GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נועה נאמן: וההכשרות המקצועיות הם מיחידה אחרת וככול הידוע לי מניסיונות אחרים שלי ההכשרות המקצועיות, מה שענו לי על בקשות אחרות שהיו לי זה רק מיועד לתושבי מדינת ישראל, תושבים, או אזרחים, הם לא מאפשרים בעצם למי שאין לו תושבות, או אזרחות, לקבל הכשרה מקצועית, אני יודעת שיש כאן דיון בשעה 12.
אבתיסאם מראענה: כן, 12:30 אז את רוצה שנדבר על זה שם?
נועה נאמן: אני חושבת שראוי לדבר על זה, כי בהמשך לפלסטינים יש גם הרבה מסתננים, מבקשי מקלט שבעצם - - -
אבתיסאם מראענה: פליטים.
נועה נאמן: יכולים לקבל הכשרות מקצועיות, בהמשך גם למה שדיברתם על קנדה שאפשר ללכת במסלול אחר של - - -
אבתיסאם מראענה: הכשרה מקצועית.
נועה נאמן: בדיוק, כן, כדי שהם יוכלו לצאת לחיות ולהתקיים בכבוד במדינות אחרות ואני רוצה לציין מהצד שלנו היחידה הממונה על זכויות עובדים זרים, את יודעת את זה כבר מהדיונים שהיינו בהם, שאותנו לא מעניין אם לעובד יש היתר, אם הוא עובד כאן בצורה חוקית, או לא חוקית, ברגע שיש יחסי עבודה, שירות מאיתנו הוא מקבל, הרבה יותר פשוט לי לתת שירות טוב יותר למי שיש לו היתר והוא עובד כאן בצורה חוקית אז זהו לבינתיים.
אבתיסאם מראענה: אוקי, אז את אומרת את תתני להם שירות, כי יש להם היתר עבודה, נפלא.
נועה נאמן: לא, אני אתן שירות גם כשאין היתר.
אבתיסאם מראענה: נכון, את כל כך צודקת, עכשיו בכלל אם יש להם היתר עבודה.
נועה נאמן: יותר פשוט לי, השירות שלי יכול להיות יותר טוב ויעיל כשיש לאדם היתר עבודה והוא עובד כאן בצורה חוקית, כי כשאין לו הרבה פעמים גם המעסיק קל לו להתחמק מהטענה של אני העסקתי אותו אז כאן יש - - -
אבתיסאם מראענה: על מנת שיהיה לך יותר קל מבחינת ה - - -
נועה נאמן: לסייע להם למצות את הזכויות עבודה שלהם קל יותר כשלאדם יש היתר, אני אומרת את זה בצער, כי כנראה הוא עבד גם כשלא היה לו היתר והזכויות שלו עדיין מגיעות לו.
אבתיסאם מראענה: איך הם מגיעים אליכם לזרוע העבודה?
נועה נאמן: האמת היא שהעובדים הפלסטינים שעובדים כאן בצורה חוקית הטלפון שלנו הווטסאפ עובדים זרים, הוא רשום להם על התלוש, הם שולחים לי הודעות, יש כאלה שדוברים עברית ויש כאלה שמדברים ערבית אז הנה יש לי פה סטודנט מקסים, קוראים לו דולב והוא דובר ערבית.
אבתיסאם מראענה: דולב אנחנו כבר הכרנו, אתה עדיין מחזיק מעמד במשרד הכלכלה זה מדהים.
נועה נאמן: הוא לא יכול בלעדינו.
נועה נאמן: הוא מסייע לי עם התרגום והמענה, היום בבוקר ענינו בערך ל-20 פניות של עובדים דוברי ערבית ואיך הם עוד מגיעים אלינו?
נועה נאמן: דרך עמותות שמכירות אותנו ויש לנו את הפייסבוק שלנו שיש שם בפייסבוק שלנו פוסטים שנוגעים לעובדים שהם דוברי ערבית זה מתורגם גם לערבית, בדרך כלל זה בעברית ובאנגלית ובמידת העיסוק זה מתורגם גם לשפות אחרות.
נועה נאמן: בשמחה.
אבתיסאם מראענה: טוב, אני אשמח עכשיו לתת לשרון רוזנפלד, אני מאוד אשמח שתתני לי ככה תגידי לי מה האתגרים הכי גדולים בהלנת החירום, את מנהלת את ה"גג הוורוד", ביקרתי אצלכם לפני שנבחרתי לכנסת, הייתה זהבה ז"ל שבעצם הייתה אצלכם, עוד שם פגשתי אותה, טרנסית ואחר כך לצערי הרב היא לא איתנו, תסבירי לי מה האתגרים הכי גדולים של חברת הלהט"ב הפלסטינית שהיא מחוסרת מעמד שמגיעה בעצם ל"גג הוורוד"?
שרון רוזנפלד: אז קודם כל נעים מאוד, אני שרון רוזנפלד, מנהלת ה"גג הוורוד", שלושת החבר'ה כאן אני מכירה אותם ברמה האישית, כולם היו אצלנו בשהות מלאה של ארבעה חודשים, אני זוכרת את כל אחד ואחד מהם, איך הוא נקלט אצלנו, אני זוכרת אותם איך הם הגיעו אלינו מבוהלים, מפוחדים, לא מבינים בכלל לאן הם הגיעו ומה קורה איתם ובדיוק דיברנו על זה בדרך שוואוו איזה כברת דרך מדהימה הם עברו שהם היום יושבים כאן ומדברים בכנסת שזה לא מובן מאליו.
שרון רוזנפלד: אני אגיד שבאמת התרגשתי בזמן שעמדתי לעבור את הבידוק הביטחוני לקבל את הבשורה המשמחת על אישורי העבודה, כי אני חושבת שזה באמת איזה נקודה שממנה אפשר להתחיל לחלום ולעשות דברים.
אבתיסאם מראענה: מיצוי זכויות שלהם זה משהו שאת נערכת כ"גג וורוד", משרד הרווחה?
שרון רוזנפלד: אז אני רוצה להגיד שזה מבחינתנו איזה בשורה מאוד מאוד גדולה, כי עד עכשיו כאשר קלטנו צעירים פלסטינים לתוך ה"גג הוורוד" אז גם הם וגם אנחנו החזקנו איזה תסכול מאוד מאוד מאוד גדול מכיוון שמלבד לתת להם מזעור נזקים וצרכים אלמנטריים שאני ממש לא מזלזלת בזה, לא יכולנו לעשות איתם כלום, לא יכולנו לעשות איתם שום מיצוי זכויות, שום עבודה בנושא התעסוקתי, כי בעצם הם לא היו זכאים לשום דבר, אז אני חושבת שממש היום יוצאת מהחדר הזה איזה בשורה מאוד מאוד גדולה, אני חושבת שאנחנו לא יכולים לעצור בזה, זאת בשורה ענקית שממנה יכולים לקרות המון המון דברים טובים, אבל אני חושבת שלתוך הדבר הזה אנחנו חייבים ואסור לנו לעצור עד שלא נאפשר לאותם צעירים וצעירות שכבר נכנסים למדינת ישראל וכבר מקבלים אישורי שהייה, להיות זכאים לטיפולים רפואיים בארץ, לא יכול להיות שיהיה בנאדם במדינת ישראל שפתאום הוא נפצע, פתאום הוא חולה, פתאום הוא לא מרגיש טוב והוא לא יכול לקבל מענה רפואי, לא נשמע כדבר הזה.
שרון רוזנפלד: לא אחת מצאנו את עצמנו שהצעירים שלנו חולים, נזקקים לטיפול תרופתי, נזקקים לתרופות ואנחנו היינו צריכים ללכת לרופא המשפחה האישי שלנו שירשום לנו כדורים על מנת שנוכל להביא אליהם, זה - - -
אבתיסאם מראענה: מדהים, אבסורד.
שרון רוזנפלד: אבסורד, זה בעיניי ביזיון - - -
שרון רוזנפלד: והנושא הבא הכי חם שאנחנו צריכים לעבוד עליו ולקדם אותו זה שהם יהיו זכאים לשירותי רפואה במדינת ישראל, לפני הכול, כאילו לא יכול להיות, אני זוכרת את ס' מגיע יום אחד שהוא נפל מהקורקינט, כולו חבול ושבור ולא היה לי מה לעשות אתו והיינו צריכים לאלתר ולחפש תחבושות ולא יכול להיות אז אם אתם שואלים אותי מה הדבר הראשון שצריך לעשות שיוצאים מהחדר הזה זה לעבוד על הנושא הזה.
שרון רוזנפלד: מעבר לכך שוב, אני מדברת מהאתגרים שלנו ומהניסיון שלנו שהאתגרים הם עצומים והם לא נגמרים, אבל אני חושבת שצעיר, או צעירה שמצאו את עצמם פתאום בחטף בורחים מהרשות הפלסטינית באמצע הלילה, או פתאום משום מקום יושב כאן פ' שהוא עוד לא הציג את עצמו ועוד לא דיברתם, אבל אני זוכרת את הסיפור המאוד מאוד קשה שלו שהוא מצא את עצמו באמצע יום עבודה בורח עם חבר, נכון?
שרון רוזנפלד: בורח עם חבר, הבריחו אותם מהמפעל הגלידה שהם עבדו בו והוא ברח פתאום באמצע החיים, נותק הקשר עם המשפחה, לא יכול להיות שהם עוברים כאלה טראומות קשות, באמת, זה טראומה שאתה סוחב אותה אחרי זה לכל החיים והם לא יכולים להיעזר בשירות הפסיכוסוציאלי, לא יכול להיות שצעיר, או צעירה כזאת לא יהיה זכאי לראות רגע פסיכולוג, אם הוא צריך אפילו לראות פסיכיאטר, זה דברים שהם חייבים להיות בילד-אין, קיבלת אישור תעסוקה, קיבלת אישור שהייה, זה לפני הכול, איך אתה יכול בכלל לשלוח בנאדם לעבוד, איך אתה יכול לעשות לו שיקום תעסוקתי, או כל שיקום כלשהו, אם הנפש שלו פצועה, מרוסקת ושבורה, זה בעיניי א'-ב' שני הדברים האלה, כל השאר יש עוד המון דברים שאפשר לעבוד עליהם וצריך לעבוד עליהם, אבל זה הא'-ב'.
אבתיסאם מראענה: תודה, מעולה.
אבתיסאם מראענה: אוקי, חשוב לציין ברגע שיש להם אשרת עבודה בעצם המעסיק מחויב לבטח אותם מבחינת ביטוח רפואי אז אתם כאן עובדות ועובדים אז שווה מאוד לדאוג שיש לכם את המעסיק שלכם ומיצוי זכויות כמובן וכל התהליך שאנחנו יוצאות אליו ומתארגנות עליו.
נועה נאמן: הבעיה היא שעובדים פלסטינים הם משלמים דרך השכר שלהם בול בריאות, אבל את שירותי הבריאות הם מקבלים ברשות הפלסטינית, מן הסתם, זה פחות מתאים במקרים האלו.
אבתיסאם מראענה: אהה וואו.
נועה נאמן: אז זה לא כמו עובדים זרים שאת צודקת המעסיק חייב לבטח אותם בביטוח והם נותנים חלק מהסכום באמצעות השכר שלהם - - -
אבתיסאם מראענה: אז בעצם המעסיק יכול לשלם עליהם את הביטוח הרפואי, אבל - - -
נועה נאמן: זה מנוכה להם בול בריאות מתלושי השכר שלהם על מנת שהם יוכלו לקבל שירותי בריאות ברשות עצמה.
אבתיסאם מראענה: אז מה עושות לקהילה הזאתי בעצם נשאלת שאלת מיליון הדולר, מה עשינו?
נועה נאמן: אז הם מקבלים אישור שהייה קבוע בארץ במסגרת?
ענבל ממן: הם מקבלים את אותו היתר זה פשוט מצוין על גבי ההיתר שהם יכולים לעבוד בישראל וזה בעצם מאפשר להם באופן חופשי לעבוד בישראל, כמובן תחת - - -
נועה נאמן: אני לא חושבת שזה פותר את הבעיה של הביטוח בריאות, אני מוכנה לבדוק.
ענבל ממן: אפשר לעשות ביטוח, צריך לבדוק את זה באמת עם גורמים בישראל אבל לא בטוח שבאמת בול בריאות רלוונטי אליהם.
נועה נאמן: בטוח שהוא לא רלוונטי אליהם, כל הרעיון הוא שהם לא יכולים - - -
ענבל ממן: לא, שזה מתקיים, לא בטוח שזה מתקיים בעצם, זאת אומרת הם לא יקבלו בול בריאות - - -
נועה נאמן: אז אם זה מה שאתם אומרים אז המעסיק בעצם חייב לבטח אותם בביטוח בריאות פרטי, אבל - -
אבתיסאם מראענה: אוקי, אז אנחנו בעצם אומרות החברים שלנו יצאו לעבודה אחלה, עשו את העבודה שלהם עם תהליך של שיקום, אבל בעצם ביטוח בריאות הוא לא תקף אליהם, כי הם לא ילכו לרשות הפלסטינית בשביל, כן, גברתי מרשות האוכלוסין.
נועה נאמן: נמצאת איתנו בזום, עורכת הדין אפרת לב ארי, תוכל לענות לגבי הביטוח.
אבתיסאם מראענה: אה, יופי, אפרת לב ארי, שלום, בוקר טוב, רשות האוכלוסין.
אפרת לב ארי: בוקר טוב, אני רוצה רק לדייק את הדברים לגבי בול בריאות, זה נכון שעובדים פלסטינים שעובדים בישראל כדין באמצעות היתרי כניסה למטרת עבודה שמונפקים על ידי קמ"ט תעסוקה במנהל האזרחי, לגביהם חל נושא בול הבריאות שמוסדר בפרוטוקול פריז, כלומר המעסיק שהוא בעל היתר ספציפי להעסיקם מעביר אלינו לרשות האוכלוסין וההגירה בכל חודש תשלומי בול בריאות שמנוכים מהשכר של העובד, ההסדר הזה אינו רלוונטי לאנשים שאנחנו מדברים עליהם היום בגלל שהם לא נדרשים להסדיר העסקה באמצעות מעסיק בעל היתר וכו' בדיוק כמו שהודענו לבג"צ אתמול בערב, אבל חלה לגביהם, כפי שגברתי יושבת הראש ציינה קודם, חלה על המעסיקים חובת עריכת ביטוח רפואי לעובדים האלה לפי חוק עובדים זרים, גם אם אין להם רישיון היתר עבודה כמו של עובדים פלסטינים במירכאות רגילים, עדיין חלה על המעסיקים חובת ביטוח רפואי לגביהם והסייג שמופיע בסעיף 6ג' לחוק עובדים זרים לא רלוונטי בעניין הזה.
נועה נאמן: לא, זה מצוין מה שהיא אומרת.
אפרת לב ארי: המעסיקים שלהם צריכים לבטח אותם, חלה על המעסיקים חובה לבטח אותם בביטוח רפואי לפי סעיף 1ד' לחוק עובדים זרים, חובה שאין עוררין לגביה, גם נועה ציינה את זה.
אבתיסאם מראענה: אז בעצם מה את אומרת שהשירות שהם יקבלו, יקבלו בקופות החולים?
אפרת לב ארי: השירות יהיה בהתאם לביטוח הבריאות שיש להם, הביטוח בריאות צריך להיות ערוך לפי צו עובדים זרים (סל שירותי בריאות), סליחה שאני לא זוכרת כרגע את השם הארוך, אפשר למצוא את זה, אבל יש סל של שירותים שמוגדר היום בצו, זה צו של שר הבריאות שבו באמת רשימה של שירותים שהביטוח חייב לכסות.
נועה נאמן: אני אוסיף שזה ביטוח פרטי שבעצם חלק ממנו המעסיק יכול לנכות מהשכר של העובד, חלק מסוים והוא נותן להם שירותים בכרטיס בהתאם לקופת החולים שהביטוח קשור איתם, אם כללית, או לאומית וכו', מה שאתם צריכים לדאוג זאת אומרת שרון, מה שאתם צריכים לדאוג, שרון, מאחר ומן הסתם אתם מסייעים להם במציאת מקומות עבודה, זה לוודא שהמעסיק אכן פועל על פי החוק ומבטח אותם בביטוח רפואי פרטי.
עידן רול: סליחה שאני קוטע, עידן מהאגודה, אני רוצה להגיד משהו לגבי הביטוח בריאות הזה שהוא לא באמת פתרון, כי אנחנו עשינו בדיקה ורצינו לראות אולי לבטח מקרים ספציפיים ופונים ספציפיים, הביטוח לא מכסה שום דבר שהוא עבר רפואי שקרה לפני הביטוח, כלומר אם מישהו עכשיו מגיע עם נזק שנגרם לו יום לפני שהוא עשה את הביטוח, הביטוח לא מטפל בו אז בסופו של דבר את הבעיות באמת הגדולות שהם סוחבים כבר תקופה, הביטוח הזה לא באמת מכסה כביטוח פרטי, כי קופות החולים לא - - -
אבתיסאם מראענה: מתנערות ממה שהיה - - -
עידן רול: מתנערות, כי הם לא רוצות שיהיה איזשהו אקט של ניצול, שאנשים זה ואז יתחילו מה שנקרא לעשות טיפולים ייקרי ערך וזה הבעיה שלנו עם הדבר הזה, בניגוד לקופת חולים רגילה כמוני, כמוך, או כמו כל פליט אחר שהוא לא פלסטיני שבעצם יש לו קופת חולים רגילה והוא יכול לטפל.
נועה נאמן: פליט נמצא בדיוק באותו בעיה, כי ביטוחים פרטיים אף פעם לא מסכימים לבטח את אירועי העבר, תמיד מהרגע שאתה מתחיל, זה נכון, הרשות הביטוח אני לא זוכרת בדיוק את השם המדויק שלהם, קבעה את התנאים וחברות הביטוח עושות פה מה שנקרא מחשבה - - -
עידן רול: גם הביטוחים של קופות החולים, כלומר גם שאנחנו מדברים על מכבי לצורך העניין שנותנים את הדרכונאים זה נקרא, אוקי, זה בדיוק אותו דבר, גם קופות החולים לא נותנות למבקשי מקלט פלסטינים שום דבר שהוא - - -
נועה נאמן: שהוא מתייחס לעבר.
עידן רול: נכון.
אבתיסאם מראענה: אוקי, בסדר, תודה עידן.
אבתיסאם מראענה: אנחנו מה שאנחנו נעשה בסיכום שלנו של הוועדה, אנחנו נרצה לקבל הבהרות, הבנות לגבי הסוגייה הזאתי של הביטוח הפרטי, מה זה אומר ובטח ובטח כשמתגבשת מול העיניים שלנו קבוצה שהיא לא דומה לשום דבר, כן, היא לא קיימת בחקיקה בכלל אז אנחנו מבחינתנו צריכות לדרוש את התשובות ולקבל אותם.
אבתיסאם מראענה: אני רק רוצה לפנות לד"ר דינה דומיניץ, אני מאוד אשמח לשמוע, אמנם את לא רשומה אצלנו בזכות דיבור אבל תמיד אני אשמח לשמוע מה דעתך על מה שקורה פה.
דינה דומיניץ: תודה רבה, אני רק אגיד שאני לא דוקטור.
אבתיסאם מראענה: תהי דוקטור.
דינה דומיניץ: כנראה שלא, אולי הילדים, אבל לא אני.
דינה דומיניץ: בכל מקרה תודה רבה, אני באמת חייבת להצטרף באמת לברכות על הצעד המאוד מאוד משמעותי שהודיעו עליו גם במסגרת בג"צ זה היה באמת מאוד מאוד מתבקש, אני במסגרת שני הכובעים שלי, גם כמתאמת המאבק בסחר וגם כמי שמתאמת את כל נושא הזנות בישראל, בעקבות חוק איסור צריכת זנות והחלטות הממשלה, עניין סיוע לאוכלוסיות פגיעות, ראינו בזה באמת צעד הכרחי כדי למנוע ניצול של אוכלוסייה מאוד מאוד פגיעה והזליגה הזאת שאי אפשר לעבוד אז האפשריות שנשארות באופן חוקי כמובן אז האפשריות שנשארות הם די מעטות וברורות ולכן באמת בשני הכובעים האלה אני ממש ממש מברכת, אני חושבת שגם העובדה שאשרת העבודה תאפשר בכל זאת ביטוח רפואי מינימלי כמו לעובדים זרים, נכון שהוא לא מכסה הכול, אבל עדיין זה שיפור מאוד מאוד משמעותי מבחינתי וגם באמת עוד מישור ורובד של הגנה ומניעה ביחס לאוכלוסיות.
דינה דומיניץ: אני כמובן בעד המשך בחינה של מעטפת יותר רחבה שאפשר כמקרים הומניטריים, אני כמובן באמת בעד לבחון מול המשרדים והגורמים הרלוונטיים כל הרחבה של המעטפת בתחומים של רווחה, בתחומים של בריאות כדי באמת לוודא שהמקרים ההומניטריים האלה שהם באמת ספורים ובודדים באמת יזכו להגנה המקסימלית.
אבתיסאם מראענה: אוקי, אני רוצה לשאול אותך שאלה שנורא היא סקרנה אותי בעבר, אבל עכשיו היא עוד יותר מסקרנת אותי, אותם אנשים שיקבלו היתר העסקה בישראל ופתאום, לא פתאום, אני חושבת שהחשד של סחר של בני אדם אני חושבת שהוא לא היה תקף קודם עליהם, נכון?
אבתיסאם מראענה: כמה מהקבוצה הזאתי בעצם של פלסטינים שנרדפים מגיעים לכאן והוכרו כסחר בבני אדם?
אבתיסאם מראענה: היה לנו מקרים כאלה בעבר?
דינה דומיניץ: כן, היו לנו מספר מקרים וגם היום זאת אומרת אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא, גם עם המנהל האזרחי וכמובן עם כל הגורמים האחרים וכשעולה חשד במסגרת למשל ראיון שאופיר סיפר עליו שמבצעים עם האוכלוסייה, כשעולה חשד שמדובר באדם שאולי נעברו בו עברות של סחר, או עבדות אז כן הוא מפנה אליי ואנחנו מתייעצים ביחד עם המשטרה שזו הסמכות שלה כרגע כדי להחליט האם אפשר להכיר באותו בנאדם ואם כן אנחנו בהחלט היו לנו מקרים שהפננו גם למקלטים ולכל הזכויות ובעצם את התהליך הזה של גם של הסדרת היכולת לעבוד עשינו קודם עם קורבנות הסחר ועכשיו בעצם המודל הזה הוא זה שאומץ עכשיו ביחס גם למאוימים האלה ובעצם זה היה השלב המקדים וכרגע הוחלט לאמץ בעצם את אותו מודל של רישיון עבודה וככה זה עובד גם ביחס לקורבנות סחר שהוכרו שהם פלסטיניים, אין הרבה מקרים כאלה, אבל בהחלט מעת לעת כן עולה חשד ואנחנו בוחנים וכן עושים מאמץ כמובן ככול שמכירים באנשים האלה.
אבתיסאם מראענה: כן, יופי, תודה רבה, אני רוצה לתת זכות דיבור לכמה אנשים חשובים שהגיעו לדיון הזה, אני אשמח לתת לעיתונאי פאדי אמון רשות דיבור, קודם כל אני מאוד שמחה וגאה שיש לנו עיתונאי ערבי פלסטיני שמתעניין בקהילת הלהט"ב הערבית הפלסטינית בכלל וכותב וכותב מדהים ומייצג ככה דרך העיתונות וחושף סיפורים מטורפים וחשובים שגם החברה הערבית מתחילה ככה לראות אותם ואני חושבת שזה דבר מאוד מאוד גדול ומחמם את הלב שלי אז אני ממש רוצה לתת לך זכות דיבור שככה תגיד לנו, נחשפת לכל כך הרבה סיפורים, יצרת מאמר מדהים וכתבה מדהימה שבוע שעבר על הלהט"ב הפלסטיני, אני אשמח ככה שתציג לנו את נקודת המבט שלך כעיתונאי.
פאדי אמון: אוקי, שלום, קוראים לי פאדי, אני עיתונאי של שומרים, המרכז לתקשורת ודמוקרטיה, אז לפני כחודש התחלתי לעבוד על התחקיר שלי ואני אדבר בקצרה ואציג מה באמת הפריע לי והפריע למרואיינים שלי, אז סיפרו לי שהם עובדים ב"שחור" ואין להם אישורי עבודה שזה עכשיו נפתר היום ואין להם גישה לבנקים, אין להם חשבונות בנק, כלומר אין להם איפה לשים את הכסף שלהם וזה בעצם מביא לגניבות כסף מהם ועובד, או להט"ב פלסטיני שבא לעבוד, קיבל 4,000 שקל, 3,000 שקל בחודש, יוצא בסופו של דבר הכסף שלו נגנב.
פאדי אמון: דבר שלישי זה התעמרות מצד המעסיקים, המעסיקים גורמים להם לעבוד עשר שעות ביום ברצף, 12 שעות ביום ברצף.
אבתיסאם מראענה: עצוב.
פאדי אמון: ובסופו של דבר משלמים להם ממש שכר שהוא לא הולם בכלל כ- 100 שקלים אולי.
פאדי אמון: בשיחות שלי עלה שמתפ"ש והמנהל האזרחי בראיונות הם לא, איך אני אגיד את זה, הם לא - - -
אבתיסאם מראענה: לא נחמדים.
פאדי אמון: כן, הם לא נחמדים וזה מעלה את השאלה שאמרו קודם שיש להם בחדר מתורגמן אז שאלה כאילו חסר עובדים סוציאליים ערביים בצבא?
פאדי אמון: אני לא חושב.
אבתיסאם מראענה: אתה אומר בעצם יושב שם מתורגמן ואתה חושב למה בעצם לא יישב שמה בחדר עובד סוציאלי והוא ערבי שיושב שם, או ערבייה שתשב שם.
פאדי אמון: נכון אז אני לא חושב שחסר, או שלא חסר חיילים ערבים בצבא והבעיה הנוספת שהיא תוקף האישור - - -
אבתיסאם מראענה: לא, אבל למה אתה אומר חיילים ערבים בצבא, כי מי המתרגם הוא לא ערבי?
פאדי אמון: לא, כאילו העובד סוציאלי הוא יהודי, אוקי, אז המתרגם, אם הוא ערבי, או יהודי זה לא משנה, למה צריך את הטלפון השבור הזה?
אבתיסאם מראענה: אוקי, תיכף אנחנו נבין מי יושב שם בחדר.
פאדי אמון: יש עוד בעיה שהיא חידושי ההיתרים שהרבה מהפעמים נוצרת סיטואציה שהם לא מספיקים לחדש את ההיתר בזמן וזה יוצא שאותו פלסטיני אין לו היתר לשבוע, שבוע וחצי, או שבועיים ובפועל אם שוטר תופס אותו הוא לא חוקי פה.
פאדי אמון: ואין להם אוזן קשבת, נגיד אני ראיינתי בחורים ודיברו איתי שעות, שעתיים ושלוש, אם זה בזום, אם זה בשיחות טלפון, אם זה פנים מול פנים, זאת עוד בעיה רצינית ובסופו של - - -
אבתיסאם מראענה: כי השיחה איתך התארכה, כי אכפת לך, היה לך חשוב לשמוע את הסיפורים שלהם ופתאום כאילו.
פאדי אמון: כאילו ברור שחשוב לי, באתי עם הזמן כדי לראיין אותם לכתבה, נגיד פיניתי מהזמן שלי איזה שעתיים-שלוש, זה התארך, אני הרגשתי שהם רוצים עוד, נתתי מעצמי עוד, אבל שוב אני לא גורם מוסמך שאני יודע לדבר איתם בסוף.
אבתיסאם מראענה: אני מבינה, לגמרי.
פאדי אמון: אז זה לגבי זה, זהו.
אבתיסאם מראענה: תודה, תודה רבה, אני רוצה לתת בהחלט עכשיו רשות דיבור של רמי פחה, רמי הוא מדריך, אבל אני יכולה להגיד רמי פחה הוא במאי קולנוע וטלוויזיה, עשה סרט מהמם, קוראים לו 'מלוחייה' ורמי פעיל חברתי, עובד למען קהילת הלהט"ב הערבית, תציג את עצמך בבקשה, ספר לנו את הסיפור.
רמי פחל: אני רמי פחל, אני מעבר לעבודה שלי בקולנוע, אני מרכז תחום אלוואן באיגי, שזה תחום הקהילה הערבית באיגי, תנועת הנוער הלהט"בי ואני מתעסק עם חניכים ביומיום שלי, חניכים מגילאים 16 עד 23 שאחד מהם גם נמצא פה היום וכאיגי, כארגון נוער גאה וכאלוואן וכרמי, אין לי ממש איך לעזור לחניכים האלה, אם זה במענה הפסיכוסוציאלי שאין לי עובדות סוציאליות שמדברות ערבית שאני יכול לפנות אליהם - - -
אבתיסאם מראענה: חסר לנו, או שפשוט הן לא מעוסקות?
רמי פחל: הן לא מעוסקות בתחום הזה.
אבתיסאם מראענה: לא, חסר לנו כאילו אנחנו יכולות?
רמי פחל: לא, חסר לנו וכשאנחנו מבקשים אנחנו לא מקבלים אותם, זה תמיד זה חייב להיות בתיווך שאני צריך לתרגם, או שמישהו צריך לתרגם וזה לא נוח, זה לא עובד וזה לא טוב, זה לא טיפולי.
אבתיסאם מראענה: לא תקין.
רמי פחל: לא תקין.
רמי פחל: אין מענה בנקאי כמו שהחבר פה גם אמר, כאילו זה תהליך צריך ללכת לתל אביב, אם אתה גר בחיפה אתה צריך ללכת עד לתל אביב עד שמוצאים לך חשבון בנק, עד שמוצאים לך אישורים לפתוח חשבון בנק.
אבתיסאם מראענה: למה, מה קורה בתל אביב?
אבתיסאם מראענה: אני אוהבת אותה, אבל מה קורה בתל אביב?
רמי פחל: שם זה הסניף היחיד של הבנק שאפשר לפתוח בו חשבון לשוהים פלסטינים.
קריאה: סורי שאני קוטע, אבל אני חושב שס' ניסה לפתוח, הוא אמר, אתה יכול לשאול אותו.
אבתיסאם מראענה: רגע, שנייה, אני אתן לך רשות דיבור.
רמי פחל: גם פ' יכול להרחיב על זה.
רמי פחל: מענה רפואי בזמן הקורונה היה לנו בעיה רצינית מאוד לעשות בדיקה של קורונה שהיה רק PCR היה בעיה להוציא תו ירוק, תו סגול, כל התווים בכל הצבעים, היה בעיה מאוד מאוד רצינית, לא ידענו למי לפנות, להתקשר לאגודה, להתקשר לפה, להתקשר לשם, גם הם לא ידעו מה לעשות עם הדבר הזה, תקנו אותי אם אני טועה, כאילו אין מה לעשות עם זה וזה הכול כזה צריך להתאמץ יותר מידי ולבדוק אה אולי אפשר פה, אה אולי אפשר שם.
אבתיסאם מראענה: ניחושים.
רמי פחל: סיוט.
רמי פחל: מענה תעסוקתי בכלל, כאילו מזל טוב שאנחנו עברנו את זה עכשיו, אבל גם שם יש עוד הרבה עבודה לעשות בעניין הזה, גם אם מעסיקים אותם אז בדרך כלל מעסיקים אותם ולא נותנים להם את השכר ההולם, או שלא נותנים להם שכר בכלל, היו לי מקרים שאנשים עבדו שלושה חודשים ושישה חודשים ועד היום לא קיבלו שכר.
רמי פחל: ואני לא רוצה להאשים את העמותות שאמורות לעזור, כי באמת אין להם את האמצעים, אבל הם באמת לא עוזרות, כאילו החניכים באים אלינו אם אף אחד לא עוזר לי כשאני מתקשר לעמותות הם אומרים לי אנחנו מכירים את המקרה, אנחנו לא יודעים מה לעשות עם זה ואז אני נמצא במצב של חוסר אונים, כי גם איגי כארגון של תנועת נוער הוא לא מתעסק בכלל בדברים האלה, זה שאני מתעסק עם זה, זה כי אני מתעסק עם זה, הם לא, אין להם שום מענה לתת לאנשים האלה וגם יש איזושהי נקודה שכל פעם שנגמר האשרת שהייה, החניך צריך ללכת עכשיו עד לא יודע איפה, שער אפרים, אין לי מושג איפה זה, אין לו איך ללכת לשם ואם בכלל נגמר לו ההיתר, איך הוא יכול להיכנס לתחנת רכבת, ישאלו אותו תעודת זהות, יעצור אותו שוטר בדרך, איך הוא ילך לשם בלי תחבורה ציבורית שהוא לא מכיר, שפה שהוא לא מכיר, למה אני צריך ללכת לשם כדי לקבל, כאילו אם זה אמור להתחדש כל חצי שנה, או לא יודע איך זה עובד אז למה הסבל הזה?
רמי פחל: כאילו בוא תסבול, בוא תסבול עד שתקבל את ההיתר שלך, לי זה נראה אבסורדי ולא הגיוני ואשמח לקבל על זה הסברים, אם יש לך שאלה נוספת אני פה.
אבתיסאם מראענה: כן, אני רוצה שתדבר עכשיו על הנפש של אותם נערים ונערות שמגיעים אליך, אתה פוגש אותם, אתה מתוך החברה הערבית, אתה מכיר את המורכבויות שנראה לאף אחד לא יכול להבין אותם לעומק, עמוק, עמוק, עמוק, שאתה מסתכל על נער, או נערה שמגיע ובעצם אין לו עורף משפחתי, אין לו גב, אין לו במקום, אין לו בית, אין לו מדינה, אין לו כלום בעצם, בא נואש, כי הוא בעצם נמלט על החיים שלו, מה אתה אומר לאותם, מה התקווה שאתה יכול, מה אתה מספר להם?
רמי פחל: אני לא מתיימר להבין אותם, כי אני לא יכול ואף אחד לא יכול, מה שאני כן יכול להגיד שאנחנו שומעים אותם, זה מה שאנחנו יכולים לעשות, אנחנו יכולים לשמוע אותם, הם יכולים לשתף אותנו, אנחנו יכולים ללוות אותם בתהליכים, לנסות לעזור להם בכל מיני תהליכים בירוקרטיים כאלה ואחרים ובעיקר להיות אוזן קשבת, יש לנו חניכים בקבוצות שאנחנו נפגשים בכל שבוע בחיפה, ירושלים ותל אביב.
רמי פחל: המענה הזה של נכון זה נשמע מעט ביחס למה שהם צריכים לקבל, אבל שמישהו בא ושואל אותך מה שלומך היום, איך עבר לך השבוע, זה נותן המון והאמת שזה מה שאנחנו יכולים לתת, כאילו מבחינת המענה שאנחנו יכולים לתת, זה מה שאנחנו יכולים לתת כתנועת נוער, כתנועה שמתעסקת עם חניכים בגילאים האלה, אבל זה מאוד קשה לשמוע את הסיפורים האלה, זה מאוד קשה, החניכים האלה מרגישים בודדים גם כשאת איתם וגם שיש להם חברים וגם כשיש להם אנשים, גם כשהם עובדים הם לבד, הם שקופים, אף אחד לא רואה אותם פה, אף אחד לא סופר אותם פה וזה לחיות בפחד כל הזמן, אם נגמרת לי עכשיו האשרת שהייה אני בהיסטריה, אם תופסים אותי זהו הלך עלי, אין לי מושג מה ייקרה איתי, אין לי מושג מה יהיה איתי, אני לא יכול לתכנן עתיד, לא מדבר איתך על עתיד לעוד עשר שנים, אני מדבר איתך על עתיד לשנה הבאה, לעוד חודשיים, לעוד שלושה חודשים, אי אפשר לחיות ככה, אי אפשר לחיות ככה.
אבתיסאם מראענה: אני מסכימה, נכון, אז אני אתן לפ', אז אני פונה לפ', פ' לא מדבר עברית.
פ': (תרגום חופשי מאנגלית) בעיקרון עד עכשיו כל הדברים בכל החיים שלי היו קיצוניים שם, מכל הכיוונים, מהשכלה עד מצב רפואי וכו', אבל הכי קיצוני היה שהמשפחה שלי ידעה על המיניות שלי ואז הם ניסו להרוג שלי, אותי ואת החבר שלי לשעבר, את שנינו ולא היה לי מקלט, אם לא הייתי בא לישראל הייתי מת ואפילו לפני שבאתי אף אחד לא ידע על מערכת ההגירה לישראל, על מערכת המקלט, לא היה לי תמיכה אמיתית על זה ואז הגעתי לתל אביב.
אבתיסאם מראענה: ישר באת משם לתל אביב, או שהייתה לך עצירה באמצע?
אבתיסאם מראענה: בירדן?
פ': לא, ניסיתי לברוח לפני לירדן, אבל בגלל שיש הרבה הסכמים בין ממשלות הירדנים והפלסטינאים, המשפחה שלי הצליחה להשיג אותי והם אמרו לי לא אז לא היה לי ברירה ואז באתי לכאן, אפשר להגיד שבאתי בדרך חוקית בגלל שלא הייתה דרך אחרת לעשות את זה ואחרי בערך כמה ימים ברחוב, איכשהו שמעתי על ה"גג הוורוד" ואז פגשתי את שרון, היא עזרה לי בהתחלה להתחיל לקבל אישורים מהרשויות, לימדה אותי עברית וחיפוש עבודה, אבל אם תסתכלו על כל התמונה מזווית ספציפית, אני לא יכול לעשות כאן כלום, סבבה, אני פליט, אני אמור ללכת, אבל אני לא יודע מתי, אני לא יודע לאן, אני לא יודע איך אני אעשה את זה, לבינתיים אני פה שנתיים ועד רגע זה אין לי שום מידע על תהליך ההגירה, אני לא יודע מה אני אעשה ובזמן הזה אני מנסה לחיות איכשהו חיים נורמליים, אבל אני לא יכול לקבל אישור עבודה, אפילו ניסיתי לעבוד בתל אביב וגנבו לי הרבה כסף, אין לי פרוטוקול רפואי, וניסיתי לקבל הרבה בדיקות רפואיות, אבל אני לא יכול לעשות את זה, כי אין לי תעודת זהות ישראלית ואני לא יכול ללכת לאף בית חולים, אפילו ניסיתי, מצד שני כמו שאמרו אני לא יכול לפתוח חשבון בנק, אני לא יכול לשלוט בכסף שלי, אני לא יכול לעשות שום דבר בעיקרון שיכול לעזור לי לקיים חיים נורמליים, אני לא יכול להיות בריא, אפילו, כל דבר שאני רוצה לעשות אני צריך לעשות בדרך אפלה איכשהו.
אבתיסאם מראענה: אתה יכול לספר לי על החלומות שלך, יש לך חלום פה כפליט פלסטינאי בישראל?
פ': לא, בישראל, אבל אני רק רוצה לחיות חיים נורמליים.
אבתיסאם מראענה: איפה אתה יכול לדמיין?
פ': אני לא יודע בדיוק איפה, אבל לא פה.
אבתיסאם מראענה: לא פה.
פ': בכלל.
אבתיסאם מראענה: בכלל לא?
אבתיסאם מראענה: בכלל לא.
פ': בכל פעם אני צריך ללכת, קודם כל אני מעריך שיש לי אישור, הכול בסדר, אבל כל הזמן אני צריך לעשות את זה, אני צריך לנסוע מחיפה לשער אפרים, או משהו כזה, ואין שום אוטובוס למקום הזה, צריך ללכת חצי שעה משהו כזה בכביש הראשי, וברחוב אין אפילו מדרכות, אז מכוניות יכולות לפגוע בך מכל מקום ובכל רגע וגם כאשר אתה מגיע לשם, אתה מחכה בחוץ לשעתיים-שלוש.
אבתיסאם מראענה: למה בשביל מה?
פ': אני לא יודע, אפילו שני הבחורים האלה היו איתי בפעם שעברה, ראיתי אותם, ואז חיכינו בשמש כמה שעות, אחרי זה נכנסנו ונשאלנו ארבע-חמש שאלות, הם שאלו אותנו את השאלות בטלפון, בזום, כל אחד בעיר שלו, למה אני צריך לנסוע כל הדרך לשם רק להיות חמש דקות בראיון על ההיתר שלי והם במדינה יודעים כבר הכול עליי, כל מה שאני עושה, אז למה?
פ': אני מצטער שאני אומר את זה, אבל אין סיבה לכך.
אבתיסאם מראענה: פגשת אנשים מפלסטין שם, או שזה מקום מוגן, או אתה יכול לפגוש שם הרבה אנשים?
פ': לא, זה לא בדיוק מקום בטוח, אבל זה הנקודה טובה בזה שאני מורשה ללכת למקום בצד בשקט אז אין הרבה אינטראקציה עם פלסטינים.
אבתיסאם מראענה: אוקי, אוקי, הבנתי, תודה רבה.
פ': בבקשה.