GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נתנאל שבו: זה ברור.
אבתיסאם מראענה: יופי, אנחנו סיכמנו שאנחנו נתראה ואני מקווה שהמרחב שלך יהיה בטוח, גם המרחב שלהם יהיה בטוח, אבל זה הרבה תלוי בנו ובמיוחד בכם הצעירים והצעירות שאתם יכולים לתת תקווה למקום הזה, אתה מסכים איתי שהאנשים האלה לא בחרו להגיע למדינת ישראל?
נתנאל שבו: נכון, אבל הם יכולים לעצור את זה.
אבתיסאם מראענה: יש מלחמה בארצם, אנשים ברחו.
נתנאל שבו: יש עוד מדינות שיכולות לקבל אותם, כמו קנדה.
אבתיסאם מראענה: נכון, הם עושים מאמצים, מי שיכול להתקבל לקנדה תאמין לי לא היה מהסס רגע.
נתנאל שבו: מצטער, זה מדינה של יהודים, הרוב אמורים להיות פה יהודים, זה כבר לא קורה.
אבתיסאם מראענה: אני גם מצטערת לשמוע, אבל כרגע זה הסיפור, יש פה פליטים ויש מלחמות בכל העולם ואם מדינת היהודים לא תפתח את השערים שלה ותהיה אנושית זה יהיה מאוד חבל, באיזה בית ספר אתה לומד?
נתנאל שבו: אני מפתן אלון.
נתנאל שבו: בדרום תל אביב.
אבתיסאם מראענה: ובאיזה מגמה אתה?
נתנאל שבו: אני עוד לא התחלתי שם, בינתיים אני הפסקתי ללמוד.
נתנאל שבו: הפסקתי, כי סיבות אישיות.
אבתיסאם מראענה: מתי הפסקת?
נתנאל שבו: לפני חצי שנה, אבל אני רוצה, אני מתחיל שם במפתן אלון, זה בית ספר של ילדים נושרים, אבל אני אמרתי לעצמי שתחילת שנה אני חוזר לעצמי, אלך כל יום לבית הספר.
אבתיסאם מראענה: יופי, כל הכבוד.
אבתיסאם מראענה: לא לוותר.
נתנאל שבו: ברור.
אבתיסאם מראענה: אז אתה רואה, יש פה נערות מחוסרות מעמד ועושות בגרות, אתה יש לך מעמד, אתה יהודי, אתה במדינה שלך, בבית שלך אז אתה גם יכול.
נתנאל שבו: בסדר.
אבתיסאם מראענה: מה אתה מנגן בבית?
נתנאל שבו: מנגן?
אבתיסאם מראענה: איזה כלי?
נתנאל שבו: אני לא מנגן, אני אוהב לשמוע שירים של פעם.
נתנאל שבו: יואב יצחק, עופרה חזה.
אבתיסאם מראענה: מהמם ומה עם זוהר ארגוב?
נתנאל שבו: גם.
אבתיסאם מראענה: אני אוהבת, אוקי, אני מודה לך נתנאל וניפגש שוב בוועדות.
נתנאל שבו: בסדר גמור, תודה רבה.
אבתיסאם מראענה: אוקי, יש לנו את ניצן פלדשטיין מאס"ף, בבקשה ויש לנו אחרייך את שרקי, עורך דין שרקי ויש לנו בעצם את שרון טל, את מוזמנת להצטרף בבקשה, יאללה.
ניצן פלדשטיין: אז שלום, אני ניצן פלדשטיין, אני עובדת סוציאליים ואני מנהלת את התחום נוער בעמותת אס"ף, ארגון סיוע לפליטים ומבקשי מקלט.
ניצן פלדשטיין: אני אגע בשתי נקודות שכבר נגעו בהם, אבל אני אחזק אותם והנקודה הראשונה זה בעצם שבני הנוער שחיים כאן וגדלו כאן, כל הזהות שלהם היא ישראלית מעורבבת וזה בני נוער שבעצם הגיעו לכאן מגיל ינקות ועד גיל ילדות צעירה ובעצם גדלו כאן במערכת החינוך, גדלו כאן עם הזהות והערכים של ישראל בתוך מערכת החינוך ובעצם מה שקורה וגם אתה ככה נגעת בזה לגבי העובדה שבעצם מערכת החינוך, גם המופרדת וגם הלא מופרדת, מאוד מאוד מתקשה לתת את המענים שמתאימים לבני נוער, זה ברמת הקושי מאוד גדול בשעות תגבור ובמיוחד ובמיוחד אני מרגישה את זה עם הצוותים החינוכיים, בהקשר של שעות גישור ובעצם קשר עם ההורים שהוא באופן כללי הוא קשה סביב נושא של הגירה תמיד זה עולה ובטח ובטח עם הקהילה ובעצם הצוותים החינוכיים שאני עובדת איתם מאוד מתקשים לייצר קשר עם ההורים, מאוד מתקשים וזה פשוט פוגע בסמכות ההורית, כל התקשורת של הצוותים החינוכיים נהפכת להיות אל מול הילד עצמו, הילד נהיה אדון לעצמו, מחליט בעצמו, מתרגם לעצמו והנושא הזה פשוט מייצר באמת מצב שההורה כבר לא רלוונטי במירכאות בתוך החינוך והסמכות שלו נפגעת וגם הקשר עם הילדים הולך ונחלש והמעורבות בחיים שלהם והדבר הזה בעצם מייצר מצב של מהמקום הזה של הילד אדון לעצמו, נוצרת לאט לאט תהליך של נשירה, שגם אתה נגעת בזה, של נשירה של הנוער, כי באמת גם אין מספיק תגבור ומספיק ככה תנאים מותאמים ובין היתר אין קשר עם ההורים כדי שיהיה מישהו שיחזיק את הדבר הזה, זה משהו שאני נתקלת בו בכל בתי הספר.
ניצן פלדשטיין: וגם בהקשר של זה אני אגיד בהקשר למה שאמרת ככה לגבי הנערות המדהימות האלה שהצליחו להוציא בגרות אז אומנם יש פה נציגות מאוד מכובדת של נערות שעושות מאמץ עילאי להגיע מתוך מקום של הישרדות מאוד קשה ומצב של שכונה באמת שכונה מאוד מאוד קשה לגור בה, יחד עם הטראומות ויחד עם הקשיים ועם החוסר מעמד שכבר דובר פה הרבה, אבל יש הרבה מאוד בני נוער שגם לא מצליחים לשרוד את המערכת הזאתי בגלל הקושי עם ההורים והנשירה הולכת וגדלה.
אבתיסאם מראענה: תודה, תודה רבה לך.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת רשות דיבור לד"ר יונה שרקי, מדיניות והגירה, בבקשה.
יונה שרקי: כן, שלום, אני חושב שלא מעט נעשה מאמץ לעשות שימוש בילדים, בבני נוער שאינם מבינים שעושים בהם שימוש כדי לקדם אג'נדות פוליטיות כאלה ואחרים.
יונה שרקי: עכשיו למה אני אומר את הדבר הזה מכיוון שבסופו של יום כאשר לילד, או לבן נוער אין סטטוס במדינה אז נוצר מצב עגום שאין לו לאן לשאוף, עכשיו אנחנו פה נמצאים בחדר ואנחנו רואים את זה בצורה מאוד ברורה שאנשים שרוצים לשאוף גבוה נתקלים בתקרת זכוכית ותקרת הזכוכית הזאתי היא בעצם מזכירה כל פעם שבעצם המעמד שלהם הוא - - -
אבתיסאם מראענה: בעייתי.
יונה שרקי: הוא בעייתי, הוא לא מקובל ואז ממילא מה שקורה זה שאנחנו ממשיכים להתעלם מכך ואנחנו ממשיכים לגדל דור שממשיך לחתור מאוד חזק, אבל שייתקל בקיר בסופו של יום.
יונה שרקי: עכשיו אנחנו במדינה דמוקרטית, אם רוצים לשנות חוקים זה קורה בכנסת, זה קורה על בסיס הרוב, זה לא יעזור אם אנחנו נמשיך לדחוף את הילדים האלה לתוך הקיר, כאשר הילדים האלה אין להם מעמד היום בישראל ומה שנאמר קודם שמקבלים מעמד אוטומטית אחרי ארבע וחמש שנים, אני נמצא במקום שאני יודע את זה בוודאות, חד משמעית לא נכון.
יונה שרקי: אני לא סיימתי גברתי.
אבתיסאם מראענה: תתחיל לסיים.
יונה שרקי: עכשיו למה זה חשוב לומר את זה, מכיוון שבשום מקום בעולם מי שאין לו מעמד אז לאורך זמן הוא מקבל אותו רק מכוון זה זמן עבר.
אבתיסאם מראענה: למה אתה יכול להסתכל בדוח של - - -
יונה שרקי: אבל הנתונים אינם נכונים, אבל מה שאני רוצה לומר, שנייה, עכשיו מה שחשוב כאן לומר זה ש - - -
אבתיסאם מראענה: אתה יודע שאתה מסלף את הדברים.
יונה שרקי: דווקא ילדים כאלו שיש להם את היכולות ואת הרצון, צריך לתת להם את הכלים הנכונים ואת הדרך הנכונה להצליח וכאשר עושים בהם שימוש כפי שזה נעשה פה, ממש בחדר הזה.
אבתיסאם מראענה: מה זה עושים בהם שימוש?
אבתיסאם מראענה: לא, לא, מה זה לעשות בהם שימוש, סליחה?
יונה שרקי: לעשות בהם שימוש זה לומר להם, חברים תמשיכו לחתור בסוף תגיעו.
אבתיסאם מראענה: מי אומר, כן בוודאי, אתה רוצה לאני אגיד להם תתייאשו?
יונה שרקי: לא, העניין זה כאשר אתה קושר למישהו את הסירה ואתה אומר לו תחתור אתה תגיע, הוא לא יגיע אף פעם לשום מקום.
אבתיסאם מראענה: אז מה אתה מציע שנעשה?
יונה שרקי: מה שצריך לעשות זה דבר מאוד ברור, זה לשקף את המציאות כפי שהיא, להביא אותם להסדרת מעמד במובן הזה שאם זה לא ניתן כאן בישראל אז במקום אחר ואם זה אפשרי אז צריך לעזור להם בכיוון הזה.
יונה שרקי: בבקשה.
אבתיסאם מראענה: אני חייבת לציין פה לפרוטוקול הודעה בגלל שיש לנו בעצם היה לנו פה קטין, יש פה בחדר מישהו מתחת לגיל 17-18?
אבתיסאם מראענה: לא?
אבתיסאם מראענה: חוץ, אוקי, אנחנו ידענו שנתנאל בן 16 והוא מגיע?
קריאה: גילינו בתחילת הדיון.
אבתיסאם מראענה: גילינו את זה בתחילת הדיון אז בשביל שהיה פה קטין ואנחנו גילינו את זה בתחילת הדיון אז אני רוצה להגיד, כי ידוע שישיבות הוועדה מוקלטות ומשודרות והפרוטוקול גם השידור הישיבה עתידיים להתפרסם באתר הכנסת, בהתאם להוראת סעיף 120ד' לתקנון הכנסת יש אפשרות לחסות פרטים מזהים על הדוברים, או דברים שנאמרו, אם הדבר דורש לשם הגנה על עניינו של קטין, או חסר ישע, או אם פרסום הפרוטוקול ייגרם נזק למוזמן לוועדה, או אדם אחר, לפי כך אבקש להודיע כי ככול שייעלה צורך, או נתבקש, יימחקו מהפרוטוקול של הדיון פרטים מזהים של דוברים, או חלקים מסוימים מתוך הפרוטוקול.
אבתיסאם מראענה: תודה רבה, עכשיו אני רוצה לתת זכות הדיבור לשרון טל, מעמותת אליפלט, מה נשמע?
אבתיסאם מראענה: בסדר, מה שלומך?
שרון טל: טוב.
שרון טל: אז עמותת אליפלט קמה כדי להסתכל על הילדים ממעוף הציפור על המענים שהם מקבלים מהמדינה, על חוסר המענים המאוד גדולים ולנסות ולמלא את החסר והחוסר מענים הם משוועים.
שרון טל: אנחנו מתמקדות באוכלוסייה צעירה יותר והיא הרוב, היא אוכלוסייה שלא דנו בה הרבה היום, אבל רוב הילדים הם בגילאי תשע ומטה, רוב ילדי מבקשי המקלט והמספרים שאנחנו מכירים הם מספרים מאוד שונים מאשר המספרים שהוצגו כאן, אנחנו מכירים שבתל אביב רשומים מגילאי שלוש עד 18 כ-5,500 ילדים חסרי מעמד שהרוב המוחלט שלהם הוא מבקשי מקלט.
אבתיסאם מראענה: אז רגע, חכי דקה, בואי ננסה גם אני רוצה להבין, למרות שהזמן דוחק, אבל אני רוצה גם להבין מה את אומרת בעצם, אוקי.
שרון טל: יש ארבעה בתי ספר יסודיים שמאה אחוז מבתי הספר הם של ילדים חסרי מעמד ועוד מספר אשכולות גנים, המספרים שהוצגו כאן הם נמוכים יותר מאשר המספרים בשטח.
אבתיסאם מראענה: זה נמוך ממה שיש בשטח אז אוקי, לא, בתל אביב זה 3,774, היא מדברת על ילדים, בעצם ילדים מאפס עד 17, 3,774, את אומרת בעצם זה לא במציאות זה לא זה?
שרון טל: זה לא זה.
אבתיסאם מראענה: מה, יוסי אדלשטיין, אתה יכול להסביר לנו מה סיבת הפער?
יולי יואל אדלשטיין: הפער הוא פשוט לטעמי, כי היא מדברת על ילדים חסרי מעמד ויש כאלה מאוכלוסיות נוספות ומה שיש לך בדוח זה נתינים, זה סודנים ואריתראים בלבד, יש בתל אביב גם קבוצה די גדולה של נתינים מפיליפינים, מכל מיני מדינות.
אביגיל הורביץ: (מתפרצת) 80 אחוז מהילדים שרשומים בתל אביב- - -
אבתיסאם מראענה: רגע שנייה, לא עושים דבר כזה, בואי שבי פה בבקשה, תציגי את עצמך לפרוטוקול.
יולי יואל אדלשטיין: אני אמרתי בראשית דברי שהנתונים הם על פי דיווח שההורים מוסרים לנו, אני לא יודע אם מישהו גר בתל אביב ולא מסר לנו אז אני לא יודע להגיד לך.
שרון טל: מכיוון שאין רישום יילוד חי והמדינה קיבלה כהחלטה לא להחליט לא לרשום את הילדים ולא לעקוב אחריהם והיו לנו דיונים ביחד עם הלמ"ס, חלק מההחלטה שלא להחליט היא האי ספירה הזאת, זה ההתחלה, זה ההתחלה שבו אתה גם מקבל מספר שמשתנה בכל מקום ושם שמשתנה בכל מקום והיכולת לעקוב אחרי הילדים מעת הלידה ודרך רישום בטיפת חלב עד לבתי הספר, לא מאפשרת למדינה אפילו לא להיערך בצורה מיטבית כדי לאפשר לילדים האלה את ה - - -
אבתיסאם מראענה: אז שרון את אמרת את מה שרצית, כי באת לפה ואז לא שמעתי אותך, תציגי את עצמך בבקשה.
אביגיל הורביץ: אני אביגיל הורביץ מנהלת מסיל"ה, עיריית תל אביב, כרגע רשומים לבתי הספר והגנים בתל אביב כ-5,500 ילדים שאין להם תעודת זהות, הערכות היא שמתוכם יש כ-80 אחוז שהם מבקשי מקלט, זאת אומרת שהם סודנים ומאריתריאה אז נכון המספרים קצת אחרים, נכון שיש כאן אנשים מהפיליפינים וכו', אבל עדיין הרוב המכריע הם מבקשי מקלט מסודן ואריתריאה.
אבתיסאם מראענה: אז לפי הדוח של הממ"מ בעצם אני מקבלת פה את המספר בתל אביב-יפו יש לנו מספר של 5,347 אבל למה?
אבתיסאם מראענה: למה אנחנו ?
אביגיל הורביץ: ציינתי את טיפות חלב ושוב זה הרבה בגלל הירשום ששרון אמרה.
אבתיסאם מראענה: אז בעצם מסיל"ה אומרים משהו אחד ואליפלט אומרות משהו אחר ואנחנו בדוח של הממ"מ.
שרון טל: אליפלט ומסיל"ה מתואמות.
אבתיסאם מראענה: מתואמות?
אבתיסאם מראענה: מזל ויש לנו את דוח הממ"מ שיש לנו, זאת אומרת מה שיש לנו זה לפי משרד החינוך ולפי הלמ"ס.
שרון טל: זה נקודת הבסיס של השיחה שלנו.
אבתיסאם מראענה: לא, נקודת הבסיס, יסכה, אמרתי לך תצטרפי, מזמן הזמנתי אותך לשולחן.
- גבעון: אני לא בטוחה שהנתונים הם מאוד סותרים, אתם מדברים על 5,500, 5,347 אז
שרון טל: לא, אנחנו מתייחסים ל- 3000.
- גבעון: כן, אז אני אומרת שהמספרים שלנו הם פחות, או יותר אותם מספרים, רק חשוב לציין שיש שיעור די גבוה של ילדים שלא גרים בתל אביב, אבל כן לומדים בה אז זה גם יכול להסביר חלק מהפער בנתונים.
- גבעון: ילדים שבאים מבחוץ לא רשומים.
- גבעון: אני לא אומרת שהם לא בהכרח, יש שיעור של תלמידים א' שהם עדיין זאת אומרת מבחינת הפילוח שהם עדיין לא רשומים כגרים בתל אביב, זאת אומרת הם לא שויכו לרשות מסוימת בגלל שהם לא גרים בה, הם לא שויכו ולכן יש איזשהו פער שמוסבר בזה שהתלמידים לא שייכים ספציפית לרשות הזאתי, לכן בפועל תלמידים מסתכלים האם הם מה שנקרא רשות מגורים לעומת רשות לימודים, לא תמיד המספרים הם זהים, זה גם יכול להסביר איזשהו מקור של פער.
אבתיסאם מראענה: אדוני יוסי אדלשטיין ברשות האוכלוסין, מה הסיכוי שאנחנו בעצם נקבל מתישהו בקרוב איזה מין טבלה כזאתי הכי מדויקת שיש, לאור הפערים ששמענו.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול לשלוט בפערים, אנחנו הרישום שלנו הוא על פי דיווח של ההורים ומה שההורה מדווח זה מה שאנחנו רושמים, אין לנו דיווח אחר, שאנחנו פוגשים את הנתין, הוא מגיע, שואלים אותו מה הכתובת, הוא מוסר, אם הוא אחרי חודש עובר דירה, או לא, אנחנו לא יודעים וזה המידע שיש לנו.
אבתיסאם מראענה: אוקי, טוב, תמשיכי שרון, תיכף אני אתן לך בהחלט זכות דיבור.
שרון טל: אז הילדים אותם אלפי ילדים שרובם נמצאים היום בגילאי תשע ומטה, אכן מקבלים תחת זכות הילד חינוך חובה, אבל הפערים שהם באים איתם הם שיכבה על שיכבה, על שיכבה, הם שיכבה של עוני ושכיבה של הגירה ושיכבה של דור שני של טראומה ואלה שכבות שלא מטופלות בשום שלב ובעצם אנחנו דנים את הילדים האלה לכישלון מראש, הילדים האלה כשבמעמד הלידה נולדו שלמים, ללא שום פער, הולכים ומפתחים פער לאורך השנים, שאין למערכת החינוך סיכוי ואני לא מכירה את הכספים הנוספים שנשפכים, אני יודעת ששניים מתוך בתי הספר בתל אביב ניבנו באזור תעשייתי, מה שאומר שאין הזנה, אל אף ש-100 אחוז מהילדים הם ילדי שיקום שכונות, אין לבתי הספר הזנה, כי זה על פי המיקום ולא על פי האוכלוסייה, אני יודעת שאין צהרונים ושאנחנו כעמותה צריכים להביא חלק נכבד מהמשאבים כדי להפעיל את הצהרונים.
שרון טל: אני יודעת שאם להורים אין את הכסף לממן שיעורי עזר כמו שאני מממנת לילדים שלי, הם לא יקבלו את זה במסגרת הבית ספרית ושבע
שרון טל: צם אם אנחנו נסתכל מתוך המקום הכי אגואיסטי שחבל לי שזה נקודת ההסתכלות שלנו כמדינה, אבל אנחנו מגדלים פה אוכלוסייה שלא תוכל להיות אוכלוסייה שמחזירה חזרה, שלא תוכל להיות אוכלוסייה שחיה ביננו כמי שתורם למדינה, אלא כמי שממשיך להיות עול למדינה וזה רק התוצר שלנו, זה לא היה צריך להיות ככה בשום דרך.
אבתיסאם מראענה: אוקי, עכשיו מהנתון שטירה הציגה בהתחלת הדיון, האם העצם, היא אומרת שיש כן תקציב תוספתי, אתם לא ידעתם על זה, או שאתם לא הכרתם את הסיפור הזה אז אני אשמח שתכירו.
טירה גלינויר: את תוכנית גפן, שמעתם על תוכנית גפן?
שרון טל: לא.
טירה גלינויר: היא תחול החל משנה הבאה.
אבתיסאם מראענה: אה היא תחול.
טירה גלינויר: היא אמורה להתחיל ב-1 לספטמבר, זה תוכנית חדשה, בלי קשר למה שאמרתי, אני רגע עם הפנים קדימה.
טירה גלינויר: תירצי תקבע אחר כך, בואי, נראה מה אפשר לעשות ביחד.
שרון טל: בשמחה.
אבתיסאם מראענה: טוב, אנחנו גם נשמח שנקבל אינפורמציה על תוכנית "גפן", להבין היא מותאמת בעצם לאוכלוסייה?
טירה גלינויר: היא מותאמת לכלל בתי הספר, זה גמישות ניהולית פדגוגית, זה אומר שבתי הספר יקבלו סל נוסף, והם יוכלו באופן הרבה יותר גמיש לנהל את ה- - -
אבתיסאם מראענה: הבית ספר?
טירה גלינויר: את היעדים.
אבתיסאם מראענה: כל בית ספר לפי הזה שלו?
טירה גלינויר: כן, שזה גם מספר ילדים שיש בבית ספר, גם מדדי טיפוח.
אבתיסאם מראענה: אוקי, תודה, תודה רבה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת זכות דיבור לברהנה, בבקשה, תציג את עצמך.
ברהנה נגסי: קודם כל תודה רבה, גברתי יושבת ראש הוועדה, שמי ברהנה נגסי, מבקש מקלט מאריתריאה, אני בזמן של הקורונה הייתי יושב ראש של קהילת אריתריאה מבקשי מקלט בארץ, מאז הקמנו וועדת קורונה, אחרי זה אנחנו הקמנו עמותת הנקראת "מבקשי חיים" ביחד אריתראים, סודנים, ישראלים, ציפורה פה, עם עמותת -- ביחד.
ברהנה נגסי: אני קצת קשה לי מה מריוסי אדלשטיין שאמר כל הזמן, זה נתונים ברורים, כאבא של ילד אני מייד רץ לרשום את הילד, לדווח לכם, איפה שאני מחדש את הוויזה, אתם יודעים, אנחנו שם רשומים, אנחנו מדווחים בזמנו, אנחנו לא מסתירים שום דבר, אתם פשוט לא עוקבים, אתה זרקת שם מספרים, אני לא יודע כנציג של חברת כוח אדם של ניקיון, אמרת 370 בתל אביב , 300 בירושלים, 200 בזה, זה קצת, כי רשות האוכלוסין וההגירה צריכה להכיר את הדברים האלה ואתם לא מכירים ואתם לא רוצים להכיר, זה קצת "הדג מסריח מהראש", אתם צריכים לטפל בדברים האלה, כל עוד נגרם נזק לילדות האלה, העתיד, מחר, אולי אני ואתה מבוגרים קצת, אבל הם מתקנים את העולם מחר, אנחנו סוגרים להם את הדלת, אנחנו מדברים על אנטישמיות בעולם, אבל אנחנו מדינה שיודעת מה זה מבקש מקלט, מדינה שעברה, צריך להחזיר להם לילדים האלה?
ברהנה נגסי: אם אנחנו מאמינים כמו נתנאל החמוד הזה, אחרי שחברת הכנסת שקילפה אותו, התחלנו לראות את הפרח בפנים, זה שהסתיר אותו מלמעלה, הילדים האלה הם העתיד והמחר, אנחנו צריכים להכיל אותם, אנחנו צריכים לתת את הכלים למר שיהיה טוב, אנחנו בוכים שאנחנו נרדפים, אבל אנחנו מגדלים פה דור שהוא נרדף, אנחנו לא מסתכלים רחוק.
ברהנה נגסי: גברתי נציגת משרד החינוך, הרגע שאת אומרת שאתם יוצאים לצמצום פערים, רק בגרמניה, באירופה ילדים יהודים בגלל שהם יהודים למדו בבית ספר בנפרד, בדרום תל אביב ילדים מבקשי מקלט ומהגרי עבודה, הם לומדים לבד.
טירה גלינויר: אני אמרתי שזה לא משהו שאנחנו - - -
ברהנה נגסי: כן, צמצום פערים, ברגע שאתה עושה בית ספר לילדים למהגרי עבודה ומבקשי מקלט בנפרד, בלי ישראלים שאתם יודעים, בלי פיקוח, למה צריך ילד מבקש מקלט ומהגרי מקלט, הוא לומד לבד בבתי ספר ואף ישראלי אחד לא נמצא שמה, זה באמת אישי פוגע.
טירה גלינויר: אבל אני אמרתי שהרישום הוא לפי אזור מגורים.
ברהנה נגסי: כן.
טירה גלינויר: זה לא מדיניות, אנחנו ממש - - -
ברהנה נגסי: אוקי, משרד החינוך צריך לפקח על הדברים האלה במדינת ישראל ילד לא צריך להפריד אותו מבית ספר כי המין שלו, או צבע העור שלו, זה קורה מתחת למשרד החינוך שצריך לפקח על זה בדרום תל אביב, זה הדברים שצריכים, אנחנו באמת הנערות האלה תשאלו אותם מה קורה בפער בדרום תל אביב, זה הדברים שאנחנו צריכים להסתכל רחב, בעיניים של ילדים גם נרשמים במשרד החינוך מזניח, הזוי מאוד, הזוי מאוד, אנשים שאמרו לנו שסודנים ואריתראים שנכנסים לבריכה צריך לרוקן את הבריכה ולנקות אותה עם אקונומיקה, כי אנחנו סרטניים.
ברהנה נגסי: הם חוקקו את החוק ב-2011, עדיין 2022 במשרד הרווחה אותו חוק הולך, אני באמת נמצא במדינת ישראל, במדינת יהודים?
ברהנה נגסי: ביהדות, מישהו דתי פה?
ברהנה נגסי: נתנאל שאמר רק 36 פעמים מדברת על גר בתורה, זה לא שייך גם לזה, גם לזה, איפה אתם?
אבתיסאם מראענה: תודה, תודה ברהנה.
קריאה: אולי לחדד שאלה למשרד החינוך?
אבתיסאם מראענה: לא, לא, תן לי דקה, אני חייבת לסיים את הדיון, יש לי ישיבה ממש עוד חמש דקות, ארסמה איתנו?
ארסמה טעמה: כן.
ארסמה טעמה: שלום, שמי ארסמה, בת 20, גם אני כמו כל החברות שלי סיימתי תיכון עם תעודת בגרות מלאה ואני רוצה להגיד שכן, אני אוהבת את ישראל ואני כן רוצה לחיות פה וללמוד, אבל אני גם חושבת כאילו שאני כאילו אולי אני חיה בסרט, באיזושהי בועה שכאילו כיף לי ואני כזה אוהבת, אבל אני גם לא יכולה, אני קשה לי לתכנן את העתיד שלי, כי אני חייה פה באי וודאות, אני לא יודעת אם אני אמשיך לחיות פה, או שיגרשו אותי ואני קשה לי להסתכל על העתיד וקשה לי להסתכל מה אני אעשה בעוד חמש שנים, בעוד עשר שנים, אני לא יכולה לראות את העתיד שלי, אני מאוד מתקשה.
ארסמה טעמה: אני רוצה ללמוד באקדמיה, אנשים שואלים אותי מה את רוצה ללמוד ואני אומרת שאני עדיין לא יודעת, אבל אני עמוק בפנים אני יודעת שזה לא שאני לא יודעת באמת מה אני רוצה ללמוד, אני פשוט מפחדת להתעניין במשהו ולרצות משהו ואז יגידו לי, לא את לא יכולה, כי אין לך תעודת זהות וחבל, חבל שאני חיה פה 14 שנה ופשוט לא קורה איתנו כלום, לא, אפילו לא תעודת זהות ישר, אבל לא איזשהו שינוי, לא משהו קטן וחבל מאוד, כאילו אני חושבת שמגיע לנו, מגיע לנו משהו קטן שיהיה, אני כאילו לפעמים חושבת בכלל אתם כאילו ישראל, אתם בכלל יודעים על קיומנו?
ארסמה טעמה: אתם בכלל יודעים שיש דבר כזה?
ארסמה טעמה: אני מרגישה שאתם כאילו עושים לנו את זה בכוונה אפילו, לא מסתכלים עלינו ולא מתעניינים בנו וחבל מאוד.
ארסמה טעמה: לא כולם, ברור.
אבתיסאם מראענה: בבקשה, לא.
אבתיסאם מראענה: תודה רבה לך, אני רוצה אישה אחרונה שאני רוצה ממש ממש לשמוע אותה, היא סרנאי, היי, אישה מנהיגה ומתעסקת בגישור משפחתי, אני אשמח ככה שתגידי לי, תסבירי לנו קצת בבקשה מה את עושה?
אבתיסאם מראענה: ואיזה אתגרים את רואה בתוך המשפחה בין הורים לבין ילדים שגדלים פה, מדברים עברית, הורים פחות.
דורי סרנאי: שלום, שמי סרנאי דורי, אני מבקשת מקלט מאריתריאה, 14 שנים אני פה בישראל ואני עובדת בגישור וגם בעמותת ג'ק.
דורי סרנאי: אני רואה הרבה אתגרים מול המשפחה, כי המשפחות של הקהילה הם לא מגנים על הילדים שלהם מול הצוות בבית ספר בגלל השפה וגם תרבות, הם לא מכירים גם את החינוך וגם בדרך כלל להורים, כי ממש סובלים בגלל הילדים שאין להם מעמד במשרד החינוך, במשרד התחבורה, במשרד הבריאות, כי במשרד החינוך אני הדוגמא כאילו, אני אמא יש לי שלושה ילדים, הבן שלי הוא בן 14, הוא ממש היה טוב בכדורגל, הוא בחרו אותו לנבחרת כדורגל אז בגלל המעמד שלו, אני לא אקח אותך שתשב בספסל אז הילד הוא ממש התבאס וגם הלך לכדורסל וגם בכדורסל הוא הצליח, אמרו לו תירשם לנבחרת בגלל המעמד גם לשם לא התקבל, לא רשמו אותו וגם בבית ספר אמרו לו שאנחנו נעזור לכם למלאת כרטיס רב-קו, תביאו רק קו עם תמונה, הלכנו למשרד התחבורה, "איפה המספר?
דורי סרנאי: אני לא יכול לרשום", הפקיד שהיה שם, אז אמרתי "אין לו מספר", "הוא נולד פה, נכון?
דורי סרנאי: , אז איפה מספר?", "כי אין לו, גם אני לא יודעת", "אני לא יכול לרשום אותו", "תשאל את המנהל שלך", הוא שאל, "לא יכול לרשום אותו".
דורי סרנאי: הרבה ילדים של הקהילה בירושלים סובלים מהעניין הזה, בדרך כלל בארץ ישראל, כי הילד שאל אותי, "מה אין לי שום אזרחות של שום מדינה?
דורי סרנאי: למי אני שייך?
דורי סרנאי: " וזה ממש היה לי כואב, כי לא היה לי תשובה לזה, בזמנו בכיתי, כי זהו אין להם תקווה, כי יש להם יכולות ללמוד, הם ממש חכמים, אני רואה הילד שלי הוא ממש חכם, אבל אין לו תקווה, החברים שלו מתכננים כאילו ללכת לצבא, לבחור איזה מקצוע הם ילמדו, אבל הוא בגלל שאין לו שום מעמד, הוא לא יכול כאילו לבחור, הוא לא יכול לבחור את העתיד שלו, הוא לא יכול, כל הקהילה, החברים שלו, הילדים מהמשפחה שאני רואה, אז בגלל זה הילדים של הקהילה הם ממש כמונו, אני הייתי באריתריאה שאנחנו לומדים עד יא' אז אנחנו היינו אומרים אין לנו תקווה, אם אנחנו נלמד עכשיו עד יא', ייקחו אותנו לצבע, אנחנו נישאר כל החיים שלנו שם, כי לא היה לנו עתיד, בדיוק אני רואה את הילדים שלי עכשיו, בגלל זה ברחתי מהמדינה, מאריתריאה, מעבדות, כדי שאני אוכל לשרוד את החיים שלי מרדיפות, פה שאני ראיתי שלילדים שלי בדיוק קורה אותו דבר אז ממש כואב לי הלב, גם להרבה משפחות שאני רואה, זהו, אני מקווה שיהיה שינוי ועתיד למען הילדים של הקהילה.
אבתיסאם מראענה: תודה, תודה רבה לך, טוב אני רוצה להגיד תודה רבה על הדיון, על הנוכחות שלכם, על הנערות המדהימות הצעירות, אבות, אימהות שהגיעו, משרדי ממשלה.
אבתיסאם מראענה: זה רק דיון אחד מתוך עוד דיונים שיתקיימו בעתיד על מנת לעקוב אחרי הסוגייה הזאתי של חינוך ושל עתיד של ילדי פליטים.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לסכם את הדיון הזה ולהגיד באופן אישי אני רוצה לפנות לשרת הפנים, איילת שקד ולבקש ממנה להסדיר את מעמדם מיידית של ילדי פליטים, לתת להם אופק, לתת להם להיות וכשהם יהיו, יוכלו להגשים את עצמם ואת החלומות שלהם ואת הרצונות שלהם, שיהיה להם את האפשרות, שהיה להם עתיד טוב יותר לפחות מהעתיד של ההורים שלהם, שהיו צריכים לעשות מסע לתוך הפליטות, להגיע לכאן ולאפשר להם קודם כל חיים והדבר היחידי שאנחנו יכולות לתת, זה לאפשר להם חיים בכבוד, אז אני פונה לשרה ואני מבקשת ממנה בכל לשון של בקשה, לתת מעמד של הילדות והילדים והנערים והנערות האלה שרוצים חיים טובים כל עוד שהם בארץ.
אבתיסאם מראענה: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לקבל נתונים על התקצוב הנוסף שמקבלים בתי הספר בהם לומדים האחוזים הגבוהים מילדי הקהילה, לצורך צמצום פערים וכן על תוכנית "גפן" עליה דובר בדיון, הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית מקיפה וייעודית לתגבור למידה לילדי מבקשי מקלט, כולל קשר עם הורי הקהילה לשם צמצום הפערים השפתיים, ההתפתחותיים והלימודיים שמהם הם סובלים, אני מציעה למשרד החינוך להיפגש עם הארגונים המדהימים שעובדים מצוין מול הקהילה וגם אני חושבת שהקהילה בעצמה יש לה מנהיגות ומנהיגים מדהימים, יש את עמותת תקווה חדשה, שהם יכולים בעצמם גם לייצג את עצמם והגיע זמן שאף אחד לא יידבר מעליהם, הם יכולים גם לדבר בשם עצמם.
אבתיסאם מראענה: אני בהחלט מבקשת ממש שתדעו שיש ארגונים, יש אנשים מדהימים שיכולים באמת להגיד בשפה עברית מאוד גבוהה וגם פשוטה, להסביר בדיוק מה הצרכים שלהם ולהקשיב להם, זה יעשה לכולנו יופי של תהליך.
אבתיסאם מראענה: הוועדה קוראת למשרד החינוך והמועצה להשכלה גבוהה, לבחון דרכים לשפר את נגישותם להשכלה גבוהה ולהחריג את מחזיקי אשרה 2א'5 מהגדרה של סטודנטים זרים המשלמים כ-125 אחוז משכר הלימוד.
אבתיסאם מראענה: אנחנו כמובן מחכות, עורך הדין נדב שתיתן לנו בעצם תשובות ברורות לגבי הסוגייה הזאתי וגם תבחנו מול האקדמיה מה קורה שמה ולמה הם נופלים בכל הסוגייה של הרישום לאקדמיה.
אבתיסאם מראענה: הוועדה קוראת לזרוע העבודה לעדכן את הנוהל הנוגע להכשרות מקצועיות, אני חושבת שעברו מספיק שנים מ-2011 עד היום על מנת להסתכל כאן על המציאות הקיימת שבה גדלים אנשים ונשים, לעדכן את הנהלים שלכם שכבר לא מתאימים לסוג האוכלוסייה, למדינת ישראל, שנת 2022 ואני מבקשת שתעדכנו את הנוהל המקצועי ולהוסיף את קבוצת בעלי וויזות 2א'5 ולפעול לפתור את סוגיית הרישוי המקצועי, יש אנשים פה שעובדים, הגיע הזמן שיעבדו ויקבלו הכשרה ויאללה קדימה.
אבתיסאם מראענה: הוועדה קוראת לרשות האוכלוסין להשוות את מעמדם של ילדים אוטומטית, כאשר הוריהם מקבלים מעמד תושב ארעי ואם הדבר נדרש לתקן את התקנות אז בהתאם.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה להגיד לכם תודה רבה, היה דיון סופר חשוב, קודם כל בערבית אומרים, אומרות אצלנו הכנסת היא הפכה להיות יותר מוארת, למה?
אבתיסאם מראענה: בזכותכן, כי אתן הבאתן אור ואתם תביאו אור ואנחנו כאן נעזור להפיץ את האור שלכם ותאמינו גם בתוך הגזענות שיש וגם בתוך ההדרה וגם בתוך השנאה כלפי זרים, היא קוראת בכל העולם, אבל תדעו שיש כאן ממש אנשים ונשים ואזרחים ואזרחיות טובות וטובים שכל כך יודעים מה הכישרונות שלכם והם רוצים שתצליחו ותהיו אור עבורנו, בסדר?
אבתיסאם מראענה: לא לשכוח את זה.
אבתיסאם מראענה: תודה, להתראות, הדיון הסתיים.
אבתיסאם מראענה: בוקר טוב לכולן ולכולם, הוועדה של עובדות ועובדים זרים מתכנסת היום לאור סוגיית ההארכת תקופת ההתארגנות, מבחינתנו נקבע הדיון הזה לפני שבוע בערך, כי אנחנו מבחינת הוועדה ראינו צורך חשוב לפני שהכנסת מתפזרת, או בזמן שהכנסת מתפזרת להבטיח למטופלים ולמטופלות שאליהם אני מחויבת מאוד, שאנחנו לא נתפזר לפני שהכל יהיה ברור ושאנחנו נבטיח שהם בידיים טובות, הם מטופלים ומטופלות, ושהם יקבלו את מלוא התשובות וכל מה שראוי, כל מה שצריך על מנת שבעצם יהיה מישהו לצידם, יסעד אותם בכבוד, ויתייחס אליהם, גם שבני המשפחות שלהם ירגישו שהם לא מופקרות ומופקרים.
אבתיסאם מראענה: אני מאוד שמחה שרשות האוכלוסין ושרת הפנים איילת שקד, הוציאה את המכתב אתמול, לאור הבקשה שלנו שאנחנו רואות עין בעין את האינטרס המשותף של אזרחיות ואזרחי מדינת ישראל, שצריך בהחלט להבטיח שתקופת ההתארגנות שאמורה להסתיים בחודש יוני הקרוב, היא תוארך והיא תוארך עד סוף השנה.
אבתיסאם מראענה: אני באופן אישי חושבת שצריך להאריך אותה יותר, אנחנו יודעות שאנחנו בתקופת הבחירות, אנחנו יודעות ויודעים שזו תקופה מאוד מורכבת, אנחנו יודעות ויודעים שחוסר ודאות שאלפי מטופלות ומטופלים שחיים בתוך הסיפור הזה כבר הרבה שנים, הם לא צריכים לשאת על הכתפיים שלהם את כל הסיפור הפוליטי הכל כך מורכב.
אבתיסאם מראענה: אז אני מברכת מאוד את שרת הפנים, רשות האוכלוסין על שיתוף הפעולה, על המכתב שיצא אתמול, ולכל הארגונים ולכל השותפות והשותפים שלנו בכל המשפחות המדהימות והמדהימים שכותבים לנו כל הזמן, ודוחפים, ותודה גם לוועדה, למיכל דיבנר כרמל וליעל אורבך, על העבודה המדהימה שהן עושות והן ממשיכות לעשות, על מנת לתת את התשובות הכי טובות לאוכלוסייה הזאת.