GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נועה שוקרון:
 ובהקשר הזה אנחנו גם רגע צריכים לשאול את עצמנו האם שוק העבודה הולך להיראות אותו דבר או שבעצם בעיית הידיים העובדות במובן מסוים עלולה להצטמצם ויהיה היצע עובדים שהוא יותר גבוה במשק
נועה שוקרון:
 אף אחד מאתנו לא נביא, אנחנו לא יודעים, אבל זו בהחלט נקודה שצריך לחשוב עליה
נועה שוקרון:
      לשאלתך, יו"ר הוועדה
נועה שוקרון:
 אנחנו בהחלט פתוחים תמיד לעבודה משותפת ולשמוע
סימון דוידסון:
אני לא יו"ר הוועדה, הוא יו"ר הוועדה
נועה שוקרון:
לא, לא
נועה שוקרון:
 יודעת
אליהו מרידור:
יש לנו כמה מאות שעות משותפות
נועה שוקרון:
הסוגייה של הפלסטינים קודם כל תיקבע על ידי המל"ל וגופי הביטחון
אליהו מרידור:
נתתי לזה ביטוי
אליהו מרידור:
 הנה, אני אחסוך לך, נתתי לזה ביטוי
אליהו מרידור:
 יש אינטרסים רחבים יותר עם שיקולים שלא תמיד חשופים
אליהו מרידור:
 על פי הצהרת ממשלת ישראל, בהסתמך על חוות דעת שראש הממשלה מקבל מראש המל"ל, ראש השב"כ, הרמטכ"ל ושר הביטחון
אליהו מרידור:
 ידוע פה
אליהו מרידור:
 בינתיים ישנם עסקים שאם לא ניתן להם מענה באופן מיידי כי הם קורבנות של הסיטואציה, עוד מעט לא יהיה למי להביא עובדים, כי הם יקרסו לתוך עצמם
אליהו מרידור:
 יכבידו על המשק
אליהו מרידור:
 ובוודאי ובוודאי יורידו את רוח הלחימה האזרחית שמנסה להראות שהמשק חוזר לפעולה
אליהו מרידור:
 השאלה היא איך ההתייחסות שלכם באה לידי ביטוי
אליהו מרידור:
 קחי לדוגמה מוסכים, שהעסיקו פלסטינאים או תעשייה זעירה שהעסיקה פלסטינאים ולא מצליחה לתפקד ועומדת לקרוס
אליהו מרידור:
 ואנחנו רוצים לתת לה מענה
אליהו מרידור:
 ובתוך זה יש עוד המון המון ענפים שאנחנו לא מפסיקים לדון עליהם, אבל קודם כל בואי נדבר על אלה
נועה שוקרון:
רק שאלה לרשות האוכלוסין
נועה שוקרון:
 מוסכניקים זה במסגרת תעשייה?
משה נקש:
לפלסטינאים? כן
נועה שוקרון:
 הבנתי
רונן לוי:
כן
רונן לוי:
 היה לנו 12,000 מתוך 30,000
רונן לוי:
 שתביני את המכה, זה שליש
נועה שוקרון:
אז אנחנו בעצם, אם הבנתי נכון, מדברים בעיקר על תעשייה כענף שבעצם קיבל פלסטינים
נועה שוקרון:
 הבנתי נכון? רק לוודא
נועה שוקרון:
 נכון? בסדר, אז זו סוגיה שאנחנו נצטרך לדבר עליה ולחשוב עליה ביחד
נועה שוקרון:
 זה גם ענף שעל פניו יש לו מכסות זרים ולכן אני חושבת שנוכל לחשוב על מנגנונים שיאפשרו את זה
נועה שוקרון:
 אנחנו נקיים את החשיבה המשותפת הזאת ונתקדם
ורוניקה רוזנברג:
ומה לגבי הניקיון?
נועה שוקרון:
מה, כמה?
ורוניקה רוזנברג:
אישור עובדים זרים
נועה שוקרון:
אבל שוב, אנחנו כרגע באים לתת מענה על פגיעה במלחמה
ורוניקה רוזנברג:
יש פגיעה מתמשכת ומצטברת
נועה שוקרון:
מה הפגיעה מהמלחמה, אני מתכוונת כמה עובדים לא נכנסים היום שנכנסו ב-6 באוקטובר?
סימון דוידסון:
לא
סימון דוידסון:
 לא היו, לא היו עובדים פלסטינאים בניקיון
ורוניקה רוזנברג:
לא, היא יודעת שאין פלסטינאים
נועה שוקרון:
לא, ולכן אני אומרת שוב, זו סוגיה שהיא סוגיה שהיא נמצאת על שולחן הממשלה כבר לא מספר חודשים
נועה שוקרון:
 עמדתנו המקצועית ידועה לגביה
נועה שוקרון:
 אני כן חושבת שבעת הזו נכון קודם כל לטפל בדברים שהם תוצאה של פגיעה ישירה של המלחמה
קריאה:
מה לגבי המסעדות?
חיים שחר:
אבל תראי, אם את מדברת על הנושא של הניקיון ואני שייך לכללית, אנחנו מדברים על מקום שהוא מציל חיים
חיים שחר:
          (היו"ר סימון דוידסון)
סימון דוידסון:
לא, אני אקצר את התהליך
ורוניקה רוזנברג:
יש פה פגיעה גם מצטברת
סימון דוידסון:
הייתה פה אמירה של הוועדה, של יושב ראש הוועדה
סימון דוידסון:
 זה אומר שאנחנו נתקדם בנושא הזה
סימון דוידסון:
 אנחנו נשב עם האוצר, אנחנו נשב עם המשרדים הנוגעים בדבר
סימון דוידסון:
 אנחנו בעד ואנחנו נרצה לקדם את זה
סימון דוידסון:
 כמובן שנצטרך הסכמות גם של האוצר בנושא הזה
סימון דוידסון:
 זה לא יקרה מחר בבוקר, אבל זה יהיה תהליך שבסופו של דבר אני מקווה שנצליח
סימון דוידסון:
 כי אנחנו מאמינים בזה
סימון דוידסון:
 אני אתן זכות דיבור לרונן לוי, יושב ראש איגוד המוסכים, בבקשה
רונן לוי:
תודה
רונן לוי:
 קודם כל, אנחנו ענף שמעסיק 46,000 עובדים בערך
רונן לוי:
 מתוכם 32,000 בערך מקצועיים ו-12,000 לפני המלחמה היו פלסטינאים
רונן לוי:
 רק בשביל לסבר את האוזן, חלק מהאזורים שלנו שנסגרו כתוצאה מהמלחמה, כמו אשקלון ואזורים קרובים, לא מדבר על אופקים, כרגע סגורים
רונן לוי:
 וכרגע מוסכים אחרים שצריכים לתת פתרונות גם לצבא, גם כרגע לענפים כמו המזון וכדומה, כרגע לא מתפקדים
רונן לוי:
 אני אתן לך דוגמה, יש לי מוסך בבאר שבע שהיה לו רק מחברון
רונן לוי:
 רוב המוסך, מוסך עם שלושה מוסכים
רונן לוי:
 מוסך ענק שמטפל במשאיות ואוטובוסים והיה לו לפני כן כמעט 60 עובדים, הוא כרגע מתפקד עם 12 עובדים
רונן לוי:
 שהם, ששני בעלי הבית עובדים פיזית בידיים בשביל להוציא מכוניות, גם צבאיות
רונן לוי:
 ועכשיו פתחו שתי משמרות, גייסו את הילדים ואת הילדים הוציאו אותם מצווי 8 והחזירו אותם לעבודה כדי שנוכל לתפעל את המשק מהבחינה הזאת
רונן לוי:
      זאת אומרת, אנחנו לא באנו, אנחנו אף פעם לא דיברנו על עובדים זרים, לא התעסקנו בזה
רונן לוי:
 כי זה פשוט, היה לנו את העובדים האלה
רונן לוי:
 כרגע אנחנו במצוקה מטורפת
סימון דוידסון:
של כמה? מה המספר?
רונן לוי:
12,000
סימון דוידסון:
היו לכם גם לפני זה? היו 12,000?
רונן לוי:
 נעלמו לגמרי
רונן לוי:
 עכשיו הבעיה השנייה שהעובדים המזרח ירושלמים, כמו שאת אמרת עכשיו לגבי העובדים מהאוכלוסייה הערבית, שעבדו בתחום הפחחות והצבע, שעיקר העובדים כרגע לא מגיעים לאזורים האלה
רונן לוי:
 לא לאשקלון, לא ללוד, לא לתל אביב
רונן לוי:
 מוסכים, יש לי רשתות מוסכים של פחחות וצבע שאין שם עובדים בכלל
רונן לוי:
 שאין עובדים בכלל
רונן לוי:
 באים בבוקר, מדברים עם הפקידה והמכוניות עומדות וכרגע לא, אי אפשר לתקן אותם
רונן לוי:
 זאת אומרת, המצב הוא מאוד מאוד חמור
רונן לוי:
 דחוף
רונן לוי:
 אני מקבל ביום עשרות טלפונים
סימון דוידסון:
אבל רונן, יש לי, אני רוצה להבין משהו
סימון דוידסון:
 יאשרו לכם
סימון דוידסון:
 מה שהיה זה מה שיהיה, תקבל את המספר
רונן לוי:
אנחנו צריכים מהר
רונן לוי:
 אני לא יודע, אנחנו לא יודעים איך לעשות את זה וגם אף אחד לא הבין איך עושים את זה
סימון דוידסון:
לא, השאלה שלי איך אתה בעצם מלמד אותם, מכשיר את אותם עובדים שמגיעים
רונן לוי:
אנחנו עכשיו התחלנו בתהליך של קליטה של פה בתוך הארץ, קליטה מהירה של 100 שעות
רונן לוי:
 אבל זה, זה בטל בשישים
רונן לוי:
 יש לי 120, עכשיו הצלחתי בקול קורא להביא 120 ואני מתחיל עכשיו בכיתות של 30
רונן לוי:
 יש לנו אישור ממשרד הכלכלה לעשות
רונן לוי:
 לנו יש מכללה
רונן לוי:
 שאלו פה מה אנחנו עושים בשביל לשמר עובדים ולהביא עובדים
רונן לוי:
 אנחנו בנינו מכללה באיגוד המוסכים על מנת לעשות את זה
רונן לוי:
 אבל נורא קשה להביא
רונן לוי:
 מעבר לזה, שבבתי הספר לא רוצים ללמד, זה סיפור אחר
רונן לוי:
 אבל זה כרגע אני רוצה לדבר בדחוף, לא בחשוב
חזי אבירם שייב:
ברשותך, רונן, אני רוצה, חזי שייב, מנכ"ל איגוד יבואני הרכב
חזי אבירם שייב:
 השאלה שלך היא שאלה מאוד טובה
חזי אבירם שייב:
 בגלל שהיא בעיה פדגוגית
חזי אבירם שייב:
 להכשיר היום אנשים לתקן מנועים וגירים, אתה בעצם גורם להם בעוד 10 שנים להיות מובטלים
חזי אבירם שייב:
 זאת אומרת, היום אנחנו נמצאים במצב שיש צורך מאוד גדול
חזי אבירם שייב:
 גם בגלל המלחמה וגם לפני
חזי אבירם שייב:
 אבל בעוד 10 שנים, כשיהיו רכבים חשמליים מה נעשה עם האנשים? ואז אנחנו כל הזמן אמרנו שנכון במקום להכשיר אנשים ולדון אותם לאבטלה בעוד 10 שנים, נכון להביא לטווח הזמן של השלוש חמש שנים הבאות עובדים זרים
חזי אבירם שייב:
 אז באמת פתרנו את הבעיה הזאת עם עובדים פלסטינאים
חזי אבירם שייב:
 אבל אני מודיע לכם, אני לא רואה דרך שעובדים פלסטינאים יחזרו לעבוד בענף הרכב יותר
חזי אבירם שייב:
 זה לא יקרה
חזי אבירם שייב:
 והענף הזה הוא ענף שבסוף אם הוא מושבת כל המשק מושבת
חזי אבירם שייב:
 התעשיינים מושבתים, המסעדות מושבתות
חזי אבירם שייב:
 אם רכבים לא ייסעו, שום דבר לא ייסע
חזי אבירם שייב:
 היום בצבא אנחנו מתמודדים עם דברים שאני לא רוצה לדבר עליהם כרגע פה
סימון דוידסון:
תגיד לי, אתם מגייסים יוצאי צה"ל שעבדו בזה בצבא?
חזי אבירם שייב:
אנחנו בעזרת משרד התחבורה, בעזרת משרד התחבורה עשינו קול קורא להביא פנסיונרים שיבואו קודם כל לסגור את הפערים
חזי אבירם שייב:
 אנחנו עושים הכול, אבל זה טיפה בים
רונן לוי:
יש לי אנשים שבאים לעבוד עכשיו בלי כסף, שמאים, כל מיני כאלה שמוכנים לעבוד בהתנדבות
רונן לוי:
 אמיתי
רונן לוי:
 ועובדים
רונן לוי:
 אבל זה כלום
רונן לוי:
 מבחינת הצרכים זה יפה מאוד, זה ציוני מאוד, זה נחמד, זה על הכיפאק, אבל זה שום דבר מבחינת הכמות שאנחנו צריכים
רונן לוי:
 זה בטל בשישים
חזי אבירם שייב:
זה לא סוג שאף אמא לא רוצה שהילדים שלה יהיו מכונאים
חזי אבירם שייב:
 אנחנו נתקלים בבעיה הזאת כבר עשר שנים
סימון דוידסון:
משה, יש עם זה בעיה, עם הדרישה שלהם, עם הבקשה שלהם?
משה נקש:
שמה?
סימון דוידסון:
בנושא של עובדים זרים לענף הזה
משה נקש:
הסברתי
משה נקש:
 כמו ביתר הענפים החדשים, שלא קיימים היום במשק
משה נקש:
 זה דברים שצריכים החלטת ממשלה, צריכים חשיבה, דיון בין משרדי
סימון דוידסון:
משרד האוצר אמר שזה משהו שיעבור
משה נקש:
יש שיקולים של משרד העבודה, של תעסוקת ישראלים
משה נקש:
 צריך לקחת הכול בחשבון
משה נקש:
 ככל והמשרדים יחליטו ורוצים לעשות החלטת ממשלה על ענפים מסוימים, מכסות מסוימות, אז צריך לקדם את זה
רונן לוי:
ומה נעשה בינתיים? מה נעשה בינתיים? איזה רכבים נעצור?
סימון דוידסון:
כן, אבל אתה צריך להבין, עובדים זרים זה לא מהיום למחר
סימון דוידסון:
 לא תקבל מחר בבוקר 12,000 עובדים זרים
רונן לוי:
לא, אני רוצה 4,000, לא 12,000
רונן לוי:
 אני רוצה 4,000, אני אסתדר עם 4,000
רונן לוי:
 אנחנו, מה אני עושה מחר בבוקר? איך אני מתקן את הרכבים שאני לא יכול לתקן עכשיו? מחר בבוקר הרכבים שלכם עוד יעמדו, מה תגידו?
סימון דוידסון:
תקשיב, אנחנו איתך
סימון דוידסון:
 הוועדה איתך
רונן לוי:
אני יודע
רונן לוי:
 אתה איתי בטוח
סימון דוידסון:
גם יושב ראש הוועדה
רונן לוי:
גם יושב ראש הוועדה
רונן לוי:
 שזה אחד הדיונים הכי מעמיקים שאני ראיתי בנושא של עובדים המון המון שנים
רונן לוי:
 אבל מה אני עושה מחר בבוקר? אני צריך 4,000 עובדים מחר, אחרת רכבים יעמדו פה
רונן לוי:
 משאיות יעמדו, המשק יעמוד
רונן לוי:
 כולכם, כולכם תעמדו
רונן לוי:
 מי לא משתמש ברכב? תגידו לי
רונן לוי:
 מה, נביא חמורים שיחליפו את הרכבים? אז אני צריך 4,000
רונן לוי:
 לא 12,000, צריך 4,000
רונן לוי:
 תגידו לי שלחתם את אבנר פלור לשרה שלו
רונן לוי:
 תסבירו לי, מה אני צריך לעשות מחר בבוקר בשביל להביא 4,000 עובדים? מה אני צריך לעשות?
אבנר פלור:
אני רוצה לשאול אותך מר משה נקש
אבנר פלור:
 תן לנו מתווה, אנחנו לא נישן בלילה, נעשה אותו
אבנר פלור:
 יחד איתו
אבנר פלור:
 אני מכיר את החבר'ה במשרד התחבורה
אבנר פלור:
 אנחנו לא מכירים את זה
אבנר פלור:
 תגיד לנו מחר מה לעשות, אחת, שתיים, שלוש
אבנר פלור:
 נעשה אותם
אבנר פלור:
 תגיד לנו שבועיים, שלושה
מיכל וקסמן חילי:
אם זה לא יקרה מעבר המשק פשוט יתכווץ
משה נקש:
כדי לפתוח ענף חדש ולהביא עובדים זרים לענף הזה צריך - - -
רונן לוי:
מחר נפגשים איתך, אתה מתחיל להניע?
משה נקש:
 אתם צריכים לפנות למשרד הרלוונטי שלכם, משרד התחבורה
חזי אבירם שייב:
הוא פנה אליכם היום
משה נקש:
לקדם החלטת ממשלה
משה נקש:
 אנחנו יודעים להיכנס לתמונה
משה נקש:
 כמובן ניתן את השיקולים שלנו כשיקולי מדיניות הגירה של מדינת ישראל
משה נקש:
 שוב, יש שיקולים תעסוקה, אוצר
משה נקש:
 כולם יתנו את העמדות שלהם
משה נקש:
 כך עובדות החלטות ממשלה
משה נקש:
 בסדר? אפשר לעשות את הדברים האלה גם מהר
משה נקש:
 אנחנו יודעים לעשות את העבודה, אחרי שיש החלטת ממשלה ומנחים אותנו להביא עובדים בכמויות שצריך, מהמדינות שצריך, בדרך שצריך, אנחנו יודעים לעשות
סימון דוידסון:
תן לסמנכ"ל לענות
אבנר פלור:
אבל רגע, אני רוצה להבין משהו
אבנר פלור:
 בדיון הקודם אמרתם שנפנה לראש מנהל עובדים זרים
אבנר פלור:
 הכנו את המכתב, עשיתי סבב עם כל הגורמים אצלנו
אבנר פלור:
 זה מה שנאמר פה בדיון, זה מה שנמסר לי
רונן לוי:
הוועדה ביקשה מאתנו
אבנר פלור:
פניתי לראש מנהל זרים, תגידו לי מה עכשיו הצעד הבא
אבנר פלור:
 אני רוצה לדעת
משה נקש:
אז הנה אמרתי עכשיו
משה נקש:
 אני יכול לחזור או שאתה יכול לראות בהקלטה
אבנר פלור:
לא, אני רוצה להבין
משה נקש:
אז אתה משרד התחבורה ואלה הלקוחות שלך
אבנר פלור:
זה גם תשתיות, זה גם נהגים, זה גם המון
סימון דוידסון:
נו, אז תקשיב לו מה שהוא אומר
משה נקש:
אתה שואל שאלה, תקשיב לתשובה
משה נקש:
אתם, הם הלקוחות שלכם
משה נקש:
 אתם רוצים לעזור להם בעניין הזה
משה נקש:
 מה שצריך לעשות, ככה זה עובד בענפים אחרים
משה נקש:
 הענפים מתכללים דיון בין משרדי
משה נקש:
 מביאים הצעה להחלטת ממשלה, הצעת מחליטים
משה נקש:
 כמה עובדים, לאיזה ענפים, איך מקצים אותם, כל התהליכים האלה ומעבירים את זה בהחלטת ממשלה
חזי אבירם שייב:
מחילה מכל האנשים המכובדים שיש פה, לא הפנמתם שאנחנו בסיטואציה אחרת
חזי אבירם שייב:
 אתם שולחים אותנו עכשיו לתהליכים, לממשלה
משה נקש:
אני לא זוכר שהמדינה הזאת של אבא שלי, שאני יכול להודיע מתי הוא יכול להביא, מי ומאיפה
רונן לוי:
אני צריך 4,000 עובדים, תגידו לי איך להביא אותם
רונן לוי:
 חבר'ה, משהו אחר קרה ב-7 באוקטובר
סימון דוידסון:
בואו נסכם את הלופ הזה, אתם, זה בידיים שלכם בסוף מול משרדי הממשלה
סימון דוידסון:
 זאת אומרת, אתם צריכים לגשת, אתם, המשרד עצמו, להחלטת מחליטים בממשלה
סימון דוידסון:
 צריך לעשות את זה כמה שיותר מהר
סימון דוידסון:
 וזה אפשרי שזה יקרה מהר, מירי רגב יודעת לעשות את זה
סימון דוידסון:
 וצריכים לקדם את הנושא הזה
סימון דוידסון:
 ואתם צריכים, אתם בקשר איתו כל הזמן
סימון דוידסון:
 פשוט תקדמו את זה
סימון דוידסון:
 אנחנו כוועדה כמובן שאנחנו בעד
סימון דוידסון:
 אנחנו לא נעצור ולא נבלום דברים
חזי אבירם שייב:
אנחנו נשב כאן בעוד שנה ושום דבר לא יקרה
סימון דוידסון:
אני מקווה שלא
חזי אבירם שייב:
לצערי הרב
חזי אבירם שייב:
 למרות שאני יודע שהוועדה איתנו, אני אומר לך, אנחנו נשב פה עוד שנה ושום דבר לא יקרה, כי מסובבים אותנו עכשיו
חזי אבירם שייב:
 הממשלה, להחלטות, להצעת מחליטים
חזי אבירם שייב:
 אלה דברים של שגרה, זה לא דברים של חירום, זה לא דברים של חירום
חזי אבירם שייב:
 עכשיו, אני יודע מה המצוקה שלי
חזי אבירם שייב:
 אני מתאר לעצמי שכל האנשים שהטריחו את עצמם להגיע לפה יש להם מצוקות אולי עוד יותר גדולות ממני
חזי אבירם שייב:
 ואתם לא מפנימים שאנחנו בסיטואציה אחרת
חזי אבירם שייב:
 תנו לנו תשובות ופתרונות מהירים
סימון דוידסון:
אוקיי, חזי, בוא, אני רוצה, פשוט אנחנו בעוד חמש דקות מסיימים
רונן לוי:
רק שנייה, עוד מילה אחת
סימון דוידסון:
שנייה, שנייה, רגע
סימון דוידסון:
 אני רוצה לענות לחזי
רונן לוי:
רק לתודעה
רונן לוי:
 אתה הלקוח שלנו, הצבא וזה, ואני ואתה הלקוח שלנו
רונן לוי:
 לא אני הלקוח שלנו
משה נקש:
ידידי, אני לא מכיר דרך להביא עובדים זרים בלי שיש לי החלטת ממשלה שמורה לי לעשות את זה
רונן לוי:
בסדר, אז תעשו לנו משהו זריז
רונן לוי:
 נוזל זריז
חזי אבירם שייב:
אז אולי להעלות החלטת ממשלה - - -
משה נקש:
אמר יושב הראש, שתדע חה"כ דוידסון, אפשר היום לעשות החלטות ממשלה מהירות יותר מהשגרה
סימון דוידסון:
אני רוצה רגע, חבר'ה
סימון דוידסון:
 סליחה, אל תדברו ביחד איתי
סימון דוידסון:
 בסופו של דבר, יש פה עובדי משרדים, יש פה עובדי משרדים שעושים רק מה שהממשלה אומרת להם לעשות
סימון דוידסון:
 אי אפשר לקצר את התהליך הזה
סימון דוידסון:
 אני מבטיח לך שאנחנו נעשה, אני אדבר גם עם אלי
סימון דוידסון:
 אנחנו נעשה דיון המשך שבוע הבא כדי לזרז את התהליכים האלה, כדי לוודא שכל ארגון וכל גוף לפי מה שמגיע לו אנחנו נוכל לקדם דברים
סימון דוידסון:
 ואנחנו לא סתם, כמו שאמרת, אנחנו לא סתם עושים את הדיון הזה ככה כדי לסתום פיות
סימון דוידסון:
 אנחנו רוצים לקדם
סימון דוידסון:
 אנחנו פה כדי שהדברים יתקדמו
גבי בן הרוש:
בבקשה, אל תרפו, בגלל שאף אחד אחר לא עושה את זה
סימון דוידסון:
אותו דבר גם משה נקש
סימון דוידסון:
 אבל משה נקש כבול בהחלטות של הממשלה
סימון דוידסון:
 מה לעשות? הוא לא יכול לכופף ידיים לאף אחד
ורוניקה רוזנברג:
אני אוכל לבקש להיות?
סימון דוידסון:
לא, לא, אנחנו פשוט עוד שלוש דקות מסיימים
ורוניקה רוזנברג:
כי צריך לדעת מה לבקש מהם בעוד שבוע
ורוניקה רוזנברג:
 צריך לדעת מה לבקש בעוד שבוע
סימון דוידסון:
תכיני לנו דף, אנחנו נדאג לזה
סימון דוידסון:
 תכיני לנו מסמך מסודר
גבי בן הרוש:
אתה יודע מה אני למד מהדיון היום? על מה שאנחנו כבר 20 שנה מבקשים מהכנסת
גבי בן הרוש:
 לקחת חיילים לכל מיני מקצועות, עם מענקים, כמקצועות מועדפים
גבי בן הרוש:
 תראו מה קרה פה
גבי בן הרוש:
 אנחנו יצרנו את כל התלות בהם, להפעיל את כל המשק
גבי בן הרוש:
 זה יעלה על הדעת שמדינה מקבלת? וזו הבעיה, לא לטווח הקצר
משה נקש:
אני רוצה להוסיף חצי משפט, זה דברים חשובים
משה נקש:
 כי בסופו של דבר לא כל הפתרון לכל הבעיות זה עובדים זרים
משה נקש:
 אי אפשר, כמו שאי אפשר להיות תלויים רק בפלסטינאים, וראינו את זה, אותו דבר אי אפשר להיות תלויים רק בעובדים זרים
משה נקש:
 צריך כאן מכלול פתרונות ועובדים ישראלים וחיילים משוחררים וסטודנטים
גבי בן הרוש:
עבודת כפיים לפרויקט לאומי
קריאה:
זה חלקית נכון
סימון דוידסון:
חבר'ה, אני מבקש לא לעזור לי
סימון דוידסון:
 אני רוצה לסכם
יעקב מושקוביץ:
יש לי רק משפט אחד
יעקב מושקוביץ:
 אני ביקשתי, ישבתי כבר פה שעות
יעקב מושקוביץ:
 אני רוצה, לי קוראים יענקל'ה מוסקוביץ, אני הייתי בתחילת הדיון שהיה לפני מספר ימים
יעקב מושקוביץ:
 את הדיון פתח שר הכלכלה ואמר במילים מאוד מאוד פשוטות, אנשים ישבו פה ושמעו
יעקב מושקוביץ:
 מה שהיה לא יהיה
יעקב מושקוביץ:
 אמר במפורש
יעקב מושקוביץ:
 אנחנו סומכים על הוועדה הזאת, כי אלי משקיע שעות ונשמה בוועדה הזאת
יעקב מושקוביץ:
 תרימו את הכפפה
יעקב מושקוביץ:
 הוועדה הזאת צריכה להרים את הכפפה ולעשות שינוי דרמטי בכל הנושא של העסקת עובדים זרים
יעקב מושקוביץ:
      כבר דברים קורים
יעקב מושקוביץ:
 ענבל משש בשליחות לאומית להציל את ענף החקלאות, כי נחתם כבר הסכם בילטרלי
יעקב מושקוביץ:
 דברים קורים
יעקב מושקוביץ:
 זו השעה לעשות את המהפכה בתחום הזה של עובדים זרים
יעקב מושקוביץ:
 תרימו את הכפפה, אנחנו סומכים עליכם כמנהיגים
יעקב מושקוביץ:
 תרימו את זה, זה הזמן לעשות את כל התיקונים הנדרשים בעניין הזה
יעקב מושקוביץ:
      אני שמעתי מה אמרת, כבוד יושב הראש, בתחילת הדיון, שצריך לשנות את הכול
יעקב מושקוביץ:
 ודיברנו גם על זה אחר כך במסדרון
יעקב מושקוביץ:
 אני אתן לכם דוגמה, רק שתבינו, אני חייב לתת לכם את הדוגמה
יעקב מושקוביץ:
 ממשלת ישראל החליטה, באמת תוך שעות, לאפשר להביא לחברות כוח אדם 5,000 עובדים זרים שאין הסכם בילטרלי
יעקב מושקוביץ:
 ואני דיברתי עם אחת המדינות ודיברתי עם אחת החברות ואתה הזכרת לי את זה פשוט
יעקב מושקוביץ:
 ואמרתי לו בוא, איך אנחנו זה? הוא אומר לי אני אשלח לך דוגמה של חוזה עם פולין
יעקב מושקוביץ:
 אתה דיברת על פולין, אז זה קפץ לי הפיוז
יעקב מושקוביץ:
 אני אשלח לך חוזה עם פולין
יעקב מושקוביץ:
 אז חברת כוח האדם במדינה הזאת חותמת מול החקלאי
יעקב מושקוביץ:
 בפולין, תקשיבו, אני ראיתי את המחיר שכתוב שם, חשבתי שאני חולה
יעקב מושקוביץ:
 חשבתי שאני חולה כמה החקלאי משלם בפולין וכמה החקלאי משלם במדינת ישראל, פי ארבע
יעקב מושקוביץ:
 למה? בגלל השרשרת משתמשים
יעקב מושקוביץ:
 בגלל כל השרשרת סביב העניין הזה
יעקב מושקוביץ:
 את זה יש עליכם לפרק
יעקב מושקוביץ:
 זה לא פשוט
יעקב מושקוביץ:
 זה לא פשוט, אבל אנחנו סומכים עליכם כמנהיגים לעשות את המהלך הזה
יעקב מושקוביץ:
 ותצליחו בעניין הזה, אנחנו מאחוריכם
סימון דוידסון:
יענקל'ה, אני מתחבר למה שאמרת ואני אסכם לאחר הדברים שלך
סימון דוידסון:
      כשפתחנו את הישיבה היום וגם בישיבה הקודמת, אני חד משמעית אמרתי שאנחנו צריכים ללמוד ממה שקורה בעולם
סימון דוידסון:
 אני אספר לך, משה
סימון דוידסון:
 אני הייתי בעברי, לפני יושב ראש איגוד השחייה, חבר ועד אולימפי
סימון דוידסון:
 והבנתי שאם נעשה אותו דבר לא נצליח ופיטרתי את כולם
סימון דוידסון:
 והבאתי מאמנים זרים ולמדתי מה שקורה בחו"ל
סימון דוידסון:
 והבאנו את השחייה להישגים הכי גדולים
סימון דוידסון:
 אז זה בעולם קטן שנקרא ספורט, שבשבילי הוא עולם גדול
סימון דוידסון:
 אבל בכל ישיבה שאני יושב בכנסת, כבר שנתיים וחצי, אני כל הזמן יוצא באמת בדיכאון, שקשה מאוד לשנות
סימון דוידסון:
 מאוד מאוד, אתה צריך להיות קוסם
סימון דוידסון:
      הנושא הזה של עובדים זרים לא סתם נכנסתי אליו, כי אני הבנתי שהוא דרמטי למשק הישראלי
סימון דוידסון:
 הוא בעצם הקטר של יוקר המחיה
סימון דוידסון:
 כי הוא בסוף, אתה יודע, זה יורד למטה
סימון דוידסון:
 ולא משנה מאיזה תחום
סימון דוידסון:
 ואם אנחנו לא נדע ככנסת ישראל, כי בסוף זה הכנסת ביחד עם הממשלה, וזה יגיע מהוועדה הזאת, לעשות שינוי
סימון דוידסון:
 כדי שהמעסיק ישלם לא יודע אם רבע, אבל שישלם לפחות חצי פחות ושזה יהיה הרבה יותר קל ושיגיעו עובדים גם יותר מקצועיים, דרך אגב, אז אנחנו לא נצליח לשנות שום דבר, אנחנו נשים פלסטר
סימון דוידסון:
 בגלל זה ועדות זה עוד פלסטר ועוד פלסטר
סימון דוידסון:
 פה צריך לעשות שינוי רדיקלי בכל הנושא הזה של הבאת עובדים זרים
סימון דוידסון:
 זה צריך להיות קל יותר, ברור יותר, זול יותר וצריכים לשנות את הדבר הזה, אין מה לעשות
סימון דוידסון:
 וזה ייקח זמן
סימון דוידסון:
      אבל אני יכול להבטיח לכם, בגלל שאני גם מכיר את אלי
סימון דוידסון:
 לא סתם אני באתי לפה, אני לא יושב עם כל יושב ראש
יעקב מושקוביץ:
אנחנו סומכים עליו
סימון דוידסון:
בגלל זה אני אומר, צריכים לפעמים אנשים אמיצים לעשות דברים אמיצים
סימון דוידסון:
 ואנחנו נעשה את זה ואנחנו נעבור עוד ועדה ועוד ועדה
סימון דוידסון:
 זה ייקח, זה תהליך, זה לא פשוט
סימון דוידסון:
 ובסוף נסביר לכולם למה צריך לעשות את זה אחרת
סימון דוידסון:
 ואני מודה לכם שהגעתם ואני מאחל לכם בריאות ושנעבור את התקופה הזאת כמה שיותר בשלום
דוד ביטן:
בוקר טוב לכולם
דוד ביטן:
 לפני שאני פותח את הישיבה, נמצאים איתנו נציגים של משפחות החטופים
דוד ביטן:
 נאפשר להם לומר מספר דברים, כמובן
דוד ביטן:
 בבקשה
שחר מור:
קודם כל, תודה רבה לכולם על כך שאתם מקדישים מזמנכם כדי לשמוע אותנו
שחר מור:
 לדעתנו – חשוב שקולנו יישמע
שחר מור:
 אני רוצה לספר לכם על אברהם מונדר, דוד שלי
שחר מור:
 דוד שלי הוא בן 78
שחר מור:
 הוא היה צנחן בגבעת התחמושת, במלחמת ששת הימים, שם הוא נפצע
שחר מור:
 דוד שלי היה חלוץ
שחר מור:
 הוא בנה את ביתו והקים את משפחתו בקיבוץ ניר עוז, בנגב המערבי, בעקבות קריאתו של ראש הממשלה דאז, בן גוריון: "על הנוער ליישב את הנגב"
שחר מור:
     הם שמרו בגופם
שחר מור:
 הקיבוצים נחשבו, אז, כחוד החנית של הציונות
שחר מור:
 הקיבוצים יפריחו את השממה, יישבו
שחר מור:
 מי שביקר בניר עוז ב-20-30 השנים האחרונות – היה נוכח לכמה המקום הזה באמת היה הפרחת השממה
שחר מור:
 כמה הוא היה דומה לגן עדן עלי אדמות: הגינון; היופי; האנשים; המסגרת שהייתה ניר עוז, שהייתה הגשמה של כל הדברים הטובים שגדלנו עליהם
שחר מור:
     דודי הגיע לגיל 78
שחר מור:
 אל תשליכני לעת זקנה
שחר מור:
 15 השנים האחרונות היו נוראיות
שחר מור:
 בעקבות הפציעה שלו במלחמת ששת הימים – היו לדודי בעיות שהיום מאבחנים כ-PTSD
שחר מור:
 אז – לא היה אף אחד שידע, בכלל, על מה לדבר; רק אנחנו, המשפחה, ידענו שאברהם נושא עמו משהו מהמלחמה
שחר מור:
      הוא בחר לגור בניר עוז, וב-15 השנים האחרונות – היה צבע אדום כל יומיים
שחר מור:
 הוא היה במרחב המוגן ובממ"ד שלו יותר ממה שהוא היה בחוץ, ובכל זאת – הוא המשיך לגדל את משפחתו, מתוך אמונה; מתוך הבנה של התפקיד שלנו כאן, בנגב
שחר מור:
 מה אנחנו, הציונים, עושים בנגב? מפריחים את השממה; מגדלים את אסם התבואה של מדינת ישראל
שחר מור:
     הוא המשיך, וב-15 השנים האחרונות – המציאות שלהם הייתה בלתי נסבלת
שחר מור:
 צבע אדום כל דקה
שחר מור:
 בתל אביב – זמן ההתרעה הוא דקה וחצי; בניר עוז – מי שלא מכיר – זמן ההתרעה הוא עשר שניות
שחר מור:
 עשר שניות
שחר מור:
 דוד שלי, בן 78 – אני מזכיר – עם בעיות בריאותיות
שחר מור:
 ראייתו הולכת ונחלשת; הוא נעזר במקל בשביל ללכת, ויש לו רעידות לא רצוניות ביד ובפנים
שחר מור:
 הוא שומר על אופטימיות, וממשיך לגדל את ילדיו, לפתח את הקיבוץ ולשחק עם נכדו היחיד
שחר מור:
      ואז באה השבת הזו, ובשבת הזו, כל משפחתו וכל קיבוצו – הופקרו
שחר מור:
 הופקרו
שחר מור:
 בניר עוז לא ירו יריות
שחר מור:
 הצבא נכנס לניר עוז אחרי שהמחבלים כבר עזבו
שחר מור:
 כבר לא היה להם מה לעשות שם
שחר מור:
 הצבא פשוט נכנס
שחר מור:
 רועי, בן דודי האהוב, הבן של אברהם – נרצח באותה שבת
שחר מור:
 הבת של אברהם, קרן, והבן שלה, שגרים בכפר סבא ובאו לבקר את סבא וסבתא בקיבוץ בשמחת תורה – נחטפו עם סבא וסבתא
שחר מור:
 כל המשפחה
שחר מור:
      מתוך משפחה של חמישה – אחד נרצח וארבעה אינם
שחר מור:
 אנחנו לא יודעים עליהם כלום
שחר מור:
 אנחנו יודעים דבר אחד: אחת החטופות ששוחררה הייתה, כנראה, בקפסולה – אני לא יודע איך לקרוא לזה – יחד עם אברהם מונדר, דוד שלי
שחר מור:
 זה מה שאנחנו יודעים – שכנראה הוא בסדר; אני לא יודע איך לקרוא לזה בסדר, כן? אנחנו יודעים שהוא פצוע
שחר מור:
 אני מניח שאחרי 36 ימים – כולם שם פצועים קשה
שחר מור:
 כולם שם מדממים
שחר מור:
      דוד שלי לא יודע שהבן שלו נהרג
שחר מור:
 לאן יש לו לחזור? אין קיבוץ
שחר מור:
 דוד שלי היה מחסנאי במפעל נירלט, המפעל של ניר עוז
שחר מור:
 לפני שמונה שנים – המפעל חטף פגיעה ישירה
שחר מור:
 המחסנאי שעבד יחד עם דוד שלי – נהרג במקום
שחר מור:
 אלה אנשים שסבלו מלחמה לא עכשיו; ב-15 השנים האחרונות
שחר מור:
 וברגע האמת – הפקירו אותם
שחר מור:
      אני לא מבין איפה המדינה מאז
שחר מור:
 אני לא מבין איך כל אחד לא עוצר את מה שהוא עושה – ועושה את הכל בשביל להחזיר אותם, כי זו החובה המוסרית שלנו, מעבר לכל דבר
שחר מור:
 החובה המוסרית שלנו היא לא להעביר כספים ל-א', ל-ב' או ל-ג'
שחר מור:
 החובה המוסרית שלנו היא לכפר, ולו בקצת, על ההפקרה הנוראית שחלק מתושבי העוטף הרגישו כבר 15 שנים, אבל בטח ובטח – באותה שבת נוראית
שחר מור:
 הפקרות נוראית של שנים ושל דורות
שחר מור:
      כל מי שביקר בניר עוז ב-15 השנים האחרונות – לא יכול היה שלא לקבל הרצאה קטנה ממי שהוא מבקר אותו על כמה זה מסוכן; על כמה הצבא כבר לא איתנו; על כך שכל הזמן מורידים לנו את כיתות הכוננות ואת הסד"כ
שחר מור:
 בכל שנה – יותר ויותר
שחר מור:
 הפקרות של שנים
שחר מור:
 זה לא התחיל באותה השבת, וזה לא התחיל לפני תשעה חודשים
שחר מור:
     הנגב המערבי – מה שקראו לו "עוטף עזה" – שומם
שחר מור:
 נשרף
שחר מור:
 המפעל; החקלאות; הרפתות; האנשים; גני הילדים
שחר מור:
 אני קורא מכאן לכל אחד שיושב כאן: יש משמעות למילה "איש ציבור"
שחר מור:
 איש ציבור עובד בשביל הציבור
שחר מור:
 אתם לא עובדים בשביל Base, אתם לא עובדים בשביל חלק מהאנשים; אתם עובדים בשביל הציבור, ובשביל הציבור הזה אתם – כל מי שנושא באיזו שהיא אחריות של איש ציבור – צריכים לתת עכשיו את הדין, ולהקדיש את כל כוחו, מרצו ויכולותיו להחזרת האנשים שאנחנו, כמדינה, הפקרנו
שחר מור:
     ואני לא מדבר איתכם על "הפקרנו למוות"
שחר מור:
 אני מדבר איתכם, כרגע, רק על "הפקרנו בעודם בחיים, כרגע"
שחר מור:
 כרגע – הם נמצאים 70-80 קילומטר מכאן
שחר מור:
 חיים
שחר מור:
 נושמים
שחר מור:
 זו הנחתנו
שחר מור:
 שוב, אני רוצה לסיים בזה: כל מה שאתם עושים צריך להיות מופנה לכיוון הזה, כדי לכפר, ולו במעט, על ההפקרות הנוראית של אנשים טובים, שעשו את כל מה שהמדינה אמרה להם שצריך לעשות
שחר מור:
 שקנו את הדבר הזה, ובגופם – שילמו
שחר מור:
 ובמשפחתם – שילמו
שחר מור:
 ובמפעל עולמם – שילמו
שחר מור:
 דוד שלי היה ממקימי הקיבוץ; אין קיבוץ
שחר מור:
 תודה רבה
לינור דן:
בוקר
לינור דן:
 הוא כבר לא טוב מזה 38 ימים, עוד מעט
לינור דן:
 אני לינור דן
לינור דן:
 אלה בני המשפחה שלי, שנמצאים עכשיו בעזה: עופר והילדים שלו – סהר בת ה-16 וארז בן ה-12
לינור דן:
 ארז ציין יום הולדת בשבי
לינור דן:
 אני בטוחה שאתם ציינתם ימי הולדת, במשפחה שלכם, בחודשים האחרונים
לינור דן:
 אף אחד מהם לא קרה בשבי
לינור דן:
 ארז לא יודע מה קרה עם אמא שלו