GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליהו מרידור: יופי, אני אומר שמי שהתפטר, אנחנו לא יכולים לחשוד בו בפעם הראשונה, אבל אנחנו רוצים לדעת לנסות לאפיין מה דפוס ההתנהגות שלו, לדעת אם זה חוזר על עצמו, האם הטענה פה חוזרת גם שם ותחזור גם שם, אם הוא פוטר, למה הוא פוטר, האם אתה מנהל איזשהו מעקב ודיווח לרשות? האם אתה יוזם בעצמך הזמנה של קיצור השהות שלו פה והחזרתו באופן יזום לארץ מוצאו? אני מבקש לדעת את הנתונים האלה
יריב לוין: בהחלט, אצלי עוד פעם, רק על עצמי לספר ידעתי, אצלי יש בתוכנה שאני עובד איתה, דבר שנקרא, קשרי לקוחות, כל אירוע שקורה מול המטופל, או מהמטפל, מתועד אצלי במחשב, זאת אומרת תיכנס אצלי ללקוח איקס, ווי, זד, עובד עזב, כתוב לי גם למה הוא עזב, אם לדוגמא העובד שם מכתב התפטרות, המכתב הזה סרוק אצלי במערכת, אם העובד הזה בוטל, אז המכתב הזה, מצד המשפחה, סרוק אצלי במערכת, אז כן, יש אצלי מעקב, מה הסיבות, או להתפטרות, או לפיטורין
יריב לוין:  יש לי לדוגמא מעסיקים שאני לא חושב שהם ראויים להעסיק עובד זר, למה? הם מלינים את השכר של העובד, מתעללים בו, לא נותנים לו מספיק מזון, יש גם כאלה, אז אנחנו מעבירים דיווחים, זה נקרא דיווח - - -
אליהו מרידור: אני שואל, האם את אותו דיווח, אתה מעביר גם לגבי עובד שאתה חושד בו ששילוח שלו לבית חדש, מסכן, או מאמלל את המטופלים ואת בני משפחותיהם?
יריב לוין: חד משמעית כן ואני אתן דוגמא - - -
אליהו מרידור: לכן אני שואל אותך, בחמש שנים האחרונות, בכמה מקרים מצאת את עצמך שקיצרת שיהות של מטפל והוא הוחזר לארצו באופן יזום מצדך?
יריב לוין: לי אין את הזכות לעשות את זה, רק לשריי וחברה מ- - -
אליהו מרידור: אבל כדי שזה ייקרה הוא צריך לדווח לכם ואז העובד הזה נגרע מה- - -
ענבל משש: קודם כל, הלשכה הפרטית חייבת לדווח על כל השמה, על כל פיטורין, על כל התפטרות, גם על פטירת מעסיק, היא חייבת לדווח על כל תנועה של עובד, זה רשום במערכות, אנחנו מקבלים את הדיווחים מהם, הם דיגיטליים זה לא שהוא מתקשר ומודיע לנו על כל עובד
ענבל משש:  יש לנו נתונים גם על התפטרות, גם על פיטורין וכמובן גם נטישות
ענבל משש:  צריך לשים לב שיש גם תקנות הכניסה לישראל על ההגבלה שיש שם לגבי המעברים בין מטופלים סיעודיים בענף הסיעוד, יש את הנושא הזה שהוא לדעתי זה חלק אולי מהבעיות, כי כשעובד מפסיק עבודתו אז הם צריכים לדווח וכמובן, זה נרשם, אבל באמצעי בקרה יש שם בדיקת נסיבות סיום העסקתו של העובד הזר וכתוב שם, אם הוא הפסיק העובד הזר את עבודתו אצל שלושה מטופלים לפחות בתוך שנתיים ועלה חשש לניצול לרעה של הרישיון אז אנחנו צריכים לפעול לבירור הנושא, אלא שכשמתסכלים על הפסיק את עבודתו אז מצד אחד זה לא כולל פטירה וזה לגיטימי וזה בסדר, זה לא כולל מעבר לבית אבות וזה גם לגיטימי וזה בסדר
אליהו מרידור: לכן ביקשתי לפצל את זה
ענבל משש: וזה לא כולל מחמת פיטורין, זאת אומרת אם העובד התפטר אז הוא לא בתקנות האלה של המעברים של השלושה –
קריאה: הוא עושה הכול כדי שיפטרו אותו
מירב כהן: הערה, בסדר, קודם כל ההערות שלך, אני חושבת שהם ממש חשובות, אבל בסוף, המצב הזה שבו אנשים לא ראויים ממשיכים להיות מועסקים הוא תולדה ישירה של חוסר היצע
אליהו מרידור: אני לא מקבל את זה
מירב כהן: אני לא אומרת שגם בעולם מושלם שיש היצע גדול, לא יכולות לקרות - - -
ענבל משש: אבל כרגע הוא אמר שרוב ההשמות הן ממאגר הקיים בארץ, אז זה לא עולה בקנה אחד, לא עם מחסור ולא עם - - -
מירב כהן: בסדר, אבל המאגר הקיים בארץ, אבל כשאת צריכה באופן דחוף - - -
קריאה: זה עדיין לא אומר שאין מחסור
מירב כהן: את תיקחי מישהו גרוע, כי בארץ והוא זמין לך עכשיו וזה מה שקורה, אם היה לך באמת - - -
ענבל משש: מה זה מישהו גרוע? מישהו גרוע ש- באיזה אופן הוא גרוע?
מירב כהן: יש לי אינסוף שיחות עם תאגידים וחברות, אני אומרת לך שביודעין מכניסים אנשים לא ראויים לבתים, כי אין חלופה
שריי גבאי נוריאל: רגע, אני רוצה להגיד משהו, שנייה, שאל פה כבוד היו"ר - - -
מירב כהן: זה המצב
שריי גבאי נוריאל: איך אנחנו בונים תיק עובד זר, איך המטופל נחשף לאותו תיק, אז אני רוצה לומר משהו, קודם כל החלק הארי מהתיק של העובד הזר, כלומר שאנחנו יודעים, אם היה אירועים חריגים, זה באמת תולדה של דיווחים, כי באמת, רשות האוכלוסין וזה הובהר פה מעל לכל במה שרשות האוכלוסין ולא בכדי, האצילה במירכאות את האחריות הזו של הדיווחים ובדיקת אירועים חריגים, כי באמת אין לנו אפשרות, אנחנו לא הגורמים המקצועיים, לאותם לשכות, אז באמת, אנחנו ניזונים ממה שהלשכות מעבירים לנו, זה רלוונטי לסיומי העסקה שגרתיים, אני יודעת שעובד זר נטש, או התפטר, או המעסיק שלו נפטר, אני יודעת את זה מהלשכות הפרטיות, במיידי אני מזינה את זה אצלי וזה משפיע, זה גלגל שלם ותיכף אני - - -
מירב כהן: רגע, חשוב לי להגיד משהו, סליחה, סליחה, אין סרט שמישהו עשה עבודה גרועה וגורש מהארץ, נדיר, בסדר? נדיר
אליהו מרידור: אבל לשם אני מגיע, מירב, אבל לשם אני מגיע
מירב כהן: לא יודעת מה מספרים - - -
אליהו מרידור: אבל בדיוק לשם אני מגיע, לכן אני מנסה לאפיין, אני ביקשתי לחלק מה-100 אחוז מהמאגר הפנוי, כמה בלתי תלוי? כלומר, מטופל נפטר, מטופל עבר לבית אבות, מטופל החלים, בסדר? החלים, נשארנו עם 50 אחוז, אני מבקש לדעת, מאותם אלה שהם לא מנותקי קשר, שתיכף אנחנו נצרך להתמודד עם זה, לדעת מדובר ב-75 אחוז מה-50 אחוז שהם לא מהסרייה הראשונה, זאת אומרת, לא נפטר המעסיק ולא עבר לבית אבות ולא החלים, הם מדווחים לרשות, אני מבין שלא מדובר באחד-שניים, כולנו יודעים את זה, לפיך אני מבקש לדעת, מצרפית, כמה עובדים ביוזמה שלכם, בעקבות הדיווחים של אותם לשכות, פשוט, גורשו מהארץ, כמה?
ענבל משש: רגע, רגע, יש לי את הנתון, שנייה אחת, קודם כל אנחנו פרסמנו בפברואר 23 וגם מפרסמים באתר פייסבוק של הרשות, אגב, אני אגיד שקיבלתי ביקורת שחושבים שהמדיניות שלנו מחמירה מידי, אבל בסדר, נשים את זה בצד, אנחנו - - -
אליהו מרידור: אנחנו נגן עליכם
ענבל משש: כל מקרה לגופו ואנחנו בהחלט, אני אומרת ואמרתי את זה, גם בפגישה אחרת שאנחנו מאמינים באפס סובלנות כלפי עובדים זרים שנהגו, בטח באלימות, שיש להם אי כשירות לטפל במטופלים הסיעודיים והתמודדנו לא מעט, כולל עתירה שהייתה עכשיו על מישהו שאנחנו לא אישרנו, ביטלנו את הרישיון שלו ולא אישרנו את העסקתו והמשפחה עתרה, למרות תיק שקיים במשטרה על אלימות ועתרה כדי שאנחנו נשבץ אותו אצל המטופל הסיעודי, אז גם זה יש, אבל אנחנו פרסמנו בפברואר 23 ודיברנו על שימועים שעשינו בשנה האחרונה, נערכו מעל 150 שימועים לעובדים זרים, לגביהם עלה החשד, לפיו הפרו את נהלי הרשות וניצלו לרעה את רישיון השהייה והעבודה שניתן להם, בין היתר, בעניינם נתנו הודעה מוקדמת כנדרש - - -
קריאה: בסיעוד?
ענבל משש:  אך ורק בסיעוד, אי רישום להעסקה חוקית, עובדים שהפסיקו את עבודתם, עובדים שעברו בין שלושה מעסיקים, בתוך פחות משנתיים, בחוסר ניסיון כנה ואמיתי, להתמיד בעבודתם אצל מטופלים סיעודיים, כתבנו את זה, 13 עובדים זרים, שללנו את הרישיונות שלהם, שלחנו 130 אזהרות חמורות, אנחנו כתבנו - - -
אליהו מרידור: לא, אני מבקש, בלי קריאות ביניים, פעם בורח, ניחא, חברי כנסת מותר להם
ענבל משש: נתנו גם שם דוגמאות, יש לי את המסמך, הפצנו אותו
חוה אתי עטייה: זה מופיע באתר?
אליהו מרידור: אם היא אומרת לך את זה וכנראה שזה גם מופיע באתר, היא אף פעם לא תמסור לנו נתון שגוי
מירב כהן: האנשים האלה גורשו? 150 איש גורשו?
אליהו מרידור: לא, 13
קריאה: זה רק שימוע, כלום, רק דיבורים, לא מעשים
ענבל משש: מה זה דיבורים, לא מעשים? לא הבנתי
קריאה: העובדת הזרה שלי שהביא לי תאגיד, אחרי חודש עזבה אז הגשתי תלונה, גם על התאגיד שלא תרם ולא עזר ורק יום למחרת שהיא עזבה את אמא שלי, חולת אלצהיימר, מנהלת בית ספר, היא עזבה יום למחרת, הייתה אצל גברת ויקטוריה, כבר יום למחרת, הגשתי תלונה לרשות ההגירה והאוכלוסין והלחצתי אותם שייקראו לה לשימוע ומה בסוף? אני שואלת, אוקי, אז מה היה תוצאת השימוע? אז אומרים - -
משה ורטמן: זאת הגנת הפרטיות
קריאה: בדיוק, אנחנו לא מספרים לך, ביום למחרת היא הייתה אצל מישהי אחרת, אחרי שהיא עזבה
משה ורטמן: הם לא עונים לפניות, אתם לא עונים, אני פניתי פעמיים אליכם - - -
אליהו מרידור: חוק צנעת הפרט והגנת הפרטיות נעצר בחשיפה של נתונים חסויים, אבל אם התלונה נמצאה צודקת והחלטתם שנכון יהיה לקצר את השהות שלו כאן ולשלוח אותו, זכותם הלגיטימית לדעת
שריי גבאי נוריאל: קודם כל, זה לא מדויק - - -
אליהו מרידור: לא רק לדעת, לקבל דיווח גם
משה ורטמן: אין מענים, אני הגשתי פעמיים
שריי גבאי נוריאל: זה לא מדויק, משום שברמה, צריך להבין, אנחנו לא עוסקים כאן בדין פלילי, אנחנו עוסקים בדין מנהלי ולכן, בכל הקשור לחוק הגנת הפרטיות, אנחנו מחויבים להוראות שהן הרבה יותר, מה שנקרא, דרקוניות, אבל זה לא אומר, רגע - - -
אליהו מרידור: ההוראות אומרות שאם התלונה נמצאה לא צודקת והחלטתם לשבץ אותו ברעננה, אתם לא צריכים לספר לאותה משפחה שהגישה תלונה ושטענה לנטישה שהוא נמצא ברעננה ברחוב כהן
קריאה: אני גיליתי את זה שהיא אצל גברת ויקטוריה לבד
אליהו מרידור: שנייה, זה באמת גובל בעניין של צנעת הפרט ושמירה על פרטיות, אבל אם התלונה נמצאה צודקת, זכותו הלגיטימית לקבל על כך דיווח באופן יזום מצידכם, אבל אני חוזר עדיין למספרים, אתם אומרים גברתי שמתוך 150בירורים ושימועים שקיימתם, ביוזמה שלכם, בעקבות אותם עדכונים שאתם מקבלים מהלשכות, בקצה 13 הועזבו, ביטלתם את הרישיון והעליתם אותם על מטוס
שריי גבאי נוריאל: רגע, קודם כל זה על 22 ואני רוצה להגיד שהשנה, שנייה, חשוב לי לדייק את הנתונים, השנה היו הרבה יותר, זה לא נתונים מעודכנים, אבל אני רוצה לומר עוד משהו
שריי גבאי נוריאל:  יש הרבה עובדים זרים כיום, בזמן הזה שנמצאים בחסימה, מדוע הם נמצאים בחסימה? זאת אומרת אנחנו לא מאשרים לשים אותם אצל אף מטופל, למשל, נפתחה נגדם תלונה במשטרה על משהו פלילי, המשטרה אומרת לי, את לא מרחיקה, עד אשר אני אברר את התלונה, אז כרגע הם חסומים - - -
אליהו מרידור: המשטרה לא אומרת שאת לא מרחיקה, בואו נדייק
מירב כהן: קודם כל, אני מבינה, בביצוע שאתה צריך לגרש מישהו זה כמובן כרוך בבירוקרטיה ומשפטיזציה וזה, זה תמיד ככה, אם היה לך היצע, השוק היה עושה את שלו, כי אני הייתי מביאה לאמא שלי את ההכי טוב, הייתי מראיינת אותם והולכת למעסיקים קודמים ומבקשת המלצות, כשאין לך חלופה אז אתה לוקח את מה שיש אז אני לא אומרת שמה שאתה אומר לא חשוב, זה חשוב, וכל מה שאתם עושים זה חשוב, אבל אי אפשר - - -
ענבל משש: זה לא מדויק, כי ברגע שאנחנו מקבלים פנייה, עד שאנחנו לא מבררים, אנחנו לא מאשרים שיבוץ, לשכות פרטיות, נכון, או לא נכון? אנחנו מאשרים לכם שיבוץ, עד אשר אנחנו בודקים, ברגע שיש פנייה, אנחנו בודקים אותה, אי אפשר שבנאדם - - -
מירב כהן: כשאין חלופות, אנשים מכניסים לביתם גם אנשים לא ראויים, כי אין להם ברירה, זו המציאות שבה הם חיים ואנחנו צריכים לעשות הכול ולכן - - -
אליהו מרידור: יש פה איזה דיסוננס, לא, לא, יש פה אי הבנה, את מדברת על מי שלא דווח לגביו, היא מדברת על מי שדווח לגביו, עצרו
ענבל משש: אי אפשר להכניס הביתה את מי שרוצים, בלי שנבדק, בלי שהלשכה הפרטית הייתה שם, בלי שהלשכה הפרטית בדקה מולנו, אם אפשר לצוות את העובד, אז לוקחים כל אחד
אליהו מרידור: חבר'ה, זה קצת דו שיח של חירשים
אליהו מרידור:  אדוני, אני ממש מתנצל אדוני, אני מבין שאתה רוצה, בבקשה
אברהם יוסף סלומה: יש פער בין הדיווח והדיווחים לבין הלשכות הפרטיות, באמיתי, במציאות של עובדים זרים שמסתובבים חופשי, עוברים מיד ליד ואין דיווח בכלל
אליהו מרידור: אוקי, אומר אדוני - - -
מירב כהן: אבל אפשר בבקשה שרק ענבל תשיב על מה קורה עם הקמת אותו תאגיד שאמור לספק עובדים זמינים, באופן זמני? כי מה קורה עם אותו רעיון של הקמת תאגיד שככה אם מישהו נתקע, לפחות יש לו פתרון
אליהו מרידור: ההגדרה לא נכונה של הקמת תאגיד
מירב כהן: איך שתרצו, הקמת עמותה, הקמת חברה, הקמת גוף ממשלתי, לא אכפת לי מי הבעלים של זה ובלבד שיהיו עובדים זרים זמינים, למקרה חירום, מה קורה עם זה, מה הסטטוס של זה?
ענבל משש: התייחסתי, אמרתי שאנחנו בוחנים את הנושא, יחד עם משרדי הממשלה, יהיה רלוונטי, אם את מכירה שהיה ניסיון שלנו לקדם הצעת מחליטים –
מירב כהן: וזה נתקע
ענבל משש: וזה נתקע ולא אצלנו, אבל בסדר, אנחנו נמשיך
שריי גבאי נוריאל: יש לזה משמעויות תקציביות
מירב כהן: תקציבית?
שריי גבאי נוריאל: גם וגם משפטיות, מבחינת דיני עבודה - - -
אליהו מרידור: תעדכני אותי בבקשה, היכן זה נתקע? ומי יכול לעזור לנו להניע את התהליך?
ענבל משש: בסדר, נתייחס בכתב, אם אתם רוצים
מירב כהן: א', אני לא כל כך מבינה, למה זה חייב להיות תקציבי, זה גם יכולה להיות חברה פרטית, פשוט לאשר את זה חוקי
ענבל משש: היה שיח בין משרדי הממשלה הרלוונטיים, גם אתם בכובע הקודם שלך כשרה היית שותפה
מירב כהן: המשפחה שמזמינה עובד, משלמת לו כך וכך - - -
שריי גבאי נוריאל: כן, אבל מירב, אבל אז זה יעלה הון למשפחה, בסוף זה יעלה הון למשפחה, יש לזה משמעויות כלכליות, צריך להבין, אדירות, אם המדינה, לא תתקצב את זה, בדרך כזו, או אחרת, זה ייפול על המשפחה
אליהו מרידור: למה? למה?
מירב כהן: כמה כסף זה?
קריאה: אולי פשוט שתעשו שכר אחיד, יהיה שכר אחיד ולא יעלה ואז לא יהיה לחץ
אליהו מרידור: בדיוק, בדיוק, למה? למה זה אמור לעלות עוד כסף? פה אנחנו מתחילים את תהליך הסחטנות - -
אליהו מרידור: ממש כן, למה את אומר לי לא? פה אנחנו מתחילים את תהליך הסחטנות
גד יעקבי: סליחה, ברשותכם, אני עדי, אני פעילה בארגון של המאבק נגד נטישת עובדים זרים וקומבינות ואני אמא לילד סיעודי
גד יעקבי:  קודם כל, משתמשים פה הרבה במילה סיעודי, לא כל מי שיושב פה בחדר ומעסיק עובדים זרים הוא מוגדר כסיעודי, הוא סיעודי, אנחנו לא מוגדרים כסיעודיים וזה חלק מבעיה נוספת שזה בטיפול אחר
גד יעקבי:  יש פה כל כך הרבה פער, בין הרצוי לבין המצוי, אתם מדברים פה וסטטיסטיקות ומספרים וזה נהדר והחברות השמה עושות בדיקות ועושות התאמות והיא יודעת, עד הרגע שהם עוברים בדלת וחותמים על חוזה ואז הם רואים מה קורה בחוץ,”now very very hard, I wont another 500 shekel every month, don’t won’t? I go, I go והם הולכים, זה מבחינתנו נטישה, מבחינת כולם זה התפטרות, אוקי? כי לא מקובל עליה השכר שנסגר איתה בהתחלה, פה מתחילה הסחטנות
אליהו מרידור: לחלוטין
גד יעקבי: ואז ברגע, דקה, ובאותם אנשים, סליחה, מחילה, אותם אנשים שלא מוגדרים כסיעודיים ומשתמשים בעובדים שהם 188, מה שנקרא, בהגדרה, אנחנו בעצם, לא יכולים להרשות לעצמנו, לעבוד מול חברות השמה, אפילו כמו שיש בביטוח לאומי שעובדים עם דנאל, מתב, להביא אפילו על בסיס יומי, כי אנחנו לא זכאים, אנחנו לא סיעודיים, אנחנו נעזרים בזולת, אנחנו לא סיעודיים, זה חלק מהבעיה
אליהו מרידור: לא, אני מתנצל, זה לא הדיון כרגע
גד יעקבי: נכון, אבל, אתם כל הדיון אומרים נטישה של אדם סיעודי ואם אתם מדברים על נטישה של אדם סיעודי, תתנו זכות שווה לכל הסיעודיים - - -
אליהו מרידור: בואי, גברתי, תקשיבי - - -
גד יעקבי: כן, אדוני
אליהו מרידור: אני מבהיר לאורך כל הממשקים שלנו בשיח הזה, כל עזיבה של עובד שהיא עזיבה שלא בצדק, או התפטרות שלא בצדק ולא מוסכמת עם הלשכה שהיא המתווכת באמצע, זה בהגדרה, חייב להיות כנטישה, אוקי? אם לא שונו התנאים, אם לא הייתה הרעה, אם אין פגיעה בכבוד העובד, עובדת והכול נהיר וברור, בדיוק כפי שהוא ידע כשהוא יצא לארץ, כל עזיבה אחרת היא נטישה
יריב לוין: אבל זה בניגוד לחוק, אדוני, כי עובד, בוא, הרי אנחנו עובדים לפי חוקי מדינת ישראל, לעובד יש חוק חופש העיסוק, מה לעשות ורשות ההגירה היא לא מעל החוק וגם חוק הפרטיות
אליהו מרידור: כן, כן - - -
יריב לוין: עובד ויש פה אבסורד, אני לא אומר שלא, עובד שהחליט שהעבודה לא מתאימה לו ועכשיו עלולות להיות לזה סיבות מוצדקות וסיבות לא מוצדקות - - -
אליהו מרידור: לא, בוא נדבר על הלא מוצדקות
יריב לוין: על הלא מוצדקות?
יריב לוין: זה בעיניי המתבונן
אליהו מרידור: מה זאת אומרת? בוא תסביר לי
יריב לוין: רגע, שנייה, שנייה, אני אסביר, עדיין, בלי קשר אם זה מוצדק, או לא מוצדק, כי את זה אפשר לבדוק גם אחרי, או תוך כדי, מותר לעובד לפי הפז"ם שלו בארץ, להודיע שהוא רוצה לעזוב באופן רשמי, כמו שלמעסיק מותר לפטר את העובד, יום אחרי הגעתו
קריאה: תוך מתן הודעה מוקדמת יריב
יריב לוין: ברור
קריאה: מה שלא נעשה הרבה פעמים וגם זה נטישה
ענבל משש: והיא מוגברת, היא מוגברת
אליהו מרידור: אני שואל שאלה, אני שאלתי שאלה, מה הפרמטר של מוצדקת, או לא? אני נותן לך דוגמא - - -
קריאה: את מסכימה איתי שחוק גובר על תקנות? וחוק הודעה מוקדמת הוא זה שקובע בסופו של דבר
ענבל משש: לא מסכימה איתך וזה נבחן בבית משפט, את מטעה כשאת אומרת את זה
שריי גבאי נוריאל: לא נכון, לא הבנתי את הטענה
קריאה: לא משנה, כשיהיה לי זכות דיבור, אני אשמח
אליהו מרידור: לעצור את זה כאן, בבקשה, מה שמך?
משה ורטמן: שמי משה רוטמן, אני אבא שקול, אני אב לילד משותק, מונשם, אני מנכ"ל עמותת בית חם לילדי מונשמים ויו"ר ארגון מהל"ב
משה ורטמן:  אני אספר את הצד השני, אחרי שכל הגופים הללו ושיבחו, אני אספר את המציאות העגומה שאנחנו נמצאים בה מ-2002
משה ורטמן:  בוא נתחיל שאז היה משהו כמו 300 דולר דמי העסקה, שהיינו יכולים כולנו לעמוד בזה, היום לא מוכנים לעבוד לפי השכר שנקבע, לפי השכר של המשק, כמו שכל עובד ישראלי, למרות שפה לא עושים מילואים ולא משלמים מיסים, בית המשפט העליון קבע, המדינה לא נתנה לזה שיפוי, גם כעס גדול, אבל בוא נתעסק בעניינים הפשוטים
משה ורטמן:  קודם כל אני הייתי בבית משפט עליון, היה עורך דין דוידוביץ'', ז"ל, חוק הנטישה, דין עובד שנטש, עד שלוש שנים, אני שואל היום את האנשים פה, מה קרה? איפה זה? זה לא תפס כלום אדוני
משה ורטמן:  יתרה מזאת, אנחנו נספר לך על מקרים, שיושב במולדובה בנאדם, אנחנו מדברים איתו, מראיינים אותו, אנגלית שקספרית, כל כך נפעמנו, אנחנו מחפשים דובר אנגלית, אינטליגנט, מגיע מישהו שלא יודע מילה באנגלית, חצי בגובה וכאשתי תפסה אותו שהוא הלך לחפש עבודות אחרות, הוא רק עלה, הוא כבר היה מיודע, הביאה אותו למשטרת ההגירה לשיחה, הביאה אותו למשרדים של ההגירה בחיפה, 'מה נעשה אתו?' היא אמרה, 'תעשו מה שתעשו, תשימו אותו על מטוס, רימו אותנו', לא הוא כבר בארץ, שהוא יישאר, אז זאת הייתה הגישה
אליהו מרידור: האם מנהל עובדים זרים מכיר את ה-?
ענבל משש: לא מכירה, לא את הטענה הזאת, לא מכירה את הסיפור והסמכויות הרחקה הם של מנהל אכיפה וזרים, אנחנו יש לנו סמכות לבטל רישיון
אליהו מרידור: אין בעיה, אני רק שואל
משה ורטמן: מקרה יותר חמור, עובד ש-
אליהו מרידור: מתי זה קרה, אדוני?
משה ורטמן: קרה לפני כמה שנים
אליהו מרידור: כמה שנים?
משה ורטמן:   אני לא זוכר, אני עברתי קורונה, אבל הכול אצלה מעודכן, הם יודעים מי נכנס ומי יצא
משה ורטמן:  עובד שהתעלל בבן שני, הבן שלי קוגניטיבית הוא גם מעל הממוצע, הוא באותו יום קיבל את מה שמגיע לו ויצא, דיווחנו עליו, אחרי שנתיים, או שלוש, מסוכנות אחרת, יש לי שלוש היתרים, אומרים לי, אתה יודע, היה לך עובד שעכשיו עזב את הארץ, קוראים לו טוסיטה, אמרנו, מה פתאום, אנחנו הודענו לסוכנות, גם בכתב וגם בעל פה והוא המשיך לעבוד אצל מישהו אחר על ההיתר שלנו - - -
קריאה: יש הרבה מקרים כאלה, הרבה
משה ורטמן: אדוני, לא עשו שום דבר לאותה סוכנות מפוארת, לא עשו שום דבר
משה ורטמן:  עכשיו אני אגיד לך, הנושא של האזורים נכשל לחלוטין, אני גר במקום יוקרתי, אבל זה פריפריה, אני לא גר בתל אביב, אני גר ביוקנעם המושבה, לא רוצים לבוא לעבוד
משה ורטמן:  עכשיו, הם באים, הם רואים את הווילה, הם לא יודעים שכסף לא יהיה שם, מעבר למה שמגיע להם, אז קודם כל, הם מתחילים בזה שהם רוצים יותר מ-2,000 שקל מעל, אוקי? עכשיו - - -
אליהו מרידור: מה זאת אומרת יותר מ-2000 שקל?
קריאה: מעל המינימום, הם דורשים 6,000-7000
משה ורטמן: איזה 6,000? אני משלם היום הרבה יותר, אני משלם יותר, כי אני מנסה לקיים חיים נורמטיביים ואנחנו במצוקה ואתם מדברים על הכשרה - - -
אליהו מרידור: כמה אתה משלם היום?
משה ורטמן: אני משלם היום עובד זר?
משה ורטמן: עולה לי עם כל מה שמגיע לו, 12,000 שקל לחודש
אליהו מרידור: כמה זמן הוא עובד אצלך?
משה ורטמן: בקורונה, היה לי עובד של תשע שנים ואחד שהוא היה יחסית שלוש שנים, עכשיו הם חמש שנים, הם רבו, כי לא היה להם מה לעשות, נתנו 86 אלף שקל לזה שהיה תשע שנים, שילחנו אותו לדרכו באהבה וזה שנשאר, עכשיו הוא עומד לעזוב, הוא לפני שבוע עשה מבחן אחרון בשגרירות הבריטית והוא הולך לעבוד בקנדה, כי שמה יש באמת קורסים והכשרות אמיתיות, לא כמו שמה, התעודות שלהם זה כמו שהם באים עם רישיון נהיגה, הם לא יודעים שום דבר, אני משלם למורה לנהיגה שיעלה וילמד אותם על הסבנה של הבן, אני לא יכול לסכן את הבן ויותר מזה, שהם באים, נותנים להם את האפשרות אחרי שהם עוזבים מישהו, או שהמעסיק נפטר, שלושה חודשים ואז 'הביג טיים, לעשות כסף', בין 300 הכי זול ל-450 מינימום ליום, מאיפה? מהקצבת נכון שלי, אדוני?
אליהו מרידור: אני מבקש, אדוני, הקשר של אותו עובד הוא באמצעות לשכה?
משה ורטמן: כן
אליהו מרידור: אני מבקש אחרי כן את הפרטים
משה ורטמן: אני אדאג להעביר לאדוני את כל מה שצריך, אין שום בעיה
משה ורטמן:  תשמע, אנחנו הפכנו שוק בשר, יושב אדון נחמד מרוסיה, בתחנה מרכזית, עשה חברה של הקרן, אני אגב, דיווחתי לאיש יקר שהוא באמת עושה עבודתו נאמנה, משה נקש, אני יכול להראות לאדוני עשרים קבוצות, או יותר של רליוורים מכל אזורי הארץ, מכל התפוצות
משה ורטמן:  אנחנו נעשינו שוק, שוק, פשוט אנחנו הנכים נהפכנו טרגט, הפכו אותנו למעסיקים
אליהו מרידור: איפה בתחנה ה?
משה ורטמן: יש דבר שנקרא הקרן, יושב בתחנה מרכזית, יש להם טלגרם, יש להם - - -
אליהו מרידור: מי זה הקרן?
משה ורטמן: מישהו שמספסר ומספסר
משה ורטמן: יש גם איש הייטק מרמת ישי, שיש לו חברה שקוראים לה 'היי סבתא', אני אומר לכם, אני הגעתי לכל המקום כבר, נואש, עכשיו גורמים לנו להיות עבריינים
משה ורטמן:  אדוני, לפני שבועיים, התחילו להקים קבוצות של הורים וסיעודיים, קבוצות של החלפת מטפלים ביניהם, כי כבר נמאס להם, הם כבר לא יכולים לעמוד, הם גם לא מוצאים
משה ורטמן:  עכשיו, אני מתנצל, אי אפשר להחליף עובד בעובד, שיש לך נכה שהוא גם מונשם וגם יש לו סטומה וגם וגם וגם וגם, ההכשרה יכולה לקחת, בין שבועיים גם לחודשיים והרי לא ניתן את הדבר הכי יקר לנו, את ילדנו, בידי מי שאיננו מסוגל
קריאה: והם גם לא מוכנים תמיד ללמוד
משה ורטמן: הם לא מוכנים תמיד ללמוד, 'טו הרד פור מי', אני מפחד לעשות את העבודה, מקבלים והולכים, אנחנו נעשים גם סוג של מלון בין ההחלפות, שאין להם מקום, יותר זול לבוא לבדוק את העבודה כמה ימים - - -
חוה אתי עטייה: ענבל, את מכירה את התופעה הזאת, של ההחלפות בין העובדים ומה שהוא ציין כאן, את ההחלפות?
ענבל משש: אמרתי, כשמדובר מטבע הדברים שמדובר על עבודה של אחד על אחד, גם כשבודקים את הכשירות ואת התעודות ועושים ראיון לפני, לעיתים שהם מגיעים, מתגלעות פערים ומחלוקות בגלל הטיפול המאוד מאוד אינטימי, פיזי, בגלל מהות העבודה, לא תמיד זה מצליח, צריך לעשות מאמצים כדי שההתאמה הזאת תהייה הכי טובה שאפשר וכשבודקים נכון את המאפיינים, את הצרכים, או מעבירים את המידע באופן שקוף למטפלת שצפויה להגיע לטפל במטופל, זה כן, זה צריך להיות הכי טוב שאפשר
ענבל משש:  אנחנו רוצים לתמרץ את הלשכות, לעשות עבודה טובה במצ'ינג הזה, בסוף יושב מטופל סיעודי שצריך את העובד הזר, המתין לו, חיכה לעובד הזר נכנס לצורך טיפול במטופל, כן, יש דיווחים על התפטרות, יש דיווחים על פיטורין ויש דיווחים על נטישות
ענבל משש:  הנטישות הן במספרים מאוד מאוד מאוד נמוכים יחסית, זה דיווחים של הלשכות
ענבל משש:  חבר'ה, תראו, אתם לא מקבלים את הנתונים, אז אני לא יודעת למה אתם מגחכים
קריאה: לא, כי אנחנו חיים בעמנו
ענבל משש: אתם מגחכים, עובד בזמנו כשהיה קבילה של עובד זר למעסיק, אז הייתה קבילה של עובד זר למעסיק, בג"צ פסל את זה, אין קבילה של עובד זר למעסיק, יחד עם זאת, בהחלט, אנחנו לא חושבים שמטפל סיעודי, צריך לעשות ניסיון כנה ואמיתי לעבוד אצל המטופל שעל שמו הוא הגיע, כי אין לו זכות קנויה להיות פה, הוא צריך לעשות מאמץ לטפל במטופל, על פי הצרכים שהוא ידע אותם מראש, הוא לא צריך להגיע מופתע, הוא לא צריך להיות מופתע שגר עוד מישהו בבית המטופל, הוא לא צריך להיות מופתע שהוא כבד משקל וכו' וכו' וכו'
שירן לחיאני: אתם מדברים ומדברים על נטישה ועד שמצאתי מישהי שמוכנה לשאת בכל העול הזה ולעזור לי במה שצריך, אתם לא מאשרים, בגלל שהיא 17 שנה
אליהו מרידור: את יכולה בבקשה להרחיב גברתי? שירן
שריי גבאי נוריאל: ועדה הומניטרית, זה החוק
שירן לחיאני: אבל יש יוצא מן הכלל, אני 12 פעמים ניסיתי וברחו אחרי מספר חודשים, עד שמצאתי מישהי שמתאימה לי ומישהי שעושה לי טוב, אתם לא רוצים להשאיר אותה ולמה? ולמה? מגיע לי
אליהו מרידור: אז מקרה הומניטרי הוא באמת מוחרג ואנחנו נקיים על זה דיון בנפרד ואנחנו נקדם בעזרת השם גם עיגון כדי שדברים כאלה - - -
שירן לחיאני: רגע, רגע, אני רוצה להגיד עוד משהו אחד ממש חשוב
שירן לחיאני:  אני לא משחק של אף אחד ואם זה טוב לי, אני יודעת מה הכי טוב בשבילי, ברגע שאתם תשבו על הכיסא, אתם תדעו מה זה
אליהו מרידור: שירן, אני לחלוטין מבין את מה שאת אומרת ואני מקבל את מה שאת אומרת ואני כואב את כאבך ואני מתחייב בפנייך שהמצב לא יישאר כפי שהוא וכל הזכאים החמלתיים שנפגשים עם מקרים של באמת, צורך של הארכה שמסיבות הומניטריות, יקבל תעדוף עם מלא הרגש הנדרש, אני מתחייב בפנייך באופן אישי
ליאת שטיינברג: שמי עורכת דין ליאת שטיינברג, אני מייצגת את שירן ומלווה אותה במאבק הכי מוצדק שלה, כי אני חושבת שהקול שלה כאן שנשמע, ברגע שמסתכלים כאן ורואים את ההתאמה, בין עובד זר, בטיפול המטופל, זה בדיוק המקרה, כי כאן, כשמדברים על התאמה בלהביא עובדים חדשים, איזה קריטריונים יש ומה צריך כדי להתאים, כשיש מישהי שהיא כן מתאימה, שהיא כן עונה לצרכים, שהיא כן רוצה לעבוד, שהיא לא סוחטת כמו אותם מקרים שאמרו כאן וזה כואב הלב
ליאת שטיינברג:  אני אתן קצת רקע עליי, אני עשרים שנה בתחום הזה ואני אישית באתי מהמקום האישי הזה - - -
אליהו מרידור: אני ממש מתנצל ואני מרגיש קצת, שמצד אחד אני נקרע בלב, זה באמת בוער בעורקיי, מצד שני, אנחנו מנהלים דיון שהוא חלק מהדיון המוזמן, זה גם קצת לא הוגן כלפי השאר, לחלוטין, לחלוטין, לחלוטין את צודקת שהנושא הזה מצדיק ניהול דיון שיישא את הכותרת, אבל אנחנו לא שם, אני מבין שאתם מגיעים כבר עם כאב ואתם רוצים לבטא את הכאב שלכם - - -
גד יעקבי: אף אחד לא מקשיב לנו, זה חשוב שתבינו, אף אחד לא מקשיב לנו אף פעם, הוועדות האלה שקורות כאן פעם באף פעם, שזה חשוב וברור - - -
אליהו מרידור: מה שמך?
גד יעקבי: שמי עדי
אליהו מרידור: עדי, תקשיבי, את לא ברשות דיבור, תקשיבי –
גד יעקבי: כן, אני - - -
אליהו מרידור: שניונת, תעצרי, תעצרי, כי פעם הבאה את מוצאת, בסדר?
גד יעקבי: בסדר
אליהו מרידור: יש גבול לחוצפה, לא יודע מה זה פעם באף פעם, ברגע הראשון שוועדת הכנסת ויושב ראש הכנסת החליטו על כינון הוועדה מיום ההשבעה, פרט לפגרה שאז רציתי להתחשב גם בשאר העובדים, כי אני עבדתי פה בפגרה, אין שבוע שלא מתקיים, בין דיון לשניים, לרבות סיורי חוץ, אז לי אל תספרי על פעם באף פעם, בסדר? אז אף פעם אל תספרי לי, פעם באף פעם ותדייקי ואת לא יכולה להגיד שלא שומעים אותכם, כי אתם לטוב ולמטיב ובמצטייני ההגעה, לפחות רמי והעובדת סוציאלית ואין דיון, אני חושב שאין דיון שהם לא לקחו בו חלק ואין דיון שלא קיבלו פה רשות דיבור, אז פה תעצרי את עיוות דברייך ואת לא ברשות דיבור
תומר ורשה: כן, עורך דין תומר ורשה, בעל משרד שפועל רבות בעולם הסיעוד ואני שמח שאדוני מבין שסוגייה הומניטרית היא מהותית ומחייבת דיון נפרד
תומר ורשה:  אני רק רוצה להניח כמה נתונים בעניין הזה, כי מדברים כאן על עשרות, או אפילו על אלף אנשים שנמצאים פה וזמינים, אז בוא אני אתן נתונים מיידיים
תומר ורשה:  הסיבה לסחטנות, הסיבה לחוסר ההתאמה, הסיבה לחוסר הזמינות זה כי טוענים שלכאורה אין הצע, יש היום בישראל, זה נתונים של משרד הפנים, פער של 19 אלף בין בעלי היתרים - - -
אליהו מרידור: בסדר, זה לא הנתון שהמנהל מדווח עליו
תומר ורשה: אדוני, זה מנתונים של משרד הפנים, אני מוכן להציג את זה, רק שנייה, ירשה לי להשלים
תומר ורשה:  יש כרגע היום בישראל 19 אלף בעלי היתרים שאין להם מטופל, מול 13 אלף - - -
שריי גבאי נוריאל: כן, אבל יכול להיות שזה מהיתרים לא ממומשים, אתה מטעה, אתה מטעה, תומר אתה עושה את זה גם בדיונים משפטיים, אתה מטעה
תומר ורשה: אני יודע מה אני מדבר, יש 13 אלף מטפלים שעכשיו סיימו את ההעסקה שלהם, הם זמינים, הם מכירים מנטליות, הם מכירים שפה, הם יכולים לעבוד והם היו חוקיים עד הרגע, יש 6,000 עובדי סיעוד שהיום עובדים בפועל, אצל מטופלים, בלי שמשרד הפנים מאשר