GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יקיר ליסיצקי:
 על אחת כמה וכמה שאנחנו בחגורה סגורה בנושא העובדים הפלסטינאים
יקיר ליסיצקי:
 שזו בכלל מציאות שהיום בבוקר, מהמסעדה שלי בתל אביב, בכיכר רבין, בגורדון פינת מלכי ישראל – הטבחים נכנסו לשטיפת הכלים, והם לא, זאת אומרת, זו לא עבודה שלהם, וזה אחרי תחנונים ובקשות
יקיר ליסיצקי:
 ואני כמנכ"ל של קבוצה מוצא את עצמי מנהל משבר עם כיווץ בלילה ועם חרדות
יקיר ליסיצקי:
 ואחת לעשרה ימים נכנס לשטיפת הכלים
יקיר ליסיצקי:
      זה לא נתפס
יקיר ליסיצקי:
 זה פשוט לא מאפשר לנו לייצב את הענף הזה
יקיר ליסיצקי:
 זה עסקים קטנים
יקיר ליסיצקי:
 אין פה משהו שהוא, אני בעד העסקה ישראלית ואין לנו איזה שהיא יומרה להשית את זה על כל התפקידים במסעדות
יקיר ליסיצקי:
 זו פשוט עבודה שלא ניתן, לא ניתן להכניס אליה
יקיר ליסיצקי:
 אני עשיתי ניסיון עם חיילים משוחררים
יקיר ליסיצקי:
 הצעתי 70 שקלים לשעה, הם לא הסכימו
יקיר ליסיצקי:
 הם פשוט חייכו אליי
יקיר ליסיצקי:
 70 שקלים לשעה, 80 שקלים לשעה
יקיר ליסיצקי:
 זה בכלל לא עניין של כסף
יקיר ליסיצקי:
 זה עניין של תדמית, זה עניין של אגו, זה עניין, לא יודע
יקיר ליסיצקי:
 זה לא מצטייר חברתי בנורמות החברתיות
יקיר ליסיצקי:
 ואנחנו לא מצליחים
יקיר ליסיצקי:
 ניסינו הלוך ושוב במהלך הרבה מאוד שנים לפתור את הסוגייה הזאת
אליהו מרידור:
יקיר, רק שאלה קטנה, ברשותך
אליהו מרידור:
 אתה יודע לומר לי אם יש לך חתך באחוזים, מה אחוז המסעדות, אני לא שואל על אולמות, כי אני מניח ששם זה מאה אחוז
אליהו מרידור:
 אבל מה אחוז המסעדות ששוטף הכלים שוטף באמצעות מדיח כלשהו, ומה אחוז שהוא ידני?
יקיר ליסיצקי:
הרוב היום במדיחים
יקיר ליסיצקי:
 אגב, אם אני אציג את המחזור בהתפלגות גיאוגרפית, אז לערך זה 40%, 40%-45% לערך באזור המרכז והשאר פריפריה צפון ודרום
יקיר ליסיצקי:
 זאת אומרת, זה לא רק בתוך תל אביב, אלא זה לכל אורכה ורוחבה של מדינת ישראל
יקיר ליסיצקי:
 וכל הענפים, כל הענפים וסיעוד וחקלאות וזה, יש להם את היכולת להמשיך ולקיים תוצרים ולייצב ענף במגזר שהוא על סף הכחדה
יקיר ליסיצקי:
 זאת אומרת, עוד לא התאוששנו מהקורונה
יקיר ליסיצקי:
 אנחנו עוד עם הלוואות של הקורונה
יקיר ליסיצקי:
 אנחנו נמצאים עכשיו בעוד אירוע מתגלגל, שאין הון אנושי
יקיר ליסיצקי:
 ההון האנושי של הענף הזה, אגב, גם מלצרים, עזב להייטק ברובו
יקיר ליסיצקי:
 יש אלטרנטיבות הכנסה
יקיר ליסיצקי:
 אנחנו חייבים בנושא של שוטף הכלים לא, למה אני צריך לעבוד עם פליטים? למה אני צריך לצאת לטיול חוצה ישראל? למה אני צריך להיות עבריין בסוף בקצה? למה אני לא יכול להעסיק עובד זר עם רישיון עבודה, מעוגן ומוסדר על פי דין, על פי חוק
יקיר ליסיצקי:
 למה עובדים מומחים, כ-1,000 עובדים מומחים אנחנו צריכים לשלם עלות מעביד של 30,000 שקלים? עם מיסוי כפול במאות אחוזים
יקיר ליסיצקי:
 מדוע, למה?      אגב, שתי מטרות אינן: האחת, להוציא את הפליטים ממדינת ישראל – המטרה לא הושגה
יקיר ליסיצקי:
 ופעם שנייה, אני משלם 76, 78, 74 שקלים לשוטף כלים פלוס מע"מ לשעת עבודה, עובד כללי בלי ניסיון, בלי הכשרה
יקיר ליסיצקי:
 והוא סוגר את הטלפון
יקיר ליסיצקי:
 אתמול ב-6:00 הוא פשוט לא הגיע
יקיר ליסיצקי:
 פשוט אני באתי לפתוח את השטיחים ואת הברז ואת הכיור ואת הג'יפה והרמתי, ובאהבה ובכיף
יקיר ליסיצקי:
 אבל אי אפשר לעגן ככה ענף
יקיר ליסיצקי:
 פשוט הענף בפשיטת רגל
יקיר ליסיצקי:
 וזו פרסה שאנחנו, אין, אנחנו צריכים את זה, את ה-2,000 איש האלה אתמול
יקיר ליסיצקי:
 רק להיות חלק
יקיר ליסיצקי:
 למה ענף התיירות, מסעדה תחת כותרת גג של ענף התיירות יכולה ואנחנו במשרד הכלכלה עוד לא הצלחנו? אנחנו גם לא מבקשים עכשיו מאות אלפי עובדים ולא 150,000 ולא 180,000 ולא, אנחנו רוצים 2,000 אתמול, כי אנחנו בהשבתה תפעולית
יקיר ליסיצקי:
 השבתה תפעולית הזאת בסוף נוגעת, אנחנו מעסיקים מאות אלפי עובדים בשרשרת של ספקים ומשפחות של ספקים וצוות וקהילה
יקיר ליסיצקי:
 ואנחנו נודה לפתרון בסוגיה הזו ויפה שעה אחת קודם, כי אנחנו פשוט בסבל צרוף
אליהו מרידור:
 אנחנו עוד נחזור אליך
אליהו מרידור:
 יאיר אלבין, נציג משרד הכלכלה, נשמח בבקשה לדעת מה התייחסותכם לנושא
יאיר צבן:
בשמחה
יאיר צבן:
 תודה, כבוד יושב הראש
יאיר צבן:
 יאיר אלבין, מנהל אגף בכיר, מסחר ושירותים
יאיר צבן:
 אנחנו מכירים, אנחנו בקשר שוטף גם דרך הסוכנות, עם המסעדות, עוד לפני המלחמה
יאיר צבן:
 אנחנו מכירים איזה שהוא מיפוי שעשינו בקיץ ועוד לפני כן, כששמענו את הקול שעלה שהיה חוסר באלפי ידיים עובדות גם לפני המלחמה
יאיר צבן:
 שכמובן עכשיו המצב מצד אחד החמיר, בגלל שהפלסטינאים, כמו שצוין פה, לא נכנסים לארץ
יאיר צבן:
 מצד שני, אנחנו יודעים שיש גם ביקוש פחות במסעדות ויש הוצאה לחל"ת וכו', זאת אומרת המצב עכשיו הוא כן זמני
יאיר צבן:
 אני חושב שכן צריך להסתכל פה גם על המצב הקיים וגם לאורך זמן
אליהו מרידור:
זמני מה? זמני צריך פחות או זמני צריך יותר?
יאיר צבן:
המצב הנוכחי הוא זמני
יאיר צבן:
 אני לא יודע לאן הוא יתגלגל אחר כך
אליהו מרידור:
זמני שמה?
יאיר צבן:
בסופו של דבר השוק בשיווי משקל שהוא היה לפני המלחמה היה בו חוסר של אלפי ידיים עובדות
אליהו מרידור:
למה לא הצפתם את זה?
יאיר צבן:
כמו שאתה מכיר, גם המנכ"ל והשר שלנו היו פה לפני שתי ישיבות והציגו את המודל הרחב יותר שעלה
אליהו מרידור:
לא רוצה לדבר עליו
יאיר צבן:
לא, ששם המשרד עבד
יאיר צבן:
 יש דיון נפרד שמתקיים מול רשות האוכלוסין, מול הגורמים הרלוונטיים וגם פה בוועדה הלאה
יאיר צבן:
 ושם אנחנו התמקדנו במאמץ הרחב
יאיר צבן:
 עכשיו יש צורך יותר חיוני
אליהו מרידור:
למה מול רשות האוכלוסין? למה? למה לא מול האוצר?
יאיר צבן:
גם האוצר, כמובן
יאיר צבן:
 משרד העבודה, רשות האוכלוסין, משרד האוצר, בהחלט
יאיר צבן:
 מול כל הגורמים הרלוונטיים
אליהו מרידור:
רשות האוכלוסין בקצה אמור לתכלל, אמורה לתכלל את העבודה הבין משרדית
אליהו מרידור:
 ולהוציא לפועל החלטות
אליהו מרידור:
 בסדר? יש המון המון שיקולים, שבתוכם זה משרד האוצר ומשרד המשפטים
אליהו מרידור:
 וכשכל דבר אומרים רשות האוכלוסין, רשות האוכלוסין, זה בתקופה האחרונה קצת ככה, נותן לי איזה שהיא תחושה בתת מודע של להגיד 'בואו נתקע את זה'
אליהו מרידור:
 למה? כי לצפות מהם לקדם תהליך שלא חונה אצלם, כשיש כבר החלטה להביא ויש כבר מכסות, נפנה אליהם, נטרטר אותם, נגיד למה אין? אבל עכשיו? מה עשיתם באופן אופרטיבי לפני המלחמה כדי להשלים את אותן ידיים עובדות
יאיר צבן:
כמו שציינתי, אנחנו הסתכלנו על הדברים בצורה רוחבית
יאיר צבן:
 ואז לפני המלחמה אנחנו דיברנו דווקא להגדיל את המכסה של הפלסטינאים לענף הזה ולענפים נוספים שיש בהם צורך לעובדים נוספים
אליהו מרידור:
למה פלסטינאים?
יאיר צבן:
בסופו של דבר זה היה גם שיח שהועלה גם מול מתאם פעולות הממשלה בשטחים
יאיר צבן:
שזו המדיניות
יאיר צבן:
 בסופו של דבר זה עלה בחשבון
אליהו מרידור:
שמה? מה המדיניות של מתאם הפעילות בשטחים? של להגיד בוא ניקח ענף ונעמיד אותו בתלות עם כיוון זרימה אחד של ארץ מוצא אחת, של ספק אחד? שמה? תסבירו לי רגע
אליהו מרידור:
 למה לא אמרתם אנחנו מדיניות ממשלת ישראל באמצעות מתאם הפעילות בשטחים רוצה להכניס X עובדים פלסטינאים, נחלק אותם בין הענפים
אליהו מרידור:
 כדי שלא ייווצר מצב שכשהם לא נכנסים אותו ענף יהיה תלותי עד כדי כך
יאיר צבן:
אני לא יכול לשבת לדבר בשם גורמים אחרים
יאיר צבן:
 אני אגיד שאנחנו הצפנו את הצורף בידיים עובדות לא ישראליות
אליהו מרידור:
למה לא זרות?
יאיר צבן:
בין אם זה זרים ובין אם זה פלסטינאים
אליהו מרידור:
ומה עשיתם בשביל זה?
יאיר צבן:
המהלך, אנחנו בעצם ריכזנו את העבודה במהלך יולי ואוגוסט והתחלנו את השיח עם הגורמים הרלוונטיים גם ברשות האוכלוסין, גם האוצר, משרד המשפטים ומשרד העבודה
יאיר צבן:
 כל הגורמים הרלוונטיים
יאיר צבן:
 וכמובן משרדים אחרים שגם צוין
אליהו מרידור:
יאיר, סליחה שאני טיפה קצר
אליהו מרידור:
 זה לא עליך באופן אישי
יאיר צבן:
לא, לא, אני מבין לחלוטין
יאיר צבן:
 אני רק מתאר את התהליך
אליהו מרידור:
אני מבקש לדעת, כמה זמן אתה בתפקיד הזה?
יאיר צבן:
אני שנה וחצי
אליהו מרידור:
שנה וחצי
אליהו מרידור:
 למה חיכיתם עד יולי אוגוסט? כי אתם נביאים? ידעתם שתפרוץ מלחמה?
יאיר צבן:
לא
יאיר צבן:
 היו גם מהלכים קודמים, גם היו חילופי ממשלות
יאיר צבן:
 היו תהליכים שהתחילו
אליהו מרידור:
מה זה שייך? אתם גורמי מקצוע, אתם לא פוליטיים
אליהו מרידור:
 איפה אתם לשקף צורך של ענף שחוסה תחתיכם, שאתם נמל הבית שלו, להגיד: "תעצרו רגע
אליהו מרידור:
 א', אנחנו נזהה תהליכים
אליהו מרידור:
 אבל אפילו אם אנחנו לא נזהה תהליכים, יש היום צורך
אליהו מרידור:
 לא בעתיד יהיה צורך, היום הוא קיים"
אליהו מרידור:
 למה? אני מבקש רגע לדעת מהן באמת הפעולות לאורך זמן שביצעתם
אליהו מרידור:
 פעולות להגדיר אותן באופן רוחבי ומבצעים גדולים, זה משול לביס גדול שאתה בסוף לא מכניס כלום לפה
אליהו מרידור:
 תאכל ביס קטן, תהנה ממנו גם
אליהו מרידור:
      מה ביצעתם לפני ומה אתם עושים מאז פרוץ המלחמה? כי בהגינות, יש לומר, הם לא אומרים אנחנו צריכים 30,000 היום
אליהו מרידור:
 אומרים אנחנו צריכים, ונצטרך
אליהו מרידור:
 רק שלאור העובדה שהענף בפעילות מאוד מאוד נמוכה, אנחנו צריכים משהו כמו 8%, אבל במיידי
אליהו מרידור:
 בסדר? אז בואו תגידו לי אופרטיבית מה עשיתם עד המלחמה ומה עשיתם מאז המלחמה
אליהו מרידור:
 איך זה שהם עדיין מגיעים לפה לבקש דבר שהייתם אמורים להגיד :חבר'ה, יש
אליהו מרידור:
 מה קורה? הנה, יש מכסה, יש אישור"
אליהו מרידור:
 מה קורה? מה עשיתם כדי שזה יקרה?
יאיר צבן:
כפי שציינתי, אנחנו ריכזנו את הצרכים במהלך האביב והקיץ הקודמים, עוד לפני המלחמה, מכל הענפים
יאיר צבן:
 המטרה להציג מודל אחר להבאת עובדים זרים שאינם ישראלים, לצורך העניין, לענפים הרלוונטיים
יאיר צבן:
 תוך כדי התהליך הזה והשיח עם הגורמים הרלוונטיים פרצה המלחמה והמצב השתנה
אליהו מרידור:
סליחה, להגיד לי באוגוסט התחלנו לטפל באופן אופרטיבי
יאיר צבן:
לא, לא אמרתי אוגוסט, אמרתי זה קרה לפני כן
אליהו מרידור:
עזוב, נובמבר 2022, מה הפעילות שמשרד הכלכלה עשה כדי לשחרר את השסתום באותו ענף? פשוט
אליהו מרידור:
 מה עשיתם? למי פניתם, איזה דיון קיימתם? איך הצפתם את זה? אני אומר טרום הקמת הממשלה הנוכחית
אליהו מרידור:
 בוא, אני הולך, כי המשרד נתן מענה קודם
אליהו מרידור:
 הענף הזה קיים קודם והצורך קיים קודם
אליהו מרידור:
 מה עשיתם?
יאיר צבן:
אני יכול לבחון את זה יותר לעומק ולהחזיר לך תשובה
אליהו מרידור:
 אז תרשמי לך את זה בבקשה
אליהו מרידור:
 ומאז פרוץ המלחמה מה?
יאיר צבן:
מאז פרוץ המלחמה התקיימו מספר דיונים גם עם המשרדים הרלוונטיים
יאיר צבן:
 הוצפו הצרכים של הענפים השונים ואנחנו מתאמים, כמו שאמרנו, הייתה הסתכלות באמת לקדם, כמו שהשר והמנכ"ל ציינו כאן, מהלך רחב שמתקדם במקביל
יאיר צבן:
 וכעת אנחנו מבינים שיש צורך
יאיר צבן:
 אנחנו רוצים - - -
אליהו מרידור:
עזוב רגע את המהלך הרחב ונעזוב רגע את מה שעשיתם קודם
אליהו מרידור:
 Once כשפרצה המלחמה, שבוע אחרי, מסעדות באופן מטופטף החלו לפעול
אליהו מרידור:
 חלקן מהיום הראשון, כי הן מה שנקרא חיוניות
אליהו מרידור:
 בסדר? אם יש חדר אוכל, לא יודע מה, בתעשייה אווירית, תעשייה אווירית לא הפסיקה את הפעילות שלה
אליהו מרידור:
 חברה שנותנת מענה ביטחוני, יש שם חדר אוכל, יש שם עובדים
יקיר ליסיצקי:
אדוני יושב הראש, מעבר לכך
יקיר ליסיצקי:
 מעל 1,000 יחידות עסקיות לקחו את המטבחים שלהם, נכנסו לשטיפת כלים ותרמו מעל 9 מיליון שקלים אוכל לצוות שלנו, לעובדים שלנו, לחיילים שלנו, לצבא שלנו
יקיר ליסיצקי:
 אנחנו נכנסנו, הפכנו את זה, עד שמטבחים הצבאיים יתעשתו
יקיר ליסיצקי:
 זו הסיבה מס' 1 בענף התרבות פנאי ליוקר המחיה
יקיר ליסיצקי:
 זו הסיבה שסלט ירקות עולה 60, 70, 80 שקלים, כי שוטף הכלים עולה 80
יקיר ליסיצקי:
 כי יש רגולציה בדרך
יקיר ליסיצקי:
 למה אני לא יכול להעסיק עובד - - -
אליהו מרידור:
יקיר, כמה אתה חושב שיעלה לך עובד מהודו? לינה, ביטוח, אגרות
אליהו מרידור:
 בוא תגיד לי כמה?
יקיר ליסיצקי:
אני חושב שפחות
אליהו מרידור:
כמה? מה זה אני חושב? אתה צריך להראות לי מודל עסקי
יקיר ליסיצקי:
זה תלוי במחוקק
אליהו מרידור:
היום, היום
אליהו מרידור:
 היום אני מביא לך 1,800 עובדים מסרילנקה
יקיר ליסיצקי:
אני חושב שזה יעלה סביב ה-55 שקלים
יקיר ליסיצקי:
 אבל ייצבת גם את העסקים
יקיר ליסיצקי:
 55-60 שקלים
קריאה:
הכול תלוי במחוקק
קריאה:
 אם המחוקק יקבע 10,000 שקלים, אז זה יהיה 10,000 שקלים
יקיר ליסיצקי:
זה יהיה משהו שהוא לא overpaid 30%
יקיר ליסיצקי:
 וה-30% האלה מתורגם לאזרח קצה
יקיר ליסיצקי:
 זה יוקר המחיה
יקיר ליסיצקי:
 זה מתורגם לאזרח קצה
אליהו מרידור:
 שנייה, אני מתנצל, אני לא נוהג לעשות את זה
אילן גילאון:
אני יכול להגיד כמה דברים?
יאיר צבן:
בכל זאת, אני אשמח להשלים רק בעוד שני משפטים
יאיר צבן:
אני אשמח להשלים שבסופו של דבר אנחנו מסכימים שבאמת יש מאות עסקים שהמודל העסקי שלהם בנוי לידיים לא ישראליות גם כיום שפעילות
יאיר צבן:
 ולפי המספרים שאנחנו רואים ולפי הדרישה שגם נתנו החברים פה בשטח, גם אם עכשיו יהיה איזה שהוא מהלך מהיר, יבואו ה-2,000 הזרים שנדרשים ואחר כך יחזרו 2,000 פלסטינאים יהיה מקום לקלוט את כולם וזה לא משהו שבא, להבנתנו, אחד על חשבון השני
אליהו מרידור:
מחזק את התסכול שלי
אליהו מרידור:
 מחזק את התסכול שלי
אליהו מרידור:
 ואני אומר לכם משהו, אני חייב לומר לכם, בני לפני גיוס, ממתין לפני גיוס
אליהו מרידור:
 יש לי ממש חשק עכשיו לבקש הפסקה, לצאת לחייג אליו, להגיד לו צא תעבוד בשטיפת כלים
אליהו מרידור:
 75 שקלים לשעה? מדהים
אילן גילאון:
אני אסביר לכם, זה לא עניין של מפורסם
אליהו מרידור:
 אתם יודעים מה זה 75 שקלים לשעה? זה המון כסף
קריאה:
אבל שיעשה את העבודה שלושה חודשים, הוא לא ישרוד
קריאה:
 הוא לא ישרוד את העבודה
קריאה:
 העור מתקלף
יקיר ליסיצקי:
בוא תראה, קח את החשבוניות, נשלח לך את החשבוניות
יקיר ליסיצקי:
 תסתכל
אליהו מרידור:
אוקיי, בבקשה מר זגדון
אילן גילאון:
אילן זגדון מבאר שבע
אילן גילאון:
 דיברנו בוועדה לא מזמן
אילן גילאון:
 אז קודם כל, אני רוצה להודות לך שוב פעם, למרות שהודינו לך, ולהתייחס לדברים שלך לפני שאני אגיד את מה שרציתי להגיד
אילן גילאון:
      אז קודם כל לגבי השיחה עם יאיר אלבין, הוא מכיר אותי
אילן גילאון:
 לא נשאר לו חלק בגוף שלא כרסמתי
אילן גילאון:
 אני נפגשתי עם ניר ברקת בסוף יוני, תחילת יולי
אילן גילאון:
 ישבתי איתו, הבאתי איתי את השפית רותי ברודו, שתהיה עדה
אילן גילאון:
 שמתי אותה לידי ואמרתי לו תקשיב טוב, הנה יש פה עדה שמקשיבה
אילן גילאון:
 בסיום השיחה הוא אמר לי אילן, 50,000 הודים נכנסים לישראל
אילן גילאון:
 דיברתי עכשיו עם שר הכלכלה ההודי, המקביל, אני מכניס 50,000 הודים
אליהו מרידור:
יש לך זמן אחרי הדיון?
אילן גילאון:
כן, בטח
אליהו מרידור:
בוא נלך לחפש אותם
אילן גילאון:
זו ההודעה ששלחתי לו
אילן גילאון:
 זה ההודעות שאני שולח
אילן גילאון:
 בקיצור, דיבורים, עניינים
אילן גילאון:
 מאותו רגע יצאתי, אמרתי וואו, זהו, נפתרו כל הבעיות
אילן גילאון:
 הודים, בלי פנסיות
אילן גילאון:
 סיכמנו על שכר שהוא יהיה כפול מהשכר שלהם, שכר שלהם בהודו 200-300 דולר
אילן גילאון:
 למה אני צריך לשלם להם 2,000 דולר פה? הם מרוויחים 200 דולר ואומרים תודה
אילן גילאון:
 פה הם יקבלו 400 דולר, אני אשלם להם על שכר דירה ואתן להם לאכול
אליהו מרידור:
 עדיין, חלק מהרגולציה, בוא, שנייה
אליהו מרידור:
 חשוב רגע שנעשה סדר
אליהו מרידור:
 זה לא "חרבו דרבו" מה שנקרא בפולנית
לינא סאלם:
מאיפה ללא פנסיות?
אילן גילאון:
אני לא צריך לשלם
אילן גילאון:
 את יודעת שאני משלם לעובד הפלסטיני פנסיה כפולה? פי שתיים מהבן שלו שיעבוד אצלי? הבן שלו מקבל פנסיה רגילה
אילן גילאון:
 עובד פלסטיני אני צריך לשלם כפול
אילן גילאון:
 חופשה, הבראה, את יום העצמאות אני צריך לשלם לו
אילן גילאון:
 הוא בא שואל אותי אילן, מה זה יום העצמאות? למה אתה משלם לי על זה כפול? חגים
אילן גילאון:
 הוא לא מבין
אילן גילאון:
 יום בחירות אני צריך לשלם לעובד הפלסטיני
אילן גילאון:
 זה מה שהיה פה עד עכשיו
אילן גילאון:
     אבל בוא נעבור, ברשותך, לנושאים שרציתי לדבר עליהם
אליהו מרידור:
לא, שנייה, אז בוא נעשה רגע סדר
אליהו מרידור:
 בוא לא נעשה סבוטאז'
אליהו מרידור:
 גם כשיגיע לפה הודי, כל זמן שלא קיבלנו גיבוי מבית המשפט העליון, לצערי, אני מבטא את התסכול הזה, פנסיה תשולם כחוק
אליהו מרידור:
 לגישתי, אני אומר לכם, שבאופן רוחבי לכלל הענפים, לגישתי, אני אנסה לקדם אותה, עדיין ללא הצלחה יתרה
אליהו מרידור:
 עובד זר שמגיע לעבוד בישראל אמור לקבל את התנאים הפנסיוניים שלו כפי שנהוג בארץ המוצא שלו
אליהו מרידור:
 ולא כפי שנהוג לשלם פה, כי הוא לא הולך להזדקן פה
אליהו מרידור:
 ואם הוא יזדקן פה – כשלנו
אילן גילאון:
בדיוק
אליהו מרידור:
זה אחד
אליהו מרידור:
 שתיים, אז כל עוד שלא הוחלט אחרת אנחנו לא עושים חוק לעצמנו
אליהו מרידור:
 שתיים, שכר מינימום הוא לא 400 דולר
אילן גילאון:
פה בארץ
אליהו מרידור:
אז עדיין יש, הרגולציה באה להגן על עוד אינטרסים והם רחבים יותר ולא נפרוט אותם פה היום שוב פעם
אליהו מרידור:
 אבל בוודאי ובוודאי ב-400 דולר אנחנו לא נאפשר לאף מעסיק להעסיק
אליהו מרידור:
 ולפיכך שכר מינימום פלוס הוצאות שחלקן אגרתיות, חלקן לינה, ביטוחים וכן הלאה
אליהו מרידור:
 וזה מה שאמור לעבוד, עובד
אליהו מרידור:
 אמור להגיע בקצה סביב 8,000 שקלים אם אני עושה תחשיב נכון
אילן גילאון:
עלות מעביד? כולל הכול?
יקיר ליסיצקי:
לא, הוא דיבר ברוטו
אליהו מרידור:
אני מדבר על ברוטו
יקיר ליסיצקי:
בסדר, אז זה לא 18,000 שקלים פליט, אלא 10,000 שקלים עלות מעביד לעובד זר
יקיר ליסיצקי:
 זה נפלא
אילן גילאון:
אם הוא שלי, עובד רק אצלי
אילן גילאון:
 אם הוא עובד אצלי וחי אצלי והוא נאמן לי, והוא אצלי במסעדה כל הזמן, אני אתן לו גם 10,000
אילן גילאון:
 אני יודע שהוא לא יכול להגיד לי בבוקר 'אני לא בא'
אילן גילאון:
 מה זה אתה לא בא? אתה חי אצלי בדירה
אילן גילאון:
 זה ככה אגב זה היה עם העובדים הפלסטיניים
יקיר ליסיצקי:
מחזק את הרצפה, את הקונסטרוקציה עליה אנחנו פועלים
אליהו מרידור:
אוקיי, בוא נמשיך
אילן גילאון:
אוקיי
אילן גילאון:
 אז אני רוצה לתת פרספקטיבה, קודם כל, אני מגיע מבאר שבע, אני יותר מייצג את המסעדות שם
אילן גילאון:
 יש לי קבוצות שלהם
אילן גילאון:
 אני רוצה לדבר ככה קצת על ההבדל בין אזורים אחרים וגם לתת את נקודת הפתיחה שלי, בתור מסעדן, איך אני חווה את זה
אילן גילאון:
 בסדר? אני אתן את הדוגמה שלי
אילן גילאון:
      אני, המסעדות שלי בנות 21 שנים
אילן גילאון:
 אני נחשב לאחד הוותיקים
אילן גילאון:
 לא קל לשרוד בענף הזה
אילן גילאון:
 ואני רוצה עכשיו אנחנו הכנסנו את אוקטובר למתווה המדהים, אולי גם את נובמבר
אילן גילאון:
 ואני רוצה בדצמבר להתחיל לפתוח
אילן גילאון:
 ואמרתי אוקיי, אני רוצה לפתוח את המסעדה שלי, השאלה איך אני פותח אותם? אז כל העובדים שלי במטבח, כולם כמעט, 85% מהם זה עובדים פלסטינים שדרך רשות האוכלוסין, 12 במספר
אילן גילאון:
 שוטפי כלים, קוצצים, עובדים אצלי כבר שלוש שנים
אילן גילאון:
 המנהלים שלי במילואים בצפון
אילן גילאון:
 אוקיי?
אליהו מרידור:
סליחה, קוצצים וטבחים הם לא עובדי ניקיון
אילן גילאון:
לא, לא, לא
אילן גילאון:
 עובדי המטבח, לא, זה עובד ככה
אליהו מרידור:
אני מבקש רגע לחלק
אליהו מרידור:
 עו"ד עינבל משש הנכבדה, כבר כמה וכמה דיונים שאת מתמקמת לך, אני חושב שזה לא בטעות, בכיסא שהמסך מסתיר אותך
עינבל משש:
זה המקום ששמים אותי
אילן גילאון:
אז אני רק נותן תמונת מצב
אילן גילאון:
 אני באמת רוצה לפתוח
אילן גילאון:
 אתמול עשיתי ישיבה עם מי שנשאר מהעובדים שלי
אליהו מרידור:
אגב, אני ביקשתי לראות אותה, כי תכף אני הולך להביא
עינבל משש:
ארטילריה
אילן גילאון:
עינבל, לי לפחות, או ליתר דיוק לנו, לבאר שבע – היא מאוד זמינה לכל בעיה וכל דבר
אליהו מרידור:
לכל הארץ
אילן גילאון:
 אז מה שקורה עכשיו בשבוע האחרון זה שבאר שבע, בכלל, היא עיר של סטודנטים
אילן גילאון:
 25,000-30,000 סטודנטים אינם, אז אין לנו גם את העובדים הסטודנטים
אילן גילאון:
 המנהלים של העסקים שלי היום הם חיילים
אילן גילאון:
 נפל עליי ככה שהם בגולן, הם בצפון
אילן גילאון:
 אז אין לי מנהלים שיכולים לפתוח
אילן גילאון:
 אני לא יכול לפתוח
אילן גילאון:
 יש לי כמעט 200 עובדים, אני לא יכול לפתוח את העסקים שלי
אילן גילאון:
 העובדים הפלסטינים, כפי שאמרתי, במטבחים
אילן גילאון:
 שאר המסעדות בבאר שבע זה או עובדים פלסטיניים או שב"חים או עובדים פלסטינים שהם היו עובדים בבניין והיום עובדים במסעדות
אילן גילאון:
 זה מה שהיה קורה עד עכשיו
אילן גילאון:
 אז אני לא יכול לפתוח
אליהו מרידור:
אומרים לך בוא תהיה עבריין בכוח
אילן גילאון:
בוא תהיה עבריין בכוח ואנחנו נעלים עין כשצריך
אילן גילאון:
 זאת אומרת, אין לי איך לפתוח את העסקים שלי אחרי 21 שנים
אילן גילאון:
 אני לא יודע איך אני עושה את זה
אילן גילאון:
 ואני עוד במצב טוב
אילן גילאון:
 יש לי חברים עם מסעדות הרבה יותר גדולות, רציניות, שמגלגלות, שלא יכולים לפתוח
אילן גילאון:
 הם מתקשרים אליי אילן, איך פותחים? מה עושים? עכשיו, אני מתחנן לעובדים הודים, סרילנקיים, לא אכפת לי מאיפה
אילן גילאון:
 רק עם שתי ידיים, עיניים, שעומדים על הרגליים ויכולים לחתוך
אילן גילאון:
 כבר חודשים
אילן גילאון:
 וכלום לא קרה
אילן גילאון:
 ואני מבין את הכעס שלך, או איך שזה בא לידי ביטוי, כי כלום לא קרה
אילן גילאון:
 שום דבר
אילן גילאון:
 אני רדפתי אחרי יאיר אחרי הצעת מחליטים, כל היום הייתי מתקשר אליו
אילן גילאון:
 כלום
אילן גילאון:
 זה עומד במצב אפס
אילן גילאון:
 עכשיו נכנסנו למלחמה
אילן גילאון:
 אם לפני זה היו חסרים עובדים, היום אני לא יודע איך הם נראים
אילן גילאון:
 אני חולם עליהם בלילה
אילן גילאון:
 אני מתעורר עם איזה שוטף כלים שמסתכל עליי שאולי הוא יבוא לעזור
אליהו מרידור:
אני רוצה רגע לשאול אותך שאלה
אליהו מרידור:
 סתם ככה, אם אני הייתי מסעדן, גם לתועלת הציבור, גם להיות הומני, גם לתת מענה למילוי פונקציה
אליהו מרידור:
 יש הוסטלים של משרד העבודה והרווחה שלנים בהם אנשים בוגרים, עם יכולת חלקית להשתלבות בחברה
אליהו מרידור:
 בחנתם את האפשרות להעסיק כאלה?
אילן גילאון:
ברור, הם עובדים אצלי
אילן גילאון:
 אני מעסיק אותם מיום הפתיחה
אילן גילאון:
 הטבח הראשי שלי 21 שנים הוא חצי עיוור, הוא לא רואה בלילה
אילן גילאון:
 הברבסבא שזה הבר שלי, אני עצמי משוקם 8 שנים בשיקום
אילן גילאון:
 ויש לי בר גדול מאוד, 850 מטר, שקוראים לו ברבסבא
אילן גילאון:
 לבר הגיע סבא
אילן גילאון:
 כל שישה-שבעה חודשים, כל חצי שקל בהקלדה בקופה הולך לניצולי שואה
אילן גילאון:
 אני עובד עם שבע עמותות של ניצולי שואה
אילן גילאון:
 כל שלושה-ארבעה חודשים 180 ניצולי שואה מגיעים לשם וחוגגים במקום
אילן גילאון:
 זה חלק מהעסק
אילן גילאון:
 בבאר שבע זה מאוד נפוץ, אני לא מיוחד
אילן גילאון:
 כמעט כולם מעסיקים אותם
אילן גילאון:
 זה חלק מאתנו
אליהו מרידור:
למה לא להגדיל את אחוזי המועסקים לדוגמה בשטיפה? ניקיון?
אילן גילאון:
אני מעסיק
אילן גילאון:
 שוטף הכלים שלי מלפני המלחמה, רוני ועוד אחד, הם שניהם מביטוח לאומי, משוקמים
אילן גילאון:
 יש להם עובדת סוציאלית
אילן גילאון:
 אני מעסיק עובדת סוציאלית שמפקחת
אליהו מרידור:
לא, למה לא להגדיל את המפעל המדהים הזה? אפילו לתמרץ אותך
אילן גילאון:
לא מתמרצים
אילן גילאון:
 אבל אתה צריך כל הזמן לפקח עליו
אילן גילאון:
 אתה שם אותו, הוא עובד, פתאום אתה מוצא אותו בחוץ מעשן סיגריה
אילן גילאון:
 פתאום הוא בוכה
אילן גילאון:
 פתאום הוא צריך את הכדורים שלו
אילן גילאון:
 וזה לא קל
אילן גילאון:
 אתה צריך כל היום להיות על הדופק
אילן גילאון:
 הוא שותה אלכוהול, אסור לך אלכוהול, אסור נלך להיות זה
אילן גילאון:
 היה לי אחד שמסתכל על המלצריות
אליהו מרידור:
 אבל יש איזה מכסה מסוימת, איזה שהוא אחוז מסוים שניתן להעסיק
אילן גילאון:
אז אנחנו מעסיקים אותם
אליהו מרידור:
יש להם איזה קאוצ'ר כזה
אילן גילאון:
ולהם אני משלם יותר
אילן גילאון:
 מגיע להם 18-20 שקלים לשעה, הם מקבלים יותר
אילן גילאון:
 לא משלמים להם שקל פחות, זה גרושים
אילן גילאון:
 זה לא הנקודה
אילן גילאון:
 תנו לנו עובדים
אליהו מרידור:
 רצית לומר עוד דבר חשוב
אילן גילאון:
כן
אילן גילאון:
 רציתי להגיד דבר חשוב וקשה וצריך להיות מציאותי
אילן גילאון:
 אני לא אוהב, אני ימני בדעותיי, בסדר? כולם יודעים, מכירים אותי, הכי ימינה שקיים
אילן גילאון:
 ואני אומר לך שהיום, אם אתה נותן לי לבחור היום, וכן זה קשה לי להגיד את זה, בין עובד פלסטיני שוב מיהודה ושומרון, מעל גיל 40 עם חמישה ילדים לפחות, שוב, עובד פלסטיני מיהודה ושומרון, מדהרייה, או לבחור את הערבי הישראלי או הבדואי שמחזיק נשק בבית, מהפזורה
אילן גילאון:
 יש חלק כאלה, אתה יודע, לא הרבה
אילן גילאון:
 אנחנו עדיין בנגב הפרוע
אילן גילאון:
 לא מזמן היו יריות, אתמול בלילה מצאו שני מחבלים
אילן גילאון:
 לפני שבועיים מצאו שני מחבלים ברהט עם כלי נשק
אילן גילאון:
 אלה שהשתתפו בטבח, ברהט
אילן גילאון:
 זה צמוד אלינו, זה מטר מאתנו
אילן גילאון:
 אז אם אתה נותן לי לבחור את הבדואי שמחזיק נשק לא חוקי בבית או את הפלסטיני, אני בוחר בפלסטיני שיבוא לעבוד
אילן גילאון:
 בוא אני יותר בוטח
אילן גילאון:
 הוא לא יעז לעשות כלום, כי הוא צריך להביא פרנסה לילדים שלו אחרי שהשב"כ בדק אותו ואחרי שהוא נכנס ויצא את גבולות ישראל כל יום
אילן גילאון:
 אני יודע שזה לא מקובל, זה לא פופולרי היום
אילן גילאון:
 עוד חודשיים זה יהיה פופולרי
אליהו מרידור:
 אם אני לא אתייחס למה שאמרת אני בהכרח שותף לדעותיך ואני חייב טיפה להתייחס, ואנחנו לא נצלול פה לעומק
אליהו מרידור:
      אתמול הצפנתי לנחם שתי משפחות של גיבורי ישראל שנפלו בקרב, משפחה מבית ג'אן ומשפחה מפקיעין
אליהו מרידור:
 והתבקשתי לשאת דברים
אליהו מרידור:
 ומה שברוח הימים האלה, חלק מהדברים שאמרתי שעלינו כנבחרי ציבור לוודא שמדינת ישראל לא תפסיד את העדה הדרוזית המדהימה והנדירה, כמו שהיא הצליחה להפסיד את העדה הבדואית
אליהו מרידור:
 למה אני נזכר בזה? כי חייבים לומר את האמת
אליהו מרידור:
 חלק גדול מתושבים הבדואים היו אזרחים למופת
אליהו מרידור:
 יש עדיין כאלה גם היום
אליהו מרידור:
 אבל חלק גדול מאלה שהיום מודרים, כי הם באמת באמת ברחו מהתלם באופן קיצוני וצריך לטפל בהם ביד קשה
אליהו מרידור:
 חלק גדול מהם מדינת ישראל הצליחה במאמץ רב, מבלי לשים לב, להפסיד אותם ולגרום להם להיות כאלה
אליהו מרידור:
      אז אני מבקש למחות ומבקש דרך זה ממך לא להכליל אוכלוסיות
אליהו מרידור:
 אנחנו מנסים לחבק את מי שהוא אזרח נאמן ונורמטיבי
אליהו מרידור:
 ואנחנו חייבים לעשות את זה, כדי שנוכל להוציא את המוץ מן התבן ולהרחיק מהחברה את אותם בעייתיים
אליהו מרידור:
 והם קיימים והם לא מבוטלים
אליהו מרידור:
 ולצערי, כפי שאמרתי, יש למדינת ישראל תרומה לא מבוטלת במציאות הזאת
אליהו מרידור:
      ובמענה למה שאמרת שאתה מעדיף להעסיק את אותו פלסטינאי בן 45, אבא לארבעה ילדים
אליהו מרידור:
 אז קודם כל, בדרך כלל הילודה אצלם היא הרבה הרבה יותר גבוהה מארבעה ילדים
אליהו מרידור:
 זאת המציאות
אליהו מרידור:
 וזה סותר את הבקשה שלך, כי אתה למעשה אומר אל תמהרו לשחרר לענף שלנו מכסות של עובדים זרים, כיוון שאוטוטו תסתיים המלחמה וזה יהיה כבר פופולרי ואנחנו נוכל לקלוט אותם ונעשה את זה בחפץ לב
יקיר ליסיצקי:
זה לחלוטין לא
אליהו מרידור:
אני משקף כרגע ומתרגם את מה שאתה אומר
אליהו מרידור:
 אני מנסה ליצור איזה שהוא באלאנס ואני אומר, אם היום בערב הצלחנו להכניע את החמאס וידינו על העליונה והסתיימה המלחמה ואפשר להכניס פלסטינאים מאיו"ש נבדקו ואושרו והם בסדר והם מאה אחוז
אילן גילאון:
נכנסו היום 4,000
אליהו מרידור:
אז אני אומר שאני אתנגד לכך בכל כוחי, והוא לא רב, אבל הוא קיים
אליהו מרידור:
 שענף כמו ענף המסעדנות כולו יישען על עובדים פלסטינאים
אליהו מרידור:
 מכאן אנחנו מבינים שאנחנו לא בונים אך ורק על הפלח הזה, כי גם אם יהיה מאה אחוז מענה מהם, אני לא מסכים
אליהו מרידור:
 אסור לנו
אליהו מרידור:
 כשלנו, לא ניכשל שוב פעם, לא במשמרת שלי
אליהו מרידור:
 ואמר ביושר ובהגינות מר יאיר אלבין ש-once אם היום יכולים להיכנס פלסטינאים זה לא ייתר את הצורך ואת הקליטה שאנחנו נקלוט של עובדים זרים
אליהו מרידור:
 לפיכך, אני מבקש להתמקד בזירוז הליכי הכנסת עובדים זרים, בין היתר לענף המסעדנות, בכלל לניקיון ושוטפי הכלים
אליהו מרידור:
 בסדר? אז בואו נתמרכז בחזרה