GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליהו מרידור:  אני שואל שאלה פשוטה, אדוני היקר: בוא נצייר איזו שהיא מציאות שבה, מצד אחד, מותר לך להתקשר עם חברת סיעוד, ומצד שני, יש את מעטפת התמיכה שהגברת ענבל וצוותה עובדים עליה, ולצד זה, תמורת תוספת תשלום מסוימת ללשכה הפרטית – הם יידעו לתת עצה לשירותים שלא בסמכותם היום, כפי שאתה מדבר עליהם
אליהו מרידור:  האם היית בוחר באפשרות להתקשר עם לשכת סיעוד, או שהיית מעדיף להמשיך את השירות באופן מרוכז בלשכה פרטית, כל עוד לא הוקמה לשכה ממשלתית כתאגיד?
דניאל פרידמן: ככל שהלשכה תוכל להפנות את מה שהיא עושה לחברת הסיעוד – ברור שעדיף לי להמשיך עם הלשכה מאשר לערב עוד גוף בתוך המצב הזה
אליהו מרידור: אני מבין ממך שכיום אתה לא יכול להתקשר עם חברת סיעוד, ואם היית יכול – כנראה שהיית מתקשר
אליהו מרידור: אם אין את הפתרון האולטימטיבי של הקמת תאגיד ממשלתי – היית שמח שיינתנו יותר סמכויות ללשכה פרטית, ואז היית מתקשר רק איתה ולא גם עם חברת סיעוד; היית חוסך גם כסף וגם בירוקרטיה
דניאל פרידמן: בדיוק
דפנה שגל פודור: אדוני היו"ר, אני רוצה להגיד כמה דברים
דפנה שגל פודור:  קודם כל, תודה רבה לענבל משש ולצוות שלה, שהופענו בפניו והבענו את כל הקשיים
דפנה שגל פודור:  אנחנו מייצגים 30,000 מטופלים סיעודיים ואת בני משפחותיהם בהתנדבות - - -
איתן לבני: מה זה אומר בהתנדבות? אתם נותני שירותים בכסף; תגידי את זה בקול רם
דפנה שגל פודור: אנחנו מייצגים בהתנדבות כ-30,000 מטופלים סיעודיים ואת בני משפחותיהם; מי שצירך ייצוג משפטי בבית המשפט משלם שכר טרחה, אבל את שאר הדברים אנחנו עושים בהתנדבות; ייצוג משפטי ומתן עצות, וגם את העבודה פה
דפנה שגל פודור:       הבענו בפני ענבל והצוות הבין-משרדי את הצרכים ואת הקשיים שיש למטופלים סיעודיים
דפנה שגל פודור:  בין היתר, מטופל סיעודי שנמצא בחברת סיעוד וחושב שהיא תיתן תלוש שכר, ושתלוש השכר ייתר את הצורך שלו בלהתעסק עם הנהלת חשבונות – טועה; הדבר הזה הוא לא נכון
דפנה שגל פודור:  בסופו של דבר, מטופל סיעודי שמקבל תלוש שכר מחברות הסיעוד או מהעמותות, צריך לדעת דיני עבודה הרבה יותר טוב כדי לחשב את חלקיות המשרה וכדי להבין כמה הוא צריך להפריש
דפנה שגל פודור:      אני הגשתי נייר עמדה מטעם המטה, ובו מפורטים התעריפים
דפנה שגל פודור:  מטופל סיעודי מקבל כ-80% קצבה אם הוא מעסיק בהעסקה ישירה, ועדיין נשארים לו 500-1,200 ₪ יותר מאשר אם היה מעסיק באמצעות חברת סיעוד; חלק מהסיבות לכך הן חוקיות, חלקן חצי חוקיות וחלקן לא חוקיות בכלל
דפנה שגל פודור:  צירפתי לנייר העמדה שלי תלושי שכר שאליהן מצרפות חברות הסיעוד כל מיני רכיבים פיקטיביים, למשל: נסיעות, שעות נוספות, כל מיני רכיבים שהעובדים הזרים כלל לא זכאים להם
דפנה שגל פודור:  כשאני רואה תלושי שכר כאלה, אני שואלת את עצמי, בתור עו"ד שמייצגת בבתי הדין לעבודה: מה קרה פה? ומה שקרה פה זה שעל כל רכיב פיקטיבי – לא צריך לשלם פנסיה ופיצויים; חברות הסיעוד משלשלות לכיסן את הסכומים האלה, כמו גם סכומים אחרים
דפנה שגל פודור:  למשל: אם המטופל הולך לעולמו לאחר כמה שנים – הכסף בעבור שלושה חודשים של ימי מחלה שהפרישו לעובד הזר לאורך שנות העסקתו – נשאר בחברת הסיעוד; חופשה שנתית; פיצויי פיטורין, אם עובד מתפטר או מפוטר בשנה הראשונה
דפנה שגל פודור:  כל התשלומים האלה שמופרשים – נשארים בחברת הסיעוד
דפנה שגל פודור:      פרט לכך, באיגרת 393 של המוסד לביטוח לאומי יש כל מיני סכומים שהם מעל ה-4% שחברת הסיעוד אמורה להרוויח
דפנה שגל פודור:  למשל: תשלום של 3
דפנה שגל פודור: 5% לביטוח הלאומי; עובד זר לא אמור לשלם 3
דפנה שגל פודור: 5%, אלא 0
דפנה שגל פודור: 59% לביטוח הלאומי
דפנה שגל פודור:  כל השאר – נשאר בחברת הסיעוד
דפנה שגל פודור:  מעבר ל-4% רווח החוקי, יש פה כל מיני דברים שהם חצי חוקיים - - -
אליהו מרידור: זה הופך את זה כבר כמעט ל-7%
דפנה שגל פודור: זה הופך את זה להרבה יותר; חברות הסיעוד מרוויחות על הדבר הזה הון תועפות
דפנה שגל פודור:      כמובן שהיינו רוצים להוריד את כובע המעסיק מראשו של הסיעודי, אבל אני מופיעה בבתי הדין לעבודה ויודעת שזה לא יקרה
דפנה שגל פודור:  לצורך העניין, חוק עובדים זרים מטיל חובה על המעסיק הסיעודי לדאוג לדיור לעובד הזר; את זה לעולם תאגיד לעשות, אלא רק המטופל הסיעודי
דפנה שגל פודור:  הבעיה האמיתית היא שכסף שעובר מהמדינה אל המטופל בצינור – שוקע בצינור
דפנה שגל פודור:  צריך שכמה שפחות ידיים ייגעו בכסף, ושהמדינה תעביר או לעובד הזר או למטופל, תוך מתן שירותים; שזו הבעיה השנייה: בשעות הכי קשות של חייו, מטופל סיעודי צריך ללמוד דיני עבודה, לייצג את עצמו בבתי הדין ולתת תלושי שכר
דפנה שגל פודור:  אם יהיה מישהו שיעשה את הדבר הזה – פתרנו פה 80%-90% מהבעיה שלנו
איתן לבני: אנחנו מקדמים חקיקה מול אמסלם בנושא של סיוע משפטי
דפנה שגל פודור: הדבר שרצינו לקדם הוא קבלת השירותים האלה, שיורידו את הצורך מהמעסיק הסיעודי ללמוד את כל הדברים
דפנה שגל פודור:  שאלת את אלכס והוא לא יכול לבחור בחברת סיעוד, אבל אם הוא היה יכול לבחור בחברת סיעוד – זה לא היה מייתר את הצורך שלו לדעת דיני עבודה
דפנה שגל פודור:       חברות הסיעוד לא חייבות שום דבר למטופל הסיעודי
דפנה שגל פודור:  כשמטופל סיעודי נפטר והמשפחה צריכה לקושש את תלושי השכר – חברת הסיעוד אומרת: "אנחנו לא חייבים לך כלום
דפנה שגל פודור:  מי שצריך לקבל את תלושי השכר הוא העובד; אני אשלח אותם לעובד ותלכי לחפש אותו"
שירה אהרונסון: זה לא נכון
שירה אהרונסון:  אנחנו שולחים למשפחות את תלושי השכר
דפנה שגל פודור: אני יכולה להציג לך תכתובות מפה ועד להודעה חדשה
אליהו מרידור: כרצונכם, אולי
אליהו מרידור:  זה לא משהו שמחויב במכלול מערכת היחסים בין הצדדים
שירה אהרונסון: אני לא נציגה של חברות הסיעוד; אני יכולה לדבר רק בשמנו
איתן לבני: זה נובע מהמצב של SLA בין חברת הסיעוד לבין המטופל
איתן לבני:  ככל שהיה SLA כזה שאומר שאם חברת הסיעוד לא תיתן את השירות למטופל, ולא לביטוח הלאומי – המטופל יוכל לקנוס אותה בכך וכך כסף
איתן לבני:  אלה מדדים של איכות בתוך מכרז; צריך ליצור SLA שיחייב את החברות לאיכות בשירות
אליהו מרידור: אני מבקש להבהיר שוב: על פי ראייתי, מדינת ישראל צריכה לשאוף, בקצה, להקמת תאגיד ממשלתי, שייתר את הצורך בכל הבירוקרטיה, הסרבול, השארת הכספים במקומות שאינם אצל המטופל או המטפל, ואת הצורך של המטופל ושל בני משפחתו ללמוד דיני עבודה ולפעול על פיהם כמעסיקים, כשהם לא הוכשרו לכך מראש
אליהו מרידור:  גם מי שעסק בזה בחיים שלו – לא צריך להתפנות לכך בנקודה הכל כל שברירית הזו של חייו
אליהו מרידור:       עד שנגיע למסקנה שבאמת זה מה שעושים, ועד שהמדינה תניע את התהליך של רפורמה – אני רוצה לדעת מה אנחנו יכולים לעשות כדי לכל הפחות לתת אפשרות, לזכאים ולבני משפחותיהם, שלא לרכוש שירותים באופן כפול ומיותר
יריב לוין: לחזק את הלשכות הפרטיות
יריב לוין:  תן להן את הכלים המתאימים – וזה פותר כל בעיה
אליהו מרידור: האינטרס של הלשכה הפרטית, חוסנה ורווחיותה לא עומדים אל מול עיניי כשאני חושב על פתרון; אם מהפתרון שאני שואף אליו ייהנו גם הלשכות – זה בסדר, עיני לא צרה בהם, אבל זה לא מה שעומד בבסיס השאיפה שלי לתת סעד לאותן המשפחות ולאותם הזכאים
יריב לוין: אני נמצא בתחום מעל ל-23 שנים, ואין לי אף לקוח שנתבע בבית הדין לעבודה
יריב לוין:  כל עוד התדריך שהלשכה נותנת למטופל הסיעודי ולבני המשפחה - - -
עינת קולמן: יש גם לקוחות לא מרוצים; אני שמעתי עליהם
יריב לוין: יש בכל מקום; יש גם לקוחות שלא ממלאים את חובתם
יריב לוין:  הלשכה צריכה לתת למטופל הסיעודי את הכלים באופן מאוד פשטני
יריב לוין:  לדוגמה: פנסיה ופיצויים – אני לא צריך להתחיל להסביר למטופל סיעודי מה זו פנסיה ומהם פיצויים; אני מגדיר להם: תפרישו 800 ₪ בחודש - - -
אליהו מרידור: אתה אמור, כי זה חלק
אליהו מרידור:  הגברת משש, הוא אומר שהוא לא חייב להבהיר בלשכה; הם מחויבים להסביר
יריב לוין: זה לא שאני לא חייב
יריב לוין:  אני לא רוצה לסבך אותו בהסברים מיותרים
יריב לוין:  ברגע שהלקוח מקבל ממני תדריך, ואני אומר לו: "שים 800 ₪ בפק"מ, גרוש לבן ליום שחור, לטובת פנסיה ופיצויים" – זה מונע מהמשפחה להתחיל ולחפש מאיפה לשלם את הפנסיה ואת הפיצויים כאשר המטופל עובר לעולם שכולו טוב
יריב לוין:  למעסיקים הפרטיים אין היום קרן פרטית אליה הם יכולים להפקיד לפנסיה ולפיצויים, ולכן הפתרון של הפק"מ עובד טוב; אין אף מטופל שלי שנתבע על פנסיה ופיצויים
יריב לוין:  אותו כנ"ל גם לגבי הבראה, חופשה שנתית ושאר הרכיבים שהוא אמור לשלם להם
יריב לוין:  כל עוד מפרישים מבעוד מועד, ואתה מגדיר להם כמה צריך להפריש – אין עם זה בעיות
יריב לוין:  לא צריך להפוך את ההעסקה למורכבת
דפנה שגל פודור: אני יכולה לסיים? אני אענה לשאלת אדוני: כיום, חברת הסיעוד לא נותנת שום יתרון למי שמעסיק דרכה
דפנה שגל פודור:  יש עובדים סוציאליים שבאים לבקר; זה בנוסף על העובדים הסוציאליים של התאגיד, ואין להם שום סמכות לפתור בעיות
דפנה שגל פודור:  אם יש בעיות, בסופו של דבר הסמכות והאחריות היא של הלשכה הפרטית, ולא על חברת הסיעוד, שלא יכולה לעשות כלום עם העובדים הזרים
דפנה שגל פודור:       יתרה מכך, לחברות הסיעוד יש מלאי של עובדים זרים והם אבודים בתיווך, למרות שאסור להם וזו עבירה על החוק
דפנה שגל פודור:  יש לי הקלטות; הם מכריחים מטופלים להעסיק דרכם
דפנה שגל פודור:  זה כל כך רווחי להם, כי אם הם יעברו להעסקה ישירה – הם לא ייתנו את העובד הזר
דפנה שגל פודור:  זה לא חוסך שום דבר למטופל הסיעודי
דפנה שגל פודור:      מה שצריך לעשות, בראש ובראשונה, זה להעביר את ברירת המחדל להעסקה ישירה
דפנה שגל פודור:  מטופל סיעודי חושב שאם עכשיו הוא מעסיק במקביל – הוא נפטר מהצורך שלו לדעת דיני עבודה, וזה פשוט לא נכון
דפנה שגל פודור:  בסופה של ההעסקה הוא נתקל באמת המרה: הוא עכשיו צריך ללמוד, להתחיל לחזור אחורה ולחשב אחוזי משרה; זה הרבה יותר מסובך
עינת קולמן: הייתי שמחה להגיד משהו
עינת קולמן:  אני עינת קולמן, עו"ס
עינת קולמן:  אני ורמי מובילים מאבק נגד נטישות וסחיטות של קשישים, של נכים ושל ילדים עם צרכים מיוחדים על ידי עובדים זרים בסיעוד
עינת קולמן:  אפרופו הדברים שיריב אמר, ישנם תאגידים שגם נותנים חוקים שהם לא נכונים; הרבה תאגידים יכולים להגיד שמגיעות שעתיים לעובד הזר לצאת החוצה, וכד'
עינת קולמן:       אני חושבת שהגוף שצריך להחזיק את כל הנושא הזה הוא הביטוח הלאומי
עינת קולמן:  הביטוח הלאומי יודע כמה קצבת הנכות, השר"מ וחוק הסיעוד
עינת קולמן:  הוא מעביר כספים לחברות הסיעוד ולמעסיקים, שהם אנחנו: הקשישים והנכים, ובני משפחותיהם המטפלים בהם
עינת קולמן:  במקום להעביר לנו – שיתחיל להעביר את זה לעובדים הזרים; אנחנו נעביר את כל הדלתא לביטוח הלאומי, שהוא יהיה הבוס ושיתחבר לשטח
עינת קולמן:  כל הזמן רוצים שאנחנו נשלם פנסיה והבראה; בכל פעם עובר עוד חוק ועוד חוק
עינת קולמן:  אני שמחה שיתנו זכויות לעובדים הזרים, אבל לא יכולים להלביש את הכל על הקשיש ועל הנכה
עינת קולמן:  לכן, ביטוח לאומי הוא גורם שיכול לעשות את העבודה בצורה הטובה ביותר
עינת קולמן:      כיום, לעובדים הזרים יש גוף במדינה שלנו: משרד הכלכלה
עינת קולמן:  הוא עוזר להם בכל דבר שבו יש להם בעיה
עינת קולמן:  מנגד, אנחנו משלמים ביטוח לאומי כל חיינו, ואין לנו גוף שיחבק אותנו
עינת קולמן:  לכן, אני חושבת שהביטוח הלאומי צריך לעשות הרבה שינויים; אם הקצבה של בן אדם היא 3,000 ₪ - ברגע שיש לו עובד זר היא הופכת להיות 2,700 ₪
עינת קולמן:  לא יכול להיות שיבקשו מאיתנו עוד 2%; גם כך הגמלה שמעבירים לנו לא מספיקה
עינת קולמן:  אני חושבת שהחיבור של ביטוח לאומי לשטח יגרום להורדה בשכר שמבקשים העובדים הזרים, כי הם יבינו שזה לא הגיוני שקשיש או נכה ישלם 11,000-12,000 ₪ בחודש
עינת קולמן:  תודה
רמי סלהוב: קוראים לי רמי סלהוב
רמי סלהוב:  לאבא שלי היה אירוע מוחי ואמא שלי סיעודית, ולי ממש קשה להעסיק עובד זר
רמי סלהוב:  הייתי בשני תאגידים: בתאגיד הראשון – בשנה אחת הלכו לי שני עובדים
רמי סלהוב:  כשהחלפתי תאגיד – העובד השלישי היה בסדר גמור
רמי סלהוב:  הוא החזיק אצלי שנתיים; היו ויכוחים ומריבות, ופנינו לא לתאגיד אלא לגורמים אחרים
רמי סלהוב:  התאגיד אמר לי: "מה אתה רוצה ממני? תעשה מה שאתה רוצה"
רמי סלהוב:  המטב לוקח עמלה
רמי סלהוב:  לא קיבלתי שירות – קיבלתי רק עובדת סוציאלית שהגיעה
רמי סלהוב:  אבא שלי יושב בכיסא, אני רושם אותו למרכז יום, והביטוח הלאומי עולה כסף; כואב לי הלב לראות אותו
רמי סלהוב:  הבטן שלו נפוחה, אני לוקח אותו לבדיקה, ורואים שיש לו כלי דם ועורקים פתוחים
אליהו מרידור: המשפחה שלך זכאית לקבל תמיכה של עובד זר?
רמי סלהוב: זכאית באופן מלא
רמי סלהוב:  יש לי את הקבלות ואת הכל
אליהו מרידור: יש לכם עובד זר?
רמי סלהוב: יש לי עובד זר קרוב לשנתיים
רמי סלהוב:  באתי כדי לחוקק את החקיקה של העובדים הזרים; אני נלחם על זה
אליהו מרידור: אני מאוד מודה לך
אליהו מרידור:  בבקשה, אדוני
איתן לבני: שלום לכולם
איתן לבני:  שמי איתן בנימין ואני מנהל השדולה ונשיא העמותה לקידום זכויות הסיעודיים
איתן לבני:  אנחנו משמשים ככתובת לכ-80,000 מעסיקי עובדים זרים בסיעוד
איתן לבני:  אני רציתי להגיד שכל מה שמוצג פה לפעמים, הן על ידי התאגידים והן על ידי רשות האוכלוסין וההגירה, כאיזה שהוא גן עדן גדול – מבחינתנו זה הגיהינום הכי גדול, שאנחנו מתמודדים איתו יום-יום, שעה-שעה
איתן לבני:  אנחנו מתמודדים עם דברים לא הגיוניים; גניבות, נטישות, הטרדות מיניות ופגיעה בפרטיות
איתן לבני:  מההורים שלי גנבו את כל הכסף ואת כל הרכוש; פניתי למשטרה ולא עושים עם זה כלום
איתן לבני:       זו הזדמנות לבקש ממך לזמן דיון בנושא הזה של גניבות ואלימות כלפי מטופלים
איתן לבני:  צריך להביא את המשטרה לפה ולהסדיר איזה שהוא מתווה, כדי שיטפלו בדברים האלה
אליהו מרידור: איזה מתווה אמורים להסדיר, חוץ משמירה על החוק והסדר? מי שנחשד בפשע – מוגשת נגדו תלונה, והיא אמורה להיות מטופלת באותם הכלים בהם מטפלים בכל מי שפשע, ולא משנה אם הוא עובד זר או לא, ואם פשעו בנזקק או לא
איתן לבני: אבל הכל נסגר ולא מטופל
איתן לבני:  אני הגעתי למשטרה, ואמרו לי: "תביא סרטונים ותכתוב לנו תלונה מסודרת"; אני הפכתי להיות גם החוקר
איתן לבני:  הבאתי את הכל למשטרה והגשתי את זה להם, והם העבירו את זה לפרקליטות עם המלצה לסגירת התיק
אליהו מרידור: המשטרה היא גוף שעובר איזה שהם תהליכים בימים אלה
אליהו מרידור:  הוא חולה, ואחת המחלות שלו היא חוסר בכוח אדם
אליהו מרידור:  כתוצאה מכך, יש פחות חוקרים ופחות בעלי תפקידים שיכולים להגיע לחקר האמת, שבקצה שלו מגישים כתבי אישום
אליהו מרידור:  אנחנו לא הכתובת, עם כל התסכול והכאב
אליהו מרידור:  אלה נושאים שנידונים עכשיו - - -
איתן לבני: אין כתבי אישום; יש סגירות של תיקים בלי בדיקה
איתן לבני:  זו בעיה חמורה; איך ניצור הרתעה אם אין אכיפה? כשאני מדבר עם עובדים זרים, הם אומרים לי: פה מותר לעשות הכל
איתן לבני:      לעניינינו: מה שאנחנו רוצים להציע בשדולה והעמותה זה להעביר את נטל העסקת העובדים הזרים לאחריות הבלעדית של המדינה, ואנחנו סוברים שצריך לבחון את ההעברה הזו לקופות החולים
איתן לבני:  רוב האינטראקציות של המטופלים הן מול מערכת הבריאות
איתן לבני:  לכן, אני חושב שזה יכול להיות טוב אם נמצא איזה שהוא הסדר, באמצעות מכרז פומבי דו-שלבי שיהיה בו SLA, שנוכל לעגן בו את כל השירות בצורה סגורה; הן מבחינת איכות והן מבחינת מחיר
איתן לבני:  זה יכול להיות מכרז סגור, שהוא הרבה יותר פשוט ומהיר ממה שקורה במשרד הביטחון
אליהו מרידור: אחת החלופות המוצעות היא שקופות החולים ישמשו כתאגידים
אליהו מרידור:  אני מבין את הצעתך
אליהו מרידור:  אנחנו נצטרך קודם כל להגיע למציאות בה המדינה מכירה בצורך הקמת תאגידים ומתן פתרונות
אליהו מרידור:  כשנגיע לשם – זו אחת החלופות שיוצגו, אבל אנחנו עדיין לא שם, לצערי
איתן לבני: אני רוצה להעביר לכם תמצית של סקר שעשינו בשדולה ובעמותה
איתן לבני:  שאלנו את השאלה המאוד פשוטה: האם אתם תומכים בהעברת נטל העסקת העובדים הזרים בסיעוד לידי המדינה? פתחנו את הסקר הזה לכ-24 בלבד, והשיבו כ-1,065 משתתפים
איתן לבני:  885 אנשים, שהם בערך 83%, השיבו כי הם תומכים; 91 אנשים, שהם בערך כ-8%, השיבו שהם מתנגדים; ועוד 85 אנשים השיבו שהם טרם החליטו
אליהו מרידור: אדוני המכובד, אני לא יודע להיכנס לנעליה הגדולות של הלמ"ס
אליהו מרידור:  זה משהו אמפירי שצריך לבחון אותו
איתן לבני: במקרה עבדתי שם אז אני מכיר את זה טוב; בכל מקרה, זה מדגם מייצג
אליהו מרידור: אתה קובע פה, במסמרות של ברזל, עובדה שאני לא יודעת לחתום עליה
אליהו מרידור:  מדגם מייצג הוא הגדרה כבדת משקל
אליהו מרידור:  מי הם המשיבים? באיזה חתך? מהי הנגישות? מהו הבירור? מהו הסינון? אני לא יודע להסתכל על זה כך
איתן לבני: בהיעדר אפשרות להעביר את זה כרגע לידי המדינה, אני שוב הצגתי בפני הוועדה את תכנית איתן
איתן לבני:  בהיעדר תכנית חלופית אחרת – זוהי התכנית היחידה שצריך ליישם
איתן לבני:  זו תכנית שנוגעת בכלל המרכיבים ושפותרת את כל הבעיות
איתן לבני:  לקח לרשות האוכלוסין וההגירה שלוש שנים לאמץ את ההמלצה הראשונה בתכנית הזו, והיא להקים ועדה בין-משרדית; אם הם היו מקימים אותה לפני שלוש שנים, כשהצגתי את התכנית הזו – היום היינו במקום אחר
איתן לבני:  אני חושב שכדאי שנאמץ אותה עכשיו, כדי שלא נחכה עוד שלוש שנים
איתן לבני:  תודה
אליהו מרידור:  אני אשמח ללמוד את ההמלצות
אליהו מרידור:  אני פונה לגברת רותם
רותם שחבר: נעים מאוד, קוראים לי רותם שחבר
רותם שחבר:  חלקכם כבר מכירים אותי; אני הבת של אורה שחבר ז"ל, שנפטרה מסרטן הריאה לפני כשנה וחצי, ונציגת פורום לביאות ואריות לחולי סרטן ריאה
רותם שחבר:  אני פה בכובע של החולים הסופניים ובני משפחותיהם
רותם שחבר:  הצוות הבין-משרדי שדן בנושא הבין כבר שהחולים הסופניים הם קבוצה ייעודית אחרת, שמשאב הזמן אצלם הוא הרבה יותר קריטי מאוכלוסיות אחרות; הוא הרבה יותר חשוב ממשאב הכנסת
רותם שחבר:  חוק הנוטה למות מגדיר חולה הנוטה למות ששה חודשים ומטה; אם תיקח את החציון – אלה שלושה חודשים
רותם שחבר:       אמא שלי לא זכתה לראות עובד זר; הם גם לא רוצים לבוא אלינו, כי זו הרבה עבודה וחוזה לטווח קצר
רותם שחבר:  אנחנו דיברנו על שינוי שיטת ההעסקה לעקיפה, לפחות בעבור חולים סופניים; אנחנו דורשים שזה יהיה One Stop Shop
רותם שחבר:  כשאני מקבלת את ההודעה הנוראית הזו על הוספיס בית, אני לא אמורה לכתת רגליי, לחפש עובד זר, להתחנן ולאסוף אותו מכל מקומות הזויים, רק כדי שהוא יגיד לי: "Excuse me miss, I will call you later", ולא יתקשר לעולם
רותם שחבר:      אנחנו רוצים שכמו שאני מקבלת את האחות ואת הרופא – כך אני אקבל את שירותי הסיעוד שלי
רותם שחבר:  אפשר לעשות את זה; אפשר לאגם משאבים, ואנחנו נשלם את היתר
רותם שחבר:  כלומר, גם את זה יהיה בתוספת תשלום של עוד 1,000, 2,000, אפילו 5,000 ₪, עבור חודשיים שבהם אני אוכל להיפרד מאמא שלי כמו שצריך – זה שווה את הכסף
איתן לבני: יש כאלה שאין להם את זה; צריך להתחשב בהם
רותם שחבר: אני מבינה את זה, אבל צריך לתת לנו לפחות את האלטרנטיבה הזו
רותם שחבר:  לסבתא שלי יש עובדת זרה מזה 15 שנה, לאחר שבץ; אני מבינה שכשאתה עובד על חוזה לטווח ארוך אז השיקולים שלך שונים, אבל אני בזבזתי את השעות הכי יפות של אמא שלי, את השעות האחרונות של אמא שלי, בכל מיני תחנות מרכזיות, מנסה להשיג עובד זר
רותם שחבר:  זה לא אמור להיות ככה; אני הייתי אמורה להיפרד מאמא שלי כמו שצריך, ולא אכפת לי מעוד 10,000 ₪
רותם שחבר:  למה? מי יחזיר לי את זה? עוד דיון ועוד דיון
רותם שחבר:  אני מבקשת שיהיה דיון על החולים הסופניים; שיהיה פה נציג של משרד הבריאות
רותם שחבר:  אנחנו לא כמו אוכלוסייה אחרת
רותם שחבר:       אני לא אומרת שכל המשפחות יקבלו את השירות של העובד הזר דרך ההוספיס; שתהיה עוד אופציה למי שזה יקר לו, אבל שתהיה את האופציה, כי אין לנו זמן
שושנה ברוך: שלום, שושנה ברוך
שושנה ברוך:  אני חושבת שהפתרון מצוי בתאגיד של המחליפים
שושנה ברוך:  ברגע שיהיה תאגיד של מחליפים, נוכל להכניס לאותה רובריקה מטפלים לחולים סופניים
רותם שחבר: כן, לגמרי
רותם שחבר:  זה יכול להיות אחלה פתרון
רותם שחבר:  גם החוק שמתעסק בבתי אבות יכול להיות אחלה פתרון, אם חברות ההוספיס בית יוכרו כבית אבות
רותם שחבר:  אפשר למצוא פתרונות יצירתיים, אבל צריכה להיות ועדה שתתעסק אך ורק בחולים סופניים; צריך להיות בה נציג משרד הבריאות, שלא היה בוועדה הקודמת, שייתן את הדין
רותם שחבר:  אני קיבלתי את הנתונים ממשרד הבריאות לפני כשנה: ב-2021 נפטרו בערך 1,200 חולים סופניים בהוספיס בית
רותם שחבר:  זה משהו שהוא מאוד קטן, ואפשר לעשות צדק עם האנשים האלה
רותם שחבר:  אף אחד בשולחן הזה לא יודע איך הוא יגמור, איך אמא שלו תגמור ואיך אבא שלו יגמור
אליהו מרידור: זה הרבה לפני צדק – זו חמלה
משה נקש: נציין שבמסגרת הטיוטה של הצעת המחליפים, שענבל דיברה עליה קודם, זה אחד הנושאים שהיו בתוך אותו התאגיד: עובדים מחליפים ועובדים לחולים סופניים
דפנה שגל פודור: צריך לדאוג גם לחופשות לידה לעובדות בהריון
משה נקש: צריך לדאוג לכל ההעסקות קצרות המועד, כך הגדרנו את זה
רותם שחבר: תודה
רותם שחבר:  אני מצטערת שיצאתי מכליי
רותם שחבר:  אנחנו כבר נפגשנו עם פרופסור אש והתחלפה ממשלה, ואנחנו עכשיו מנסים להגיע לסימן טוב
רותם שחבר:  אש היה מאוד בעניין, וזה נפל על ראש אגף הרפואה, לבדוק את החסמים הרגולטיביים לנושא הזה
רותם שחבר:  דברים נופלים בין הכיסאות כי אין פה נציג של משרד הבריאות שייתן את הדעת
אליהו מרידור: אני לחלוטין מתחבר למה שאת אומרת
אליהו מרידור:  זה עוד פעם מוביל אותי לעניין התאגוד
אליהו מרידור:  כשאת מדברת על אנשים שהגישה כלפיהם אמורה להיות מחויבת על פי חוק באופן חמלתי – זה רק מבהיר יותר את הגישה שאמורה להיות כלפי כלל הזכאים
אליהו מרידור:  אני נפגשתי עם כמה משפחות כאלה; הכאב הוא אותו כאב וההתמודדות היא אותה התמודדות, מה שמחזק את האותנטיות של הטענות המדוברות כאן
אליהו מרידור:       ד"ר עמיחי, יש לך עוד משהו לומר?
עמיחי תמיר: אולי עוד הערה: אף אחד לא בוחר להיות נכה או חולה
עמיחי תמיר:  אדם שנזקק לעזרה סיעודית במרבית שעות היום והלילה מקבל כ-50% קצבת שר"מ, שהיא קצת פחות מ-1,700 ₪
אליהו מרידור: אני מתנצל, על איזו אוכלוסייה מדבר? לא על 5-6?
עמיחי תמיר: לא, אני מדבר על אנשים עם מוגבלות, שר"מניקים
קריאה: נכים צעירים, מתחת לגיל פנסיה
עמיחי תמיר: אני פה בשם הנכים
עמיחי תמיר:  אדם שנזקק לעזרה מלאה במשך 24 שעות ביממה מקבל 188% אחוזי שר"מ, שזה קצת פחות מ-3,800 ₪
עמיחי תמיר:  אנחנו שמענו ממשרד הביטחון מהי העלות האמיתית, והפער פה הוא בלתי נסבל; אדם עם מוגבלות, שאין לו עזרה ממקור שמקורב אליו – לא יכול להרשות לעצמו
עמיחי תמיר:  ולגבי אדם עם מוגבלות קשה – זה באמת סם החיים
אליהו מרידור: ד"ר נכבד, אתה מדבר כרגע על נושא כאוב מאוד, וזה לעניין רמת ההכרה והתגמול; זה לא נושא שקשור איכשהו לנושא הדיון, שהוא שיטת ההעסקה
אליהו מרידור:  חשוב לי מאוד לא להתפזר
שושנה ברוך: אני אשמח
אליהו מרידור: בבקשה, גבירתי
אליהו מרידור:  אני קודם כל מציין בברכה את המעורבות המאוד עוצמתית שלך; את מגיעה לכל דיוני הוועדה ונשארת לכל אורכם בסבלנות רבה
אליהו מרידור:  גם כשאת יודעת שהנושא שעליו את רוצה לדבר הוא לא חלק מהדיון המוזמן, ולכן אין לך רשות דיבור – את עדיין מגיעה ומעורבת בקשב רב
אליהו מרידור:  מגיע לך על כך יישר כוח; את הוכחה נפלאה לכך שמעורבות עוצמתית יכולה להיות גם שקטה
אליהו מרידור:  בבקשה, גבירתי
שושנה ברוך: תודה
שושנה ברוך:  בהקשר לשינוי שיטת ההעסקה: אנחנו חשבנו, בקבוצת הנכים הקשים והמונשמים בישראל, ודיברנו על כך גם עם ביטוח לאומי לפני הקורונה, על קרן מסוימת שהביטוח הלאומי יקים עבור רוב התשלומים
שושנה ברוך:  חלק מהבעיה המרכזית בהעסקת עובדים זרים היא ריבוי התשלומים, המטלות וה - - - שחלים על מעסיקים
שושנה ברוך:  בזמנו, הביטוח הלאומי נתן "אוקיי" מסוים, כדי להוביל מהלך לפיו תהיה קרן מסוימת שתממן, למשל, הבראה, פיצויים ופיטורין
שושנה ברוך:  להבדיל מהקשישים – רכיבים אלה לא מגולמים בקצבה שלנו; זה לא חלק מהשר"מ
שושנה ברוך:  צריך להקים קרן מסוימת, ולהפריש אליה את הסכומים האלה
שושנה ברוך:  זה יפתור בעיה מסוימת אצל קבוצה מאוד מורכבת, קשה ומצומצמת
אליהו מרידור: זה מה שמסביר שהפתרון אמור להיות פשוט יותר
אליהו מרידור:  אנחנו נצטרך להקדיש לכך מחשבה ודיון
אליהו מרידור:  מר נדב דקל מאוניברסיטת חיפה ביקש לדבר בזום
נדב דקל שדלן: אני נדב דקל מנהריה
נדב דקל שדלן:  אני אדם מונשם, מרותק לכיסא גלגלים ותלוי במטפלת 24 שעות ביממה
נדב דקל שדלן:  אני מעסיק מטפלות מזה כ-20 שנה
נדב דקל שדלן:  נתקלתי בהמון בעיות, וכל פניותיי לענבל משש ולמשה נקש לא נענות
נדב דקל שדלן:  אני פונה לכ-100 לשכות תעסוקה כדי למצוא מטפלת, ומתוכן אף אחת לא יכולה לתת לי פתרון למטפלת ביום, יומיים, בשבוע או בחודש הקרוב
נדב דקל שדלן:  הבאתי מטפלת מאוזבקיסטן, והסתבר שהאוכלוסייה שם מאוד מוסלמית, והן אינן רוצות לטפל בגבר; הן לא רוצות לעבוד בצפון, אלא רק בתל אביב; הן רוצות לעבוד בכל השבתות, גם אם אני לא יכול לשלם להן, כי בשבת אני צריך לשלם יותר; כשהן יוצאות לחופשה לאחר שנה או שנתיים – אף אחד לא דואג לי להחלפה
נדב דקל שדלן:  אני יודע על לפחות עשרה חברים שלי שמחפשים מטפלת, אבל אין מכסות; כל משרד אומר לי שאין מכסה ושהם לא יכולים להביא
נדב דקל שדלן:      ההסכם הבילטרלי עם הפיליפינים איננו, ואנחנו מביאים מטפלים מהודו ומנפאל, שהתרבות שלהם היא שונה מאוד מהמערב; כשהם באים לפה, אנחנו נתקלים בהבדלי תרבויות מאוד קשים
נדב דקל שדלן:  אני בעצמי אדם מונשם, וננטשתי פעמיים על ידי מטפלת, שלא הודיעה מראש; נשארתי לבד בבית
נדב דקל שדלן:  אני יכול להיחנק בתוך חמש דקות אם לא תהיה לי עזרה קרובה
נדב דקל שדלן:  בפעמיים הללו הגשתי תלונה; גם בלשכה שהביאה אותן וגם במשטרה, ושום דבר לא נאכף
נדב דקל שדלן:  לאחר שבוע ראיתי את אותה מטפלת מחייכת, עם מטופל אחר, כשהיא הייתה צריכה להיות או במאסר או מחוץ לארץ; היא לא הייתה צריכה להישאר פה
נדב דקל שדלן:  זו בעיה גדולה, שהלשכות עומדות מאחורי המטפלים או המטפלות, ולא בעד האנשים שזקוקים להם
אליהו מרידור: הבנתי את כאבך, אדוני
אליהו מרידור:  אני מבין את מה שאתה מדבר עליו
אליהו מרידור:  אני אומר לך, באחריות, שהמגבלות מגיעות בחסות בתי המשפט ולא בחסות הלשכות
אליהו מרידור:  ליועצת המשפטית יש שאלה להפנות אליך
אליהו מרידור:  ברשותך
נעה בן שבת: דיברת על נושא השבתות, ואמרת שזו דרישה של העובדת להיות מועסקת בשבת, כדי לקבל את התשלום המוגדל
נעה בן שבת:  אם היא לא הייתה מועסקת, הייתה לך בעיה של עובד מחליף בתקופה הזו?
נדב דקל שדלן: נכון
נדב דקל שדלן:  לא יכולתי למצוא מחליף
אליהו מרידור: אנחנו מדברים על שני נושאים אחרים, גבירתי
אליהו מרידור:  הוא אומר שמגבלה אחת היא שכשעובד שכבר נמצא אצלו יוצא לחופשה – קשה לו למצוא מחליף במקומו
אליהו מרידור:  כל מי שדבר פה, דיבר סביב הנושא הזה
אליהו מרידור:  מעבר לכך, הוא אומר שכשמגיע עובד – בשל מגבלות תקציביות של מר דקל כמעסיק, הוא נאלץ, בלית ברירה, לוותר על השירות של השבתות
אליהו מרידור:  זאת אומרת שבארבעה ימי השבת בחודש – בני המשפחה יסייעו לו ויתגייסו
אליהו מרידור:  הוא אומר שעובדים מציבים, כתנאי להסכמתם להשתלב בעבודה אצלו, את הדרישה להעסקתם גם בימי השבת, שבהם התשלום גבוה יותר מאשר בכל יום רגיל
איתן לבני: הם בעצם כופים עלינו להעסיק אותם בשבתות, בניגוד לחוק
אליהו מרידור: אני מבין
אליהו מרידור:  אני מאוד מודה לך, מר דקל
רותם שחבר: במשא ומתן איתך הם מבקשים גם את הכסף של השבתות, ואז הם אומרים לך: "אבל ביום שלישי יש לי כנסייה, אז את יכולה לשחרר אותי בערב ואני אחזור בבוקר", וגם אז – הם לא טורחים לחזור
אליהו מרידור: לגישתי הרחבה, שיכולה להישמע מעט פחות הומנית, פולחן הדת והחופשות השנתיות המשפחתיות של עובד זר שמגיע לכאן אינן אמורות להיות חלק ממכלול השיקולים
אליהו מרידור:  הם מגיעים לעבוד, זכאים לקבל יום חופש בשבוע, והשאיפות שלהם לצאת ולנהל חיי חברה מפותחים יותר, זוגיות, חופשות שנתיות, חגים, ימי מפגש בכנסיות וכן הלאה – הם לא חלק ממכלול השיקולים שאמורים להיות
נעה בן שבת: בעניין של חופשות ופולחן הדת: חוק שעות עבודה ומנוחה מתחשב ביום המנוחה - - -
אליהו מרידור: שייבחרו את יום החופש ביום שהוא לא שבת
קריאה: הם רוצים את התשלום על שבת, והם רוצים עוד יום חופש בנוסף
אליהו מרידור: גבירתי היועצת המשפטית, חשוב שנבין שעניין השבתון לא מיועד לשבת; הם פשוט חוגגים על שבת