור מיוחד כדי שאתחיל להיות עם חשמלאי צמוד
רביע אבו גררה:
 בינתיים לא יכולתי לגעת בחשמל עד שאקבל את התעודה
רביע אבו גררה:
 עבדתי שנתיים אחרי שקיבלתי תעודה בתור חשמלאי מוסמך ואמרתי שזה לא נגמר כאן ואני רוצה להתקדם
רביע אבו גררה:
 אמרו בסדר, בוא נשמע מה אתה רוצה
רביע אבו גררה:
 אמרתי שאני שואף להיות ראש צוות או מנהל מחלקה
רביע אבו גררה:
 הם אמרו שאני צריך ללמוד בשביל להיות במקום הזה
רביע אבו גררה:
 הגשתי את כל מה שאני צריך כדי להגיע ללימודים והלכתי ללמוד
רביע אבו גררה:
 סיימתי הנדסאי חשמל השנה ואני פה
קריאה:
תוך כדי עבודה?
מאיה כהן:
תוך כדי עבודה
מאיה כהן:
 זה פרויקט שהקמנו בשיתוף מכללות
מאיה כהן:
 לא הכל זה ערימות של כסף, הרבה פעמים זה נמצא שם
רביע אבו גררה:
אני "תקוע" פה
רביע אבו גררה:
 יש לי מלא הצעות בחוץ אבל אני אוהב את המקום הזה
רביע אבו גררה:
 נותנים פה יחס למגזר
רביע אבו גררה:
 יש פה דברים שאי אפשר להסתיר אותם
רביע אבו גררה:
 במגזר כולם אוהבים יחס, אוהבים להרגיש שיש שוויון, שכולם אותו הדבר ושכולם יכולים להתקדם
רביע אבו גררה:
 פה מרגישים את זה וזה מה שגורם לך להיות "תקוע" פה
כפיר סויסה:
תודה
כפיר סויסה:
 שרה
שרה אל קרנאווי:
אני שרה אל קרנאווי, בת 47
שרה אל קרנאווי:
 אני פה מפתיחת המפעל
שרה אל קרנאווי:
 אחרי הרבה שנים - - -
שרה אל קרנאווי:
 היא אמרה שהיא רוצה שאני אתחיל להיות אחראית קו
שרה אל קרנאווי:
 בהתחלה לא הסכמתי
שרה אל קרנאווי:
 חששתי קצת וחשבתי שזה אולי קשה ולא אוכל לעמוד בזה
שרה אל קרנאווי:
 היא אמרה לי לנסות
שרה אל קרנאווי:
 אם הצלחת אז בסדר ואם לא הצלחת אז ניסית
שרה אל קרנאווי:
 ניסיתי וברוך השם הצלחתי
שרה אל קרנאווי:
 אני אחראית קו כבר חמש שנים
שרה אל קרנאווי:
 נותנים פה את כל הכלים לעובד
שרה אל קרנאווי:
 אתה לא צריך לבוא ולהגיד שאתה רוצה להתקדם אלא רואים אותך ונותנים אפשרויות לאנשים שרוצים להתקדם
שרה אל קרנאווי:
 הם מסתכלים על הכל
שרה אל קרנאווי:
 לא מחכים עד שאדם יסיים אלא רואים הכל
שרה אל קרנאווי:
      לגבי עובדות ועובדים שמגיעים מרהט, הגיעו לפה הרבה עובדים
שרה אל קרנאווי:
 אדבר על המשפחה שלי, רק הילד הקטן שלי בן ה-13 עדיין לא הגיע לעבוד פה
שרה אל קרנאווי:
 הבנות שלי עבדו פה
שרה אל קרנאווי:
 אחת הייתה מתאמת ועובדת עכשיו בחנות יד שנייה עכשיו
שרה אל קרנאווי:
 הבת שלי סיימה לימודים
שרה אל קרנאווי:
 הם היו יוצאים מפה וברגע שהיו לימודים וחזרו לפה
שרה אל קרנאווי:
 הבן שלי סיים בגרות פה, נתנו לו פה ולהרבה מהעובדים של סודה סטרים
שרה אל קרנאווי:
     יש לי בן שעכשיו עושה מבחן רפואה
שרה אל קרנאווי:
 בחופשות שלו היו מביאים את ילדי העובדים לפה
שרה אל קרנאווי:
 יש צעירים וצעירות שמגיעים לפה ורק מנסים ולומדים ויש להם חופשה
שרה אל קרנאווי:
 לא אומרים שיש להם חופש, אלא עובדים רק חודשיים והולכים
שרה אל קרנאווי:
 הם באים לפה לתקופה קצרה והולכים ללימודים
שרה אל קרנאווי:
 זה מה שהבנתי וזה מה שראיתי
שרה אל קרנאווי:
     אגיד את האמת, אין על סודה סטרים
אליהו מרידור:
איך את נקלטת לעבוד פה? דרך חברת השמה?
שרה אל קרנאווי:
באתי דרך לשכת התעסוקה
שרה אל קרנאווי:
 דיברתי עם אמיר אל קרנאווי ואמרתי לו שאני רוצה לעבוד בסודה סטרים
שרה אל קרנאווי:
 בהתחלה זה היה החלום של כולם לעבוד פה
שרה אל קרנאווי:
 הוא התקשר אליי ואמר לי שיש ראיון בסודה סטרים ושאל אם אני רוצה לעבוד, אמרתי לו כן
שרה אל קרנאווי:
 באתי לפה, התראיינתי, נקלטתי וברוך ה'
שרה אל קרנאווי:
 לא אחליף עבודה
מאיה כהן:
אגיד ששרה צנועה אבל שרה - - -
אליהו מרידור:
יש לנו פה נציג משירות התעסוקה?
עופר:
כן, אני עופר, מנהל מחוז דרום, שירות התעסוקה
עופר:
 שמעתי את הדברים, שמעתי את המעסיקים
עופר:
 אני מבין את הצורך ומבין את האתגרים
עופר:
 ב-2023 עשינו 7,000 השמות למגזר הבדואי וסדר גודל של 18,000 השמות בכלל במהלך 2023
עופר:
 אכן למעסיקים יש בעיות ואנחנו מכירים את האתגרים הללו
עופר:
 אנחנו פועלים כדי לפתור את זה בשיתוף פעולה
עופר:
 אנחנו מבצעים את המבחן התעסקותי לדורשי עבודה אבל את המעסיק זה לא מעניין
עופר:
 הוא בסופו של דבר דורש עבודה
עופר:
 מגיע אליו, אומר לו תחתום לי אני לא מוכן והוא חוזר בחזרה ללשכה
עופר:
     אנחנו ממצים איתו את הדין ושוללים לו את הקצבה
עופר:
 הוא בסוף לא מקבל מענה
עופר:
 אני מקבל את תהליך העבודה שמתבצע פה ואנחנו הולכים לכיוון הזה שבו אנחנו רוצים לחזק את דורש העבודה טרם שליחתו למעסיקים על ידי סדנאות הכנה לשוק העבודה