GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליהו מרידור:
 בסדר? אני חושב שפה אני, ואני מניח שיש עוד גופים שרוצים לדבר על זה
אליהו מרידור:
 אני מניח שפה עניתי על זה בצורה מספיק ברורה
אליהו מרידור:
      ברשותכם, אני רוצה לעבור, לצד הגב' אריאלה בן צור נמצאת פה גם כן הגב' אסנת מוספי, בעלים ומנכ"לית של ים רם
אליהו מרידור:
 נכון? ואני אשמח ללמוד מכם באילו קשיים מרכזיים נתקלות הלשכות הפרטיות מתחילת המלחמה?
יואב בן צור:
אוקיי, אז אני אתחיל, אריאלה
יואב בן צור:
 קודם כל, אני באמת רוצה להגיד לגבי, להודות באמת לעובדים הנמצאים כרגע בארץ, הם עושים עבודה יוצאת מן הכלל
יואב בן צור:
 ובאופן יחסי, חששנו שתהיה נטישה המונית
יואב בן צור:
 והאמת, התבדינו ואנחנו שמחים על כך ומודים להם על כך
יואב בן צור:
      יש לנו תקשורת ישירה אל מול הרשות
יואב בן צור:
 אנחנו מנסים כל הזמן להעלות את הבעיות
יואב בן צור:
 אבל יש בעיות שחוזרות על עצמן
יואב בן צור:
 הקטע הזה של המחסור הוא נכון, הוא לא חדש, אנחנו תמיד מצביעים עליו
יואב בן צור:
 לאורך כל השנים אנחנו מצביעים על מחסור
יואב בן צור:
 אבל עכשיו המחסור הרבה יותר בולט בהיבט הזה שיש לנו כרגע עת מלחמה ואנחנו צריכים באמת לחשוב איך אנחנו שוקלים את צעדנו
יואב בן צור:
 בין הדברים שהצענו זה היה באמת מה שמשה הציג
יואב בן צור:
 אבל בין יתר הדברים שאנחנו מבקשים להעלות זה העניין של ה-51 וה-63 חודשים
יואב בן צור:
 זה עובדים שנמצאים בארץ, סיימו את תקופת העסקתם במקום מסוים ובעת הזו הם יכולים לשמש כמחליפים
יואב בן צור:
 מכיוון שאין הרבה עובדים שעוזבים כרגע את הארץ הם נשארים ללא מענה כרגע ואנחנו לא יכולים כרגע לשבץ אותם כמחליפים
יואב בן צור:
 המדינה חשבה על זה ואמרה אנחנו ניתן לכם את האפשרות
אליהו מרידור:
אם תוכלי בבקשה להרחיב על זה מעט יותר
אליהו מרידור:
 את צריכה לקחת בחשבון שלא כולם מצויים בנבכי הפרטים שאתם חווים ביום יום
יואב בן צור:
עובד שסיים מעל 51 חודשים עד 63 חודשים הוא יכול לשמש כמחליף
אליהו מרידור:
ארבעה חודשים
יואב בן צור:
ארבעה חודשים, חמישה, עד שנה
יואב בן צור:
 ובתום השנה הוא יוכל להיות מועסק באופן קבוע אצל משפחה מסוימת
יואב בן צור:
 בטווח הזה של ה-51 עד 63 חודשים, זאת אומרת ב-12 חודשים האלה הם כרגע משמשים כמחליפים
יואב בן צור:
 וזה עבד טוב בעת ההיא כשאנשים באמת יצאו את הארץ
יואב בן צור:
 פנינו לרשות ודיברנו איתם על העניין הזה שכרגע יש עובדים שנמצאים בטווח הזה, הם לא מועסקים
יואב בן צור:
 אין לי איפה לשבץ אותם, כי אין לי עובדים שעוזבים כרגע את הארץ
יואב בן צור:
 אלא אם כן נגיד נסעו, תכף אנחנו נדבר על האינטר ויזה, לא ברור בדיוק מה קורה איתו
יואב בן צור:
 אני לא יכולה גם לשבץ אותו כרגע לאינטר ויזה, כי אני עוד לא יודעת אם המטפל חוזר או לא
אליהו מרידור:
מה זה שייך? זו הכתובת הישירה לצורך העניין
יואב בן צור:
אבל המשפחה אומרת לי אני רוצה אותו קבוע
אליהו מרידור:
 רצון של משפחה, לא, לא, לא
יואב בן צור:
אבל נתנו להם 90 יום
יואב בן צור:
 הם אומרים אני לא יכול, אני אחרי חודש רוצה כבר מקום מסודר
יואב בן צור:
 אני לא יכול
יואב בן צור:
 המשפחה אומרת לי אני לא יודעת אם הוא חוזר או לא
יואב בן צור:
 אני לא יודעת אם הם חוזרים
משה נקש:
אריאלה, כל עוד הוא לא חוזר הוא יכול להחליף אותו
יואב בן צור:
רגע, רק שנייה משה
יואב בן צור:
 כן, והמדינה באה ואמרה אנחנו ניתן לכם את האפשרות להעסיק אותם באזור 3
יואב בן צור:
 לאזור 3 הם נתנו את האפשרות הזאת
יואב בן צור:
 כל האזור שהוא בפריפריה, שבאמת נפגע
אליהו מרידור:
אני אסביר, מדינת ישראל כדי לשמור על תעדוף חילקה את המדינה לשלושה אזורים
אליהו מרידור:
 לטעמי זה לא מספיק
משה נקש:
3 זה פריפריה, כן
יואב בן צור:
ואמרו אוקיי, שם ניתן מענה
יואב בן צור:
 אלא מה? יש הרבה עובדים שלצערנו הרב כרגע הם בעלי הדעה ותגידו מה שתגידו על העניין הזה, אין לנו כרגע יכולת להחיל עליהם את החוק
יואב בן צור:
 והם מבקשים להישאר באזור 1 או 2
יואב בן צור:
 פנינו לרשות ואנחנו מבקשים, אני עכשיו פונה אליכם ואומרת תנו לנו להשתמש בהם גם כקבועים, לא רק כמחליפים
יואב בן צור:
 הבעיה להשאיר אותם כמחליפים, גם הם לא מיושמים לגמרי, יש לנו כאלה שנשארים ואין לי עבודה עבורם
סימון דוידסון:
וגם המעסיק לא רוצה
יואב בן צור:
וגם המעסיק לא רוצה, כי המעסיק רוצה מישהו מבוגר
משה נקש:
אריאלה, אני מצטער, אבל אי אפשר לאחוז את החבל משני קצותיו
יואב בן צור:
תסביר
משה נקש:
אתם מצד אחד אומרים הרבה עובדים עוזרים, יוצאים, אינטר ויזה, צריך למצוא להם מחליפים
משה נקש:
 מצד שני, עד שיש פה מאגר של מחליפים אתם אומרים תנו לנו לשים אותם קבוע
משה נקש:
 אתם מצמצמים את המחליפים שממילא מצומצמים
יואב בן צור:
לא, אבל משה, אנחנו בעת צרה
יואב בן צור:
 אנחנו לא באמת, זה לא, אנחנו לא ביקשנו את זה כל הזמן
יואב בן צור:
 זה עכשיו
יואב בן צור:
 נכון לעת הזו, נכון לעת הזו
יואב בן צור:
 ואתם באמת הבנתם את העניין הזה
משה נקש:
אז עשינו את זה עבור מי שהכי צריך בעת הזו, וזו הפריפריה שנפגעה פה הכי קשה
יואב בן צור:
אבל אתה יודע, אתה גם צריך להבין, אתה יכול להביא את החומר לאנשים
יואב בן צור:
 אבל אם האנשים האלה לא מוכנים לעבור לפריפריה ובכל זאת הם נשארים, בסופו של דבר הם יישארו לא חוקיים
יואב בן צור:
 אנחנו נשארים ללא עובדים
יואב בן צור:
 המטופלים נשארים ללא עובדים
יואב בן צור:
 אז מה עשינו בזה? בואו נחשוב על התקופה הזאת, זה הרי לא כזה פריצת דרך
יואב בן צור:
 זה לא איזה משהו, זו תקנה שאפשר לפתוח אותה
יואב בן צור:
 אתם מביאים עובדים שהיו פה בארץ ונגמר הזמן שלהם ומאשרים להם לבוא לחקלאות ובניין
יואב בן צור:
 יש לנו פה סיעוד
יואב בן צור:
 אנחנו צריכים לעזור להם
אליהו מרידור:
על מה את מדברת? מאיפה את גוזרת את הנתון הזה?
יואב בן צור:
את הנתון הזה? ממה שהעיתונות כתבה
אליהו מרידור:
מה, אני חי לפי עיתונות? לא הבנתי
אליהו מרידור:
 את אשת מקצוע
יואב בן צור:
לא, אני מדברת עכשיו, אני לא מדברת על - - -
אליהו מרידור:
 כשאני מזמין אותך פה לסקירה לא ביקשתי שתפרשי לי מה הם כותבים בעיתונים
אליהו מרידור:
 רוב הדברים שכותבים בעיתונים אני לא מאמין להם
יואב בן צור:
אוקיי, אז אני מתנצלת
יואב בן צור:
 אוקיי? אני לוקחת את הדברים אחורה
יואב בן צור:
 אני מדברת על כרגע מה קורה
יואב בן צור:
 יש לנו כרגע 51 עד 63 חודשים עובדים שנמצאים במערך
יואב בן צור:
 מבקשים אותם לעבוד באופן קבוע אצל כל המטופלים בכל הארץ
יואב בן צור:
 זו הבקשה שלנו
אליהו מרידור:
 את אומרת, בקיצור ולעניין, המדיניות שבה עובד נמצא בתפר ההוא והוא שמור, התפר הזה שמור לטובת מתן מענה להעסקת, למעסיקים שזקוקים לעובד זמני, לקצר את התקופה הזאת
אליהו מרידור:
 בהכרח אנחנו פוגעים במעסיקים, שאני מזכיר לך, "מעסיקים", זה לא איזה שהוא גוף
איתן לבני:
חסר ישע
אליהו מרידור:
חסר ישע
דניאל פרידמן:
זה אנשים
אליהו מרידור:
בסדר? ופעם שנייה, אני מאפשר לעובד לקבל איזה שהוא guarantee לפני שאני כמדינה קיבלתי את המענה ונתתי את המענה למי שבאמת זקוק לה
אליהו מרידור:
 שלטובת העניין הזה ה-12 חודשים האלה נועדו
אליהו מרידור:
 בסדר? אני כן יכול לקדם בברכה שתגידי לי עובד שסיים באזור 1 ב-51 חודשים ומבקש לעבוד כעובד קבוע מיד סיום ההעסקה, מיד, לא לקצר את ה-12 חודשים
אליהו מרידור:
 מיד
אליהו מרידור:
 באזור 3, אני איתך
משה נקש:
בדיוק מה שעשינו
משה נקש:
 בדיוק מה שעשינו
אליהו מרידור:
אני איתך
אליהו מרידור:
 בסדר? לבוא ולהגיד, בואי את יודעת מה יהיה השלב הבא
אליהו מרידור:
 שתבואי ותגידי שמע, אין ברירה, מישהו שסיים באזור 3 רוצה לקצר את, מיד בסיום ה-51 חודש לעבור לאזור 1
יואב בן צור:
לא, לא
אליהו מרידור:
למה לא? זו הבקשה הבאה
יואב בן צור:
לא
יואב בן צור:
 משה, אבל אתם מבינים בדיוק מה אני אומרת
משה נקש:
אבל זה מה שאמרת
משה נקש:
 יושב הראש בדיוק אמר את הנקודה
משה נקש:
 אנחנו רוצים לעזור כרגע - - -
אליהו מרידור:
 את יכולה בבקשה לעדכן אותי אם אתן מזהות בעיות מיוחדות באזורים מסוימים או מטפלים מסוימים?
יואב בן צור:
באזור אשקלון קשה לנו מאוד
אליהו מרידור:
את זה אני רוצה שתבטאו
יואב בן צור:
מאוד קשה
יואב בן צור:
 עם כל העוטף
יואב בן צור:
 יש לנו גם מהעוטף נפטרו לנו מטפלות, אבל זה מטופל
יואב בן צור:
 יש לנו משפחות שעברו מהעוטף לאזורים אחרים ואנחנו מנסים לשבץ להם עובדים כרגע
יואב בן צור:
 לא, הם היו ללא עובדים
אליהו מרידור:
אני רוצה לדעת, אם את יודעת לתת לי איזה שהוא, דיברת על אשקלון
אליהו מרידור:
 על איזה שהיא קבוצה או אולי תאגיד שמעסיק באשקלון, שיש שם נטישה
אסנת בראביב מוספי:
טוב
אסנת בראביב מוספי:
 אני עובדת בעיקר באזור 3
אסנת בראביב מוספי:
 שמי אסנת מוספי, מנכ"לית ים רם, אני עובדת בעיקר באזור 3
אסנת בראביב מוספי:
 באירוע הגדול הזה ישר שוחחתי עם ענבל, מהמנהל, שהיא לא נמצאת פה כרגע
אסנת בראביב מוספי:
 ואמת שהרמנו טלפונים לכל הלקוחות, עשינו בדיקת מצב, יחד עם העובדים הסוציאליים של הרשות
אסנת בראביב מוספי:
 וכן הגענו להבנות וכן מנסים לעזור להם
אסנת בראביב מוספי:
 רק יש בעיה אחרת, מהצד השני, שעובדים פוחדים
אסנת בראביב מוספי:
 זה לא שאין מענה
אסנת בראביב מוספי:
 כן מנסים למצוא להם פתרונות
אסנת בראביב מוספי:
 אבל הבעיה היא שהמון המון עובדים מפוחדים ולא מוכנים להגיע לא לאשקלון, לא לשדרות, לא לנתיבות
אליהו מרידור:
מה רלוונטי שדרות?
אסנת בראביב מוספי:
הם לא מוכנים לעבוד שם
אליהו מרידור:
דודה מסעודה שגרה בשדרות ויש לה מטפלת סיעודית עברה איתה ביחד לבית מלון בים המלח
אסנת בראביב מוספי:
אז הרבה עובדות לא מוכנות
אליהו מרידור:
לעבור לבית מלון?
אסנת בראביב מוספי:
כן
אליהו מרידור:
או, ספרו לי על זה
אסנת בראביב מוספי:
הרבה עובדות
אסנת בראביב מוספי:
 יש לי באשקלון מקרה שיש לי קשישה שאין לה ממ"ד
אליהו מרידור:
לא דיברתי על אשקלון
אליהו מרידור:
 אוקיי, בואי, אין לה ממ"ד מבחינתי זה שדרות
אסנת בראביב מוספי:
אין לה ממ"ד והיא לא הייתה מוכנה ללכת לבית מלון?
אסנת בראביב מוספי:
כי היא לא מוכנה ללכת לבית מלון עם הקשישה
אסנת בראביב מוספי:
 אז הבן לקח אותם אליו הביתה
אליהו מרידור:
 ומה קורה עם הקשישה הזאת?
אסנת בראביב מוספי:
עכשיו היא נשארת, מנסים לשכנע, אנחנו כבר כמה שבועות יום אחרי יום משכנעים את העובדת להישאר ולא צריך לפחד, את בממ"ד אצל הבן
אסנת בראביב מוספי:
 וזה לוקח המון, אתה יודע, כאילו להסביר להם
אליהו מרידור:
אתן יודעות להתייחס לתופעה הזאת? אני לא מכיר אותה
אליהו מרידור:
 היא אמרה שזה דבר שחוזר על עצמו
אליהו מרידור:
 היא רק נתנה לי דוגמה אחת
מאיה בנדס:
היה אצלנו מקרה, שוב, זה מקרים בודדים, זה לא עניין של זה
מאיה בנדס:
 אבל מקרה ספציפי שהמטופלת הלכה לבית של הבת ברמת גן, שיש שם ממ"ד
מאיה בנדס:
 והעובדת סירבה להצטרף אליה
אליהו מרידור:
 היא לא רוצה, היא לא רוצה להיות נמצאת בבית משפחתי
מאיה בנדס:
זה הסתיים בסיום העסקה בסופו של דבר
מאיה בנדס:
 אוקיי? זה הסתיים בסיום העסקה, עם שימוע כדין, והכול בליווי שלנו
מאיה בנדס:
 אבל זה גם קורה
אליהו מרידור:
בסדר, חריגים קורים תמיד ובכל מקרה
אליהו מרידור:
 תמיד ובכל מקרה
אליהו מרידור:
 אני שואל, אני מבקש לדעת האם אתם מזהים מגמה כזאת?
אסנת בראביב מוספי:
לרוב לא
אסנת בראביב מוספי:
 יאמר לזכות העובדים והמשפחות שבאמת באמת הם בסדר
אסנת בראביב מוספי:
 בוא נאמר ש-98% בסדר
אסנת בראביב מוספי:
 תמיד יש 2% חריגים
אליהו מרידור:
 בשביל זה לא מקיימים דיון
אליהו מרידור:
 בשביל זה יש מערכות שאמורות לתת מענה למקרים חריגים
אליהו מרידור:
 מכאן אנחנו מזכירים, שבים ומזכירים ומעודדים מי שמרגיש שקולו לא מספיק נשמע, להשתמש בעוד כלי שלנו שמציע פניות ציבור
אליהו מרידור:
 מכיוון שאתה לא מפסיק להצביע, מרגיש לא נעים, אני אתן לך רשות דיבור
אליהו מרידור:
 אבל אחרי זה אתה לא מצביע
נדב דקל:
אני מעסיק
נדב דקל:
 ואני נתקל בבעיה
נדב דקל:
 אני נדב דקל, אני מעסיק, אני אדם נכה
נדב דקל:
 יש לי נכות קשה
נדב דקל:
 ואני פניתי עשרות פעמים לרשויות, למשה נקש, לרשות האוכלוסין
נדב דקל:
 הם רואים אותי כמספר, לא כבן אדם
אליהו מרידור:
נדב, תעצור, אל תתעייף
אליהו מרידור:
 בוא תעצור, אני אעשה לך את זה קצר
אליהו מרידור:
 אני אעשה לך את זה קצר
אליהו מרידור:
 אני הבהרתי בתחילת הדיון, מבחינתי אתה יכול להמשיך להצביע כמה שאתה רוצה בקצב הזה
אליהו מרידור:
 אני הבהרתי כאן בדיון שכל נושא שרוצים לדבר עליו הוא אך ורק עם השלכות שנגרמו כתוצאה מהמלחמה
אליהו מרידור:
 אם יש לך השגות לגבי הטיפול שאתה זוכה לו מרשות האוכלוסין, זה לא הזמן, זה לא המקום
אליהו מרידור:
 אל תגרור אותי להתייחס לגופה של טענה, כי אז אני יכול להבהיר ואתה יודע שאני בורח מזה
אליהו מרידור:
 אני ניהלתי איתך כמה שיחות בארבע עיניים
אליהו מרידור:
 הבהרתי לך, אני מזמין אותך שנשוב וניפגש ונמשיך להקשיב ולתת מענה ונתייחס לטענות שלך, שהן לא רלוונטיות לדיון הזה
אליהו מרידור:
 בזה סיימנו
נדב דקל:
אז מה? אני לא רלוונטי?
אליהו מרידור:
לא, חס וחלילה
אליהו מרידור:
 אחרי כל מה שאמרתי אתה לא רלוונטי? אני אומר שהתלונות שלך שזכו להתייחסות ויזכו להתייחסות נוספת הן לא חלק מהדיון שעוסק בהשלכות המלחמה
נדב דקל:
אז בוא אני אגיד לך על המלחמה
אליהו מרידור:
או, על המלחמה, בבקשה
נדב דקל:
אני כתושב פריפריה
משה נקש:
איפה אתה גר?
אליהו מרידור:
אתה מהקריות משהו, לא?
נדב דקל:
נהריה
נדב דקל:
 כשאני רוצה להעסיק עובד זר והוא שומע שאני מנהריה הוא לא יגיע אליי
אליהו מרידור:
בגלל המלחמה?
נדב דקל:
גם במלחמה, כן
נדב דקל:
בגלל המלחמה
אליהו מרידור:
אז איך אתה מסביר את זה שאני שמעתי את זה ממך כבר כמה, לא רוצה להגיד עשרות פעמים, אבל בוודאי יותר מ-15 פעמים
אליהו מרידור:
 שלפני המלחמה
אליהו מרידור:
 אז למה אתה אומר לי בגלל המלחמה
נדב דקל:
גם במלחמה
אליהו מרידור:
גם במלחמה, אבל לא בגלל המלחמה
נדב דקל:
לא רק בגלל המלחמה
אליהו מרידור:
אדוני, אם זה בגלל המלחמה אני רוצה ללמוד לטפל
אליהו מרידור:
 למרות שזה פרטני
אליהו מרידור:
 אם זה לא בגלל המלחמה זה לא נושא לדיון הזה
אליהו מרידור:
 ואתה לא יכול להגיד לי שזה בגלל המלחמה, כי אתה מספר לי את זה כבר שנה
נדב דקל:
אני כמעסיק שרוצה לקבל עובד זר היום אני לא יכול לקבל
נדב דקל:
 לא מהלשכות, שתפקידן לתת לי עובד זר, כי הם אומרים לי אין להם עובדים זרים
נדב דקל:
 אם אתה רוצה להעסיק, אני אזמין לך עובד מחוץ לארץ
נדב דקל:
 הם מביאים לי גם עובדים מחוץ לארץ ממדינות שהן לא, הן לא עובדות עם התרבות הישראלית
אליהו מרידור:
 טוב אדוני, תודה
נדב דקל:
כמו אוזבקיסטן
אליהו מרידור:
תודה, אני מודה לך
נדב דקל:
וגם החלוקה שאתם מזכירים כל הזמן פה
נדב דקל:
 הם מעדיפים לעבוד בתל אביב
נדב דקל:
 פה בן אדם שהבאת פה, את פולין
אליהו מרידור:
אני חושב שמישהו פנה אליי דווקא שלשום על עובד זר מדהים שהתפנה
אליהו מרידור:
 שסיים העסקה
סימון דוידסון:
בן אדם שהבאת אותו, התכוונת אליי?
קריאה:
כן, כן, זו הכוונה
סימון דוידסון:
נעים מאוד, סיון דוידסון, חבר כנסת
סימון דוידסון:
 והוא לא הביא אותי, אני אדם חופשי
נדב דקל:
אני לא הייתי צריך לפנות - - -
אליהו מרידור:
לא, לא, אבל הוא חבר ועדה
אליהו מרידור:
 לא, זה יכול לקחת עכשיו
אליהו מרידור:
 לא, שנייה נדב
אליהו מרידור:
 פרקטית, יש לך עכשיו עובד זר?
נדב דקל:
יש לי
אליהו מרידור:
נו, אז מה זה רלוונטי?
נדב דקל:
אם לא היה עובד זר לא הייתי יכול לבוא לפה
אליהו מרידור:
 אז תודה לאל שיש לך עובד זר ואתה יכול להגיע
אליהו מרידור:
 ואני שמח לראות אותך
אליהו מרידור:
 ובכך הסתיימה רשות הדיבור שלך
נדב דקל:
תודה רבה
משה יועד הכהן:
אדוני יושב הראש, יש לי רק נקודה אחת, פנו אליי תוך כדי הדיון
משה יועד הכהן:
 לגבי עובדים שמסרבים לעבוד עם מטופלים במלונות
משה יועד הכהן:
 אני חושב שצריכה להיות התייחסות של הרשות, שהיא תאמר לאותו עובד שתהיה לו בעיה בהמשך
משה יועד הכהן:
 זאת אומרת, אם הוא מנסה לעבור למקום אחר
אליהו מרידור:
פשוט קצר, קל ולעניין
אליהו מרידור:
 עובד שמסרב לעבוד בבית מלון, מר נקש, עובד שמסרב לעבוד בבית מלון, לא מצליח להבין, אבל כל אחד וסיבותיו שלו
אליהו מרידור:
 ניתן יהיה לשקול השמתו מחדש באזור 3
אליהו מרידור:
 לא טוב, הביתה
אליהו מרידור:
 אפילו מלחמה
משה נקש:
במכתב שהוצאנו אתמול, במכתב שראש המנהל שלי ענבל משש, הוציאה אתמול כתוב ככה: "בנוגע לסיום העסקה" אני לא אקריא את כל הסעיף, אבל "במסגרת הבקשה להשמה חדשה תיבחן סיום סיבת העסקה"
משה נקש:
 אנחנו לוקחים בחשבון גם את הדברים האלה
אליהו מרידור:
 אז לקחת בחשבון זה נפלא, זה לא מספיק לי
אליהו מרידור:
 אני מבקש לקבוע מדיניות
אליהו מרידור:
 מדיניות פשוטה
אליהו מרידור:
 עובד שלא רוצה להגיע לעבוד בבית מלון, זה עובד שהגיע מאזור 3
אליהו מרידור:
 בהכרח
אליהו מרידור:
 הוא יכול לקבל השמה מחדש באזור 3, שהוא לא אזור מפונה
אליהו מרידור:
 לא יילקח בחשבון ולא כיבוס מילים
אליהו מרידור:
      אגב, למען הגילוי הנאות וההגינות, משה המסור והחרוץ מבטא כאן מכתבים והחלטות של ענבל
אליהו מרידור:
 היא לא נמצאת כאן כי היא נמצאת בשליחות חשובה מאוד לטובת ענף אחר, במולדובה
אליהו מרידור:
 והיא תגיע עם בשורות גדולות ונדון בזה בדיון הבא, בעזרת השם
אליהו מרידור:
      אז אני שב אליך בשאלה נוספת
אליהו מרידור:
 אני אשמח בבקשה לדעת, בהמשך לנושא שקיימנו בדיון מיום 23 באוקטובר, אתם פרסמתם שישנן הקלות בענף הסיעוד
אליהו מרידור:
 אתם ציינתם שיש מוקד ייעודי למפונים מהדרום ומהצפון
אליהו מרידור:
 וצוין שלצד זאת הרשות תנקוט במדיניות של סיוע פרטני למפונים
אליהו מרידור:
 אני אשמח לדעת אילו פעולות ננקטו כדי לסייע למפונים? יכול להיות שזה גם יענה לנו קצת על מה שהוליד את הצורך בשאלה הקודמת
אליהו מרידור:
 אני ארחיב – יכול להיות שעובד אומר כל הכבוד, אני מאוד מאוד מסור למעסיק שלי
אליהו מרידור:
 אבל במעט שעות שאני רוצה לישון ולהיות עם עצמי אני רוצה חדר לבד
אליהו מרידור:
 אני רגיל לחדר לבד
אליהו מרידור:
 לקחו אותי לבית מלון
אליהו מרידור:
 חדר משותף עם עוד בני משפחה
אליהו מרידור:
 לא נעים לי, לא טוב לי
אליהו מרידור:
 מבין אותו
אליהו מרידור:
 רוצה לדעת אם אתם נוברים להגיע לרזולוציות כאלה ולתת להם מענה? זו דוגמה
משה נקש:
אני אתייחס לזה
דניאל פרידמן:
אני יכול לקחת את זה צעד קדימה? מעבר לבית מלון, אני גם אמרתי בשיחות בינינו, האנשים שלא מוכנים להישאר בשדרות וזה, המצב שלהם קשה, צריך גם לבחון אופציה בשיתוף משרד הבריאות, משרד הרווחה, להביא אותם לבתי חולים, למוסדות
דניאל פרידמן:
 ואז יש גם נוהל לעובדים זרים לעבוד באותם
אליהו מרידור:
אני אסביר לך את הבעיה
אליהו מרידור:
 אגב, למי שלא יודע, אין סיכוי שמישהו לא יודע
אליהו מרידור:
 אבל הדובר הוא חברנו המסור והנמרץ אלכס פרידמן מעמותת "נכה לא חצי בן אדם"
אליהו מרידור:
 אני מודה לך על שהצפת את זה
אליהו מרידור:
 אני רוצה רגע לבטא
אליהו מרידור:
 מדינת ישראל בוודאי וגם לא בעת הזו ובוודאי לא מול האתגרים הכלכליים הרבים שרובצים לפתחה
אליהו מרידור:
      אני אומר שמדינת ישראל מתמודדת עם מגוון רחב של אתגרים, בוודאי כלכליים, היא לא יכולה להרשות לעצמה לשם גמלה כפולה
אליהו מרידור:
 זאת אומרת שפעם אחת לממן את השהות של המטופל בבית חולים ופעם שנייה גם להמשיך ולממן ולספוג את הישארותו של העובד הזר
קריאה:
גמלה ישירה אתה לא משלם
אליהו מרידור:
הגמלה מאיפה מגיעה? בוודאי
אליהו מרידור:
 גמלת סיעוד
אליהו מרידור:
 לא שייך אבל
אליהו מרידור:
 אני לא מדבר על זה
אליהו מרידור:
 אני מדבר על גמלת סיעוד
אליהו מרידור:
 ניתן לממש אותה בשני אופנים: או באמצעות העסקה ישירה או שלא
אליהו מרידור:
 לצערי, בינתיים העסקה ישירה נותנת אחוז מופחת בצורה לא הגיונית ולא הגונה
אליהו מרידור:
 אבל עדיין, זו אפשרות נוספת
אליהו מרידור:
 עדיין זה אותו כסף
אליהו מרידור:
 זאת אומרת, זה יוצא מאותו מקור
אליהו מרידור:
 אם מטופל מפונה לבית חולים שיקומי, סיעודי, זה עולה כסף למדינה
אליהו מרידור:
 לא יכול לשם גם את זה וגם את הישארותו והחזקתו של העובד הזר
אליהו מרידור:
 כן, אלכס היקר?
דניאל פרידמן:
אדוני, אבל אתה מצד שני כן משלם גם על העובד הזר וגם על בית המלון
דניאל פרידמן:
 אני מדבר על אופציות חריגות בהנחה שאין בית מלון
אליהו מרידור:
שהות בבית מלון אינה עומדת בקנה אחד עם עלות במוסד סיעודי
דניאל פרידמן:
אני אומר עוד קצת חריגה
נטלי גבאי לוי:
אדוני יושב הראש, אני אשמח להתייחס לזה ולומר שככלל אתה צודק
נטלי גבאי לוי:
 אבל בימי המלחמה גם אנשים שפונו למוסדות סיעודיים אנחנו ממשיכים לשלם את גמלת הסיעוד ולא שוללים אותה
אליהו מרידור:
למה? למה?
נטלי גבאי לוי:
כי הם עברו לא מבחירה
נטלי גבאי לוי:
 הם נמצאים שם בתנאים, נתחיל מזה שרובם לא רוצים להתפנות למקומות האלה ולא נוח להם
אליהו מרידור:
לבתי מלון?
נטלי גבאי לוי:
 ושניים, הם ברוב המקרים מפונים עם העובדים הזרים שלהם
נטלי גבאי לוי:
 העלות נשארת להם
נטלי גבאי לוי:
 הם לא מחזירים את העובד הזר
נטלי גבאי לוי:
 יש להם מישהו שנמצא איתם
נטלי גבאי לוי:
 ואנחנו מאפשרים את זה
אליהו מרידור:
אני לא מקבל את זה
אליהו מרידור:
אומר בכנות רבה, אני לא מקבל את זה
דניאל פרידמן:
אז מה הם יעשו?
אליהו מרידור:
הנה, אני מסביר
אליהו מרידור:
 מדינת ישראל מחויבת למתן מענה חלופי למקום מגורים קבוע
אליהו מרידור:
 אם בנסיבות המלחמה נאלצים לפנות
אליהו מרידור:
 המקום אמור להיות ראוי, מכובד, נקי, נגיש
אליהו מרידור:
 ככזה שיודע לתת מענה למוגבל ניידות, וזה בסדר גמור
אליהו מרידור:
 החליט המטופל ו/או בני משפחתו שהמענה הזה לא מתאים להם
אליהו מרידור:
 מבקשים לשנות את ייעוד התקציב שמדינת ישראל מתקצבת, בחירה שלהם
אליהו מרידור:
 מכבדים את זה
אליהו מרידור:
 לא מכפילים את זה
אליהו מרידור:
 אני מדבר כרגע בכובע של חבר, מרכז הקואליציה בוועדת כספים
אליהו מרידור:
 חבר'ה, אנחנו לא עם תקציב בלתי מוגבל
דניאל פרידמן:
אני חושב שאנחנו מדברים על אותו דבר
אליהו מרידור:
אני חושב שלא, אבל אני אשמח שתסביר לי
דניאל פרידמן:
אני מדבר על פינוי לא איפה שהמשפחה בוחרת
דניאל פרידמן:
 אני מדבר על פינוי אדם שהתפנה למקום כזה או אחר, אנחנו מדברים על אותו דבר
דניאל פרידמן:
 אני לא מדבר על מישהו שלא מתאים לו והוא רוצה מקום אחר
אליהו מרידור:
אז אני שוב פעם מסביר, אלכס
אליהו מרידור:
 אני רוצה להיות הגון ואחראי
אליהו מרידור:
 פונה
אליהו מרידור:
 מדינת ישראל אמורה לספק לו מקום חלופי שייתן מענה הוגן ומכובד ונוח
דניאל פרידמן:
המדינה חשבה שאותו מטופל פונה למוסד סיעודי
אליהו מרידור:
אם הוא פונה למוסד סיעודי מתוך שיקולים ורצון והחלטה של המדינה, זה עניין אחד
דניאל פרידמן:
אוקיי
דניאל פרידמן:
 זהו
אליהו מרידור:
אם המטופל מבקש מתוך נוחות שלו לא להגיע לבית מלון, אלא להגיע לבית חולים סיעודי, המדינה לא יכולה לספוג כפל
אליהו מרידור:
 אז זהו, אז הנה, הבהרתי
אליהו מרידור:
 טוב שהבהרת את זה ואני הבהרתי על זה
דניאל פרידמן:
ומה קורה עם העובד בזמן שאדם פונה למוסד סיעודי?
אליהו מרידור:
אז אני הסברתי
אליהו מרידור:
 אני חושב שאני הסברתי בצורה מאוד נהירה
אליהו מרידור:
 אם המטופל פונה מבחירה שלו, מבחירה שלו, למוסד סיעודי כשיש חלופה אחרת, הוא ויתר על העובד
אליהו מרידור:
 הוא בוודאי ויתר על הגמלה שבאמצעותה הוא מעסיק את העובד
אליהו מרידור:
 חבר'ה, מדינת ישראל עם לא מעט אתגרים
אליהו מרידור:
 יש גבול עד כמה ניתן למתוח את זה בעת הזו
דניאל פרידמן:
אנחנו מדברים על אותו דבר
אליהו מרידור:
אז אני אומר לכם שלא
נטלי גבאי לוי:
אז אני כן, אני אדייק ואומר שאמרנו את אותו דבר
נטלי גבאי לוי:
 והדיוק שאתה עשית על העניין שאם אדם פונה מטעם המדינה אז לאנשים כאלה אנחנו משלמים
נטלי גבאי לוי:
 חשוב לציין שגם האנשים האלה מסומנים במשרד הבריאות, הם מקבלים קוד מלחמה, שבעצם ככה אין חלוקת קצבה בחלק מהגמלאות שהיא כן מתבצעת בביטוח הלאומי
נטלי גבאי לוי:
 ואנחנו ממשיכים לנכה עצמו שנמצא שם
נטלי גבאי לוי:
 הוא לא בחר להגיע לשם
נטלי גבאי לוי:
 לא הייתה לו ברירה
נטלי גבאי לוי:
 הוא תחת אש
אליהו מרידור:
 אז הנה, אז אני שוב פעם, גב' גבאי
אליהו מרידור:
 גם פה אני רוצה לדייק את זה
אליהו מרידור:
 אם מטופל מפונה בהוראת המדינה, אבל בהחלטת המדינה בשל אילוצים של המדינה למוסד שיקומי ולא לבית מלון, זה בסדר ומתבקש שהיא תמשיך לספוג ולהעסיק את העובד שלו
אליהו מרידור:
 זה בסדר גמור
אליהו מרידור:
 אם המדינה אבל הסכימה, חרף העובדה שיש לה מתן פתרונות אחרים כדוגמה בית מלון, הסכימה לשכן את אותו מטופל בבית חולים סיעודי, זה לא אומר שהיא גם תסכים לשלם כפל
אליהו מרידור:
 זה מה שאני אומר
אליהו מרידור:
 אין היגיון אחר
צפי הלל דיאמנט:
שלום
צפי הלל דיאמנט:
 שצמי צפי הלל דיאמנט, אני האחות הראשית באגף לגריאטריה במשרד הבריאות
צפי הלל דיאמנט:
 בהינתן שאותו אדם יתכן ויחזור לביתו עם העובד הזר, הוא הגיע למוסד סיעודי בקוד מלחמה, המדינה משלמת
צפי הלל דיאמנט:
 אני מבקשת פשוט את ההנחיה
צפי הלל דיאמנט:
 הוא בא עם העובד הזר, העובד הזר נמצא איתו באותו מוסד סיעודי
צפי הלל דיאמנט:
 ואם המדינה לא תשלם עבור העובד הזר, העובד הזר ילך
צפי הלל דיאמנט:
 ומה יקרה אם האדם ירצה לחזור לביתו? מה אז?
אליהו מרידור:
 קודם כל, בשביל זה, קודם כל, אז אני ארחיב על זה
אליהו מרידור:
 בשביל זה המטופל ובני משפחתו יצטרכו להפעיל שיקול דעת, על כל המשמעויות וההשלכות
אליהו מרידור:
 ושוב פעם, אם המטופל הגיע לאותו מוסד כי למדינה אין חלופה אחרת, כמובן שהיא ממשיכה לספוג את תקצוב העסקתו של העובד גם בהיותו באותו מוסד
אליהו מרידור:
 ומשכך, הקשר ביניהם יימשך גם כשהוא יוחזר לביתו
אליהו מרידור:
      אבל אם המדינה הסכימה, נעתרה לבקשתו של המטופל להיות מפונה למוסד ולא לבית מלון, אוקיי? בכזה מקרה אני מצפה שהמדינה לא תספוג באותה תקופה מעבר לתקצוב של שהותו בקוד מלחמה במוסד סיעודי גם את העובד הזר
אליהו מרידור:
 ואני רוצה לדעת באיזה מקרים המדינה החליטה שהיא מפנה למוסד סיעודי מטופל שכן יכול להימצא בביתו אם אין מלחמה, אבל לא יכול להימצא בבית מלון בתנאים מותאמים
צפי הלל דיאמנט:
זה תלוי אם המלון מונגש או לא מונגש
צפי הלל דיאמנט:
 כי לא כל המלונות מונגשים
צפי הלל דיאמנט:
 יתכן ויהיה מצב, וכבר ראינו את זה, שבן אדם פונה לבית מלון
צפי הלל דיאמנט:
 ראינו שהשירות שהוא מקבל שם הוא לא יכול להיות מיטבי, כי המלון לא מונגש
צפי הלל דיאמנט:
 סתם דוגמה פשוטה: יש אמבטיה ולא מקלחת
צפי הלל דיאמנט:
 או שדלתות החדר לא מספיק רחבות
אליהו מרידור:
כפי מיטב ידיעתי אין מציאות שבה בית מלון בישראל נותן שירותים שבכללם אין אחוז מסוים למתן מענה למוגבלי ניידות
דניאל פרידמן:
אדוני
אליהו מרידור:
אין בעיה, זו תשובה
אליהו מרידור:
 זה מה שרציתי לשמוע
אליהו מרידור:
 לא רציתי לבשל אותה
אליהו מרידור:
 רציתי שיגידו בבתי מלון על פי התקנים באופן מצרפי יש 30%, אין בעיה
אליהו מרידור:
 ומכיוון שזה לא מספיק, אין בעיה
אליהו מרידור:
 אבל אני ציפיתי וכיוונתי לתשובה הזאת
אליהו מרידור:
 כיוון שלא קיבלתי אותה אני לא רוצה לענות במקומם
אליהו מרידור:
 כי אני רוצה לדעת 6אם יכול להיות שיש חדרים שמונגשים ולא מומשו ובזמן הזה מטופל ביקש להגיע לבית חולים סיעודי והמדינה כיבדה את זה
אליהו מרידור:
 ואני לא מתערב לה בשיקולים
אליהו מרידור:
 אבל בנוסף לזה גם ספגה את עלות העסקתו של העובד
אליהו מרידור:
 קחו בחשבון שהוא נמצא בבית חולים סיעודי, צריך לתת לו מקום לינה, צריך לתת לו כלכלה, ואולי גם על זה יבקשו כסף וזה בסדר
אליהו מרידור:
 מישהו אמור לשלם את זה
איתן לבני:
אבל גם המלונות, החדרים הם מונגשים, אבל בצורה מוגבלת
איתן לבני:
 כלומר, אם הסיעודי זקוק למנוף, תדע לך שאין מנוף במלונות
איתן לבני:
 ואפילו אם יהיה אפשר להביא ואתה מביא, להשתמש בו, כי המיטה היא למטה
אליהו מרידור:
 טוב, אני ביטאתי אני חושב באופן מספיק ברור את גישתי ואני אחקור את זה בשלב מאוחר יותר, לא נגזול זמן יקר
אליהו מרידור:
      טוב, נמצא איתנו מר נחי כץ, מנכ"ל איגוד בתי האבות
חיים כץ:
תודה
משה נקש:
נחי, סליחה
משה נקש:
 ברשותך, אדוני יושב הראש, לפני שנחי מתייחס, כי זה לעבור קצת לנושא אחר
משה נקש:
 אני אשיב לשאלה ששאלת ולא הספקתי לענות, כי אלכס חידד
משה נקש:
 שאלת מה אנחנו עושים ואיזה מענה אנחנו נותנים
משה נקש:
 אז קודם כל, אנחנו באמת בהוראה של ענבל לכולנו, לכל הצוות, גם אני וגם העובדים הסוציאליים שאצלי באגף, נסענו גם, אגב, בדיוק מה ששוחחתם עכשיו
משה נקש:
 היינו גם בדיור מוגן וגם בבית אבות בתל אביב, שפונו אליו מטופלים סיעודיים עם העובדים הזרים שלהם
משה נקש:
 יש מקום שם והם בסדר והם מרוצים
משה נקש:
 וכולם, גם העובדת וגם המטופלת הסיעודית שהיא בת 92, וניצולת שואה, אבל צלולה לחלוטין, אמרו לי אנחנו כבר מאוד מאוד רוצות לחזור לבית בעוטף