GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תומר אלדובי: כמו שריטה אמרה, הפלסטינים עובדים בכל דבר שהם יכולים לעבוד, מנצלים אותם וזה לא אחד ולא שניים וככל שעובר הזמן ואותם שלושה פלסטינים שראיינתי לפני שנתיים עדיין בישראל, בזמן שאנחנו מתקדמים וחיים ועובדים אין להם שום זכויות, שום תנאים ושום דבר, וגם בעניין הנהלים, למשל, מהידיעה שלי לפחות, אין נהלים מוגדרים בצבא, תוך כמה זמן צריך לתת היתר, תוך כמה ימים צריך להחזיר תשובה, אם לא מחזירים תשובה למי יש לפנות.
תומר אלדובי: כלומר אין נהלים ואין באמת כתובת עם מי לדבר.
תומר אלדובי: כשאין להם היתר לפעמים הם גם פונים אליי.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת רשות דיבור לערווה עווד, קודם כל בהחלט אני מברכת אותך על תפקידך החדש ב'בית אל-מים'.
ערווה עווד: שלום, מרחבא, אני ערווה, מנהל פרויקט 'בית אל-מים'.
ערווה עווד: הפרויקט הוקם לקידום הקהילה הלהט"בית בחברה הערבית בארץ, אבל לא מעט פונים אלינו מעבר לקו הירוק.
ערווה עווד: המתנדבים משתדלים לתת את כל מה שהם יכולים מבחינת מענה ומבחינת הקשבה לכל מי שפונה.
ערווה עווד: כולם יודעים שבארץ גם ככה קשה לערבי לבוא ולהגיד שהוא להט"ב, אז איך מישהו שגר בשטחים, הוא כפול עשר או מיליון אפילו ממי שחי פה.
ערווה עווד: תודה לך על הדיון, אני מקווה שמהדיון הזה ומהדיונים הבאים נראה עתיד זוהר יותר לחברה הערבית בארץ וגם בשטחים לקהילה הלהט"בית ותודה לך על כל המאמץ.
אבתיסאם מראענה: תודה תודה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת זכות דיבור לג'ורג'ית מ'מעברים'.
אבתיסאם מראענה: יש לך שתי דקות, בשבילך וחצי אפילו.
ג'ורג'ית חורי: תודה.
ג'ורג'ית חורי: סאלם, אני ג'ורג'ית מ'מעברים' ממזרח ירושלים, אישה טרנסית.
ג'ורג'ית חורי: באתי לפה כדי לדבר על החברות שלי הפלסטיניות שהן מהכפרים ואני ממש רציתי להגיד שנכון שהן מקבלות אישורים, אבל זה לא עוזר.
ג'ורג'ית חורי: הן יכולות להסתובב עם האישור הזה, רק להסתובב, לא לעבוד, לא לקבל את כל מה שמגיע להן, והן גם לא יכולות לחזור אחורה לכפר שלהן, כי זה מסוכן, זה ממש ישים אותן בסכנה ופה הן לא יכולות לעשות כלום, חוץ מלהידרדר ולרדת לזנות ולעבוד עבודה שחורה, ולאט לאט החיים שלהם בסכנה יותר וזה גורם להן להידרדרות.
ג'ורג'ית חורי: יש לי חברה שלא מזמן התאבדה.
אבתיסאם מראענה: נכון, זהבה.
ג'ורג'ית חורי: כל פעם שאני נזכרת לסיפור הזה זה מכניס אותי קצת לדיכאון, כי זה לא לעניין.
ג'ורג'ית חורי: היא הייתה מאוד חכמה, מאוד מוכשרת, היה לה מה לתת, באמת היה לה מה לתת.
אבתיסאם מראענה: כן, פגשתי אותה, היא הייתה ב'גג הוורוד'.
ג'ורג'ית חורי: היא רק רצתה הזדמנות אחת באמת לחיות בשלום, היא לא חיפשה לעשות רע לאף אחד, להיפך, רק טוב היא רצתה לעשות, אבל לא הייתה לה הזדמנות ובסוף היא הלכה.
אבתיסאם מראענה: לא הייתה לה הזדמנות להשתקם.
ג'ורג'ית חורי: בדיוק, לא הייתה לה הזדמנות להשתקם ובסוף היא עשתה סוף לחיים שלה וזה כואב.
ג'ורג'ית חורי: אני מבקשת, אם יש אפשרות שגם – לא כל אישה טרנסית יכולה לבוא ולהגיד: אני אישה טרנסית וזה קל.
ג'ורג'ית חורי: זה קשה מאוד, זה קשה.
ג'ורג'ית חורי: אני חושבת שצריך למצוא פתרון ממש לזה, תודה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת לנעמה סבתו, האגודה למען הלהט"ב, שתי דקות ו-30 שניות.
נעמה סבתו: קודם כל אני אגיד שאני מאוד מתרגשת מעצם הקיום של הדיון הזה שהוא בעצמו נותן כמו הכרה לאוכלוסייה שאולי הכי שקופה ונרדפת שיש.
נעמה סבתו: אני מנהלת את המחלקה של חסרי מעמד באגודה ואני אתייחס להיתרי העבודה כי זה הנושא המרכזי, למרות שיש עוד הרבה דברים שכדאי להתייחס אליהם.
נעמה סבתו: קודם כל בבסיס של לתת לאנשים אישורי שהייה בלי אישורי עבודה זה לתת לאנשים להיות, אבל לא לתת להם אפשרות לחיות, בצורה הכי פשוטה ונוראית שיש.
נעמה סבתו: ואז מה שכל הזמן אומרים לנו זה שיש הליך פורמלי.
נעמה סבתו: אז אני אמרתי טוב, בינתיים הבג"צ מתנהל ואנחנו ננסה לפעול עם ההליך הפורמלי ואני אגיד שבאופן אישי ניסיתי לסדר היתר עבודה.
נעמה סבתו: היה לי מעסיק שהיה מאוד בעניין, מגויס באופן אישי, וניסיתי ללכת לפי הכללים.
נעמה סבתו: אז התקשרתי ללשכת התעסוקה, עברתי הרבה נציגים עד שהגעתי למי אני צריכה, והם אמרו לי שכרגע אין בכלל מכסות, זה היה בנובמבר, שאני אחזור אליהם בינואר.
נעמה סבתו: אז מסתבר קודם כל שיש מכסות, אחרי זה אומרים לי: תבואי בינואר, תפרסמי את המשרה, תחכי 30 יום, תראי שאין לה דורשים ואז יהיה אפשר לקבל אישור להעסקת פלסטיני, ואז צריך לבקש אישור לפונה הספציפי ואז הוא יקבל סירוב, כי אחד התנאים זה - - -
אבתיסאם מראענה: ואז ואז ואז ובתוך האז איפה האיש, האדם בתוך האז האז האז הזה?
נעמה סבתו: זה כבר נהיה - - -
אבתיסאם מראענה: נעמה, אני שואלת אותך שאלה, יקירה, אמרנו אז אז אז אז, בתוך האז הזה עוברים חודשים, מה קורה עם הבן אדם?
אבתיסאם מראענה: איפה הוא אוכל?
נעמה סבתו: זה בדיוק מה שאני באה להגיד.
נעמה סבתו: במקרה הספציפי הזה הפונה הזה היה במסגרת.
נעמה סבתו: זה גם משהו.
נעמה סבתו: גם הפונים שלנו שנמצאים במסגרות, יש אנשים שמלווים אותם וכולם נמצאים חסרי אונים אל מול המציאות.
נעמה סבתו: אני יכולה להגיד על זהבה, הייתה לנו קבוצת ווטסאפ של אנשים, הרבה גורמי טיפול שכולם רצו לעזור לה.
נעמה סבתו: לא היה לי שום קבוצת ווטסאפ על פונה ולא הצלחנו לעזור לה, לא כי היא הייתה במצב קשה, היא הייתה במצב קשה בגלל המציאות, כי לא היה לנו איך לעזור לה בגלל החסמים שהיו.
נעמה סבתו: גם איתה אנחנו התחלנו תהליך, מצאנו מעסיק שרצה להעסיק אותה, היא הייתה מוכנה לעבוד ובזמן שהתהליך התקדם, לשאלתך מה קורה בזמן הזה, לא היה לה איפה להיות ואז היא חיפשה מסגרת ואנחנו יודעים מה היה עם המסגרות, היא לא הצליחה למצוא מסגרת ואז היא עברה לחיפה ואז בזמן הזה, עד שהיתר העבודה הגיע, היא כבר הייתה בחיפה, העבודה כבר לא רלוונטית והשיקום שלה לא היה יכול לקרות.
אבתיסאם מראענה: חוסר אונים.
נעמה סבתו: היה לנו לפני כמה זמן פונה שהיה בריאיון ואז התקשרו אליי אחרי זה מהריאיון, בדאגה, ואמרו לי שהם דואגים מזה שהבחור מוכר את גופו, ואני מקשיבה להם ואומרת: לי אתם אומרים את זה?
נעמה סבתו: מה אני אמורה לעשות?
נעמה סבתו: כאילו אני יודעת שהוא בזנות, לי אין אלטרנטיבה להציע לו.
נעמה סבתו: המציאות היא נורא נורא קשה, אבל אין לנו מה לעשות איתה.
נעמה סבתו: חוץ מלהיות אמפתית למצב שלו ולהיות לא שיפוטית כלפי המצב שלו אין לי מה לתת.
אבתיסאם מראענה: אופיר, תמתין בסבלנות, אני אתן לך אחר כך להגיד שלושה וחצי משפטים.
נעמה סבתו: אני אולי קצת אמוציונלית, כי הנושא הזה באמת - - -
אבתיסאם מראענה: בוודאי, אני מבינה אותך.
נעמה סבתו: בשורה התחתונה, בעיניי, בסופו של דבר, כמו שאמרתי בהתחלה, אי אפשר לתת היתרי שהייה בלי היתרי עבודה, זה לא לתת להם אפשרות לחיות.
אבתיסאם מראענה: תודה, יקירה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעבור לעורך דין ערן גלובוס.
ערן גלובוס: אהלן.
ערן גלובוס: אני מחליף פה את עורך דין עמית גורביץ', אני סגן יו"ר ועדת זכויות הלהט"ב של לשכת עורכי הדין.
ערן גלובוס: קודם כל תודה לך, גברתי, דיון מאוד מאוד חשוב, אני רוצה באמת להדגיש את ריטה ואת העבודה המדהימה של הבית השונה.
ערן גלובוס: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו פה בהקשר של הוועדה בשני היבטים שונים, בהיבט ההיתרים.
ערן גלובוס: היבט אחד הוא ההיבט של ההסדר הכובל.
ערן גלובוס: כמו שנאמר, בשביל לקבל צריך מעסיק.
ערן גלובוס: אין לדבר הזה עוד דוגמה בדין הישראלי, זה דבר שהוא לדעתנו לחלוטין לא חוקתי ואני חושב שמשהו שחשוב שייאמר פה זה שגם בג"צ בהליך שמתנהל הוציא לפני שלושה שבועות צו ביניים.
ערן גלובוס: אני חושב, וזה מתייחס לדברים שאמר חבר הכנסת גינזבורג מקודם וזה לפתחו של אופיר, אבל אם כבר בג"צ בא ונתן צו ביניים ואמר למה שלא תיתנו אשרות עם היתר עבודה ללא הסדר כובל, ללא תלות במעסיק, פשוט אישור עבודה רגיל.
ערן גלובוס: בא כבר בג"צ, נתן צו ביניים, האם לא מוטב לנצל את ההזדמנות הזו ולהגיד אוקיי, הקשבנו לבג"צ, שמענו, אנחנו לא צריכים שתיתנו צו חלוט, אנחנו מיישמים את המדיניות בהתאם ומייתרים את העתירה.
ערן גלובוס: זה דבר אחד.
ערן גלובוס: ועוד דבר שאני חושב שהוא מאוד מאוד חשוב, נגענו פה קצת בהיבט של איך נראה הריאיון הזה, אופיר, אני אשמח גם אם באמת כשיגיע תורך תוכל להתייחס לזה, אבל ממה שאנחנו מכירים, וגם בנושא הזה מתנהל הליך משפטי, היום כשמגיע פונה לריאיון אתם לא מאפשרים לו להגיע עם עורך דין.
ערן גלובוס: זה מה שאנחנו מכירים.
ערן גלובוס: אנחנו חושבים שמדובר, א', בפגיעה חמורה מאוד בזכות הייצוג, ו-ב', בדבר שפשוט מפריע לוועדה לעשות את העבודה שלה, כי יש פה כבר מכשול שווה, כי יש מכשולים של מאוימות ונרדפות, אז לפחות לתת לבן אדם שיהיה מיוצג בידי עורך דין ויעמוד על הזכויות שלו.
ערן גלובוס: לדעתנו זה דבר מאוד חמור.
ערן גלובוס: אני גם רוצה לעדכן ולנצל את ההזדמנות ולהגיד שבשני ההליכים המשפטיים האלה, גם בהליך בבג"צ שכבר הוזכר, של הפליטים, וגם בהקשר של הערר שמוגש עכשיו, לשכת עורכי הדין מצפה ומתכננת להצטרף, הלשכה רואה חשיבות מאוד מאוד רבה בנושא ואנחנו נמשיך לעסוק בזה בתקווה שהבעיות האלה ייפתרו, אבל יש פה עוד דרך ארוכה, אבל באמת אני חושב שזו הזדמנות לנצל את הפתח שבג"צ נתן למדינה לרדת מהעץ ולא לגרור אותנו עכשיו לעוד המשך ההליכים המשפטיים, באמת אפשר לעשות את זה ותודה רבה.
אבתיסאם מראענה: הזדמנות מעולה לעבור לרשות האוכלוסין וההגירה ומעברי הגבול, גברתי תהילה אראל, בוקר טוב.
אבתיסאם מראענה: סחטיין על הסבלנות וההמתנה.
אבתיסאם מראענה: אני מאוד אשמח לדעת ולחשוב איתך, אנחנו לא נחזור עכשיו אחורה.
אבתיסאם מראענה: מה את אומרת על הסיפור הזה, למה לא לאפשר עבודה לאותה קהילת להט"ב?
תהילה אראל: קודם כל חשוב לי לציין, כמו שנאמר כבר קודם על ידי אופיר, יש הליך שמתנהל מזה כשנתיים, הליך בבג"צ, תלוי ועומד עדיין, המדינה נתנה שם את התגובה שלה, תגובה מקיפה, בנושא הזה בין השאר, נושא מרכזי בה, ולפני כמה ימים, לאחרונה, ניתן צו על תנאי שבמסגרתו התבקשנו להגיב עד סוף מאי לגבי למה לכבול את המבקשים הלהט"בים שלגביהם צריך בקשה פרטנית למעסיק פרטני.
תהילה אראל: זו הייתה הבקשה.
תהילה אראל: מה שאנחנו צריכים עכשיו זה לקבל את העמדה של המדינה, של כולנו, לגבש ולהגיב בהתאם בתצהיר תשובה ולכן במסגרת תצהיר התשובה נידרש לזה וניתן תשובה.
תהילה אראל: לכן אנחנו בתהליך כרגע.
אבתיסאם מראענה: לא תיתנו תשובה, כי אתם צריכים להיערך לתשובה.
תהילה אראל: אנחנו בתהליך כרגע.
אבתיסאם מראענה: אני לחלוטין מבינה את התהליכים.
אבתיסאם מראענה: אז את אומרת שבמאי אתם תצטרכו לתת את התשובה, אנחנו בינתיים נהיה בפגרה, ואחרי הפגרה יש סיכוי שאנחנו מתכנסות לעוד ישיבה כזו מהממת ונקבל עדכונים, אולי יהיו בשורות מעולות.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לפנות לעדי שמאי, שהוא יועץ במשרד לשוויון חברתי.
עדי שמאי: תודה רבה, יושבת הראש.
עדי שמאי: אני אגיד קודם כל שאני ממש מודה על הדיון הזה, אני חושב שהוא באמת גם עוזר לנו להבין טיפה יותר איפה הלב שלנו והראש שלנו צריכים להיות.
עדי שמאי: אני חושב שהאמירה לכל אוכלוסיות הלהט"ב בארץ, לאזרחים וגם למבקשי המקלט, זו אמירה מוסרית חשובה שתגיע ללבבות של כולם ואני חושב שהעיסוק בזה הוא חשוב.
עדי שמאי: ישבתי עם אבתיסאם וחשבנו על איזה שהיא תכנית, סוג של תכנית המראה למדינות מקלט וזה משהו שהמשרד עכשיו בוחן ביכולת שלו לקחת חלק בדבר הזה.
עדי שמאי: זאת אומרת מסלול המראה שיהיו בו גם הכשרה למקצוע, גם לימודי שפה וגם טיפול.
עדי שמאי: שוב, אנחנו בודקים ברמה המשפטית כי בסופו של דבר הגורמים המקצועיים גם אומרים שהם לא קובעים דירקטיבות, אבל עם הקלפים שיש לנו ננסה לעשות את הכי טוב וכרגע אנחנו בודקים את היכולת של המשרד לממן את הדבר הזה ולפתח תכנית כזאת שתיתן גם הכשרה וגם שפה ותעזור למבקשי המקלט להיקלט במדינה אחרת.
עדי שמאי: כשנפגשתי עם אופיר הוא גם העלה את הדבר הזה, הוא אמר בואו אולי תחשבו על איזה שהיא תכנית שתעזור לנו להבין איך אנחנו נותנים פה פתרון טיפה יותר רחב, וייאמר לזכותם שהם עושים חשיבה ועבודה.
עדי שמאי: אז אני באמת מודה על הדיון ואני מקווה שבדיון הבא כבר נוכל להגיע עם תכנית קונקרטית ולצרף אליה את כל השותפים שיושבים פה.
אבתיסאם מראענה: נפלא, נהדר.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת לצחי מ'אבני דרך'.
צחי אברהם: 'אבני דרך', אנחנו מסגרת לצעירים וצעירות מהקהילה ללא עורף משפחתי, בפיקוח משרד הרווחה ובהפעלת עמותת 'אותות' שמפעילה גם את 'בית דרור' ואת 'הגג הוורוד'.
צחי אברהם: אנחנו נותנים מענה לטווח זמן של עד שנה וחצי לצעירים שהם ללא תמיכה של המשפחות כאשר המטרה המרכזית שלנו היא לעשות כל מה שניתן כדי לסייע בתהליך שיקומי וטיפולי ולהשתלב בחברה כבוגרים ועצמאים.
צחי אברהם: אני אגיד באופן אישי, אני חושב שנאמר הכול, אני כבר עשר שנים עובד בעמותה, עבדתי ב'בית דרור' כרכז ועכשיו אני מנהל את 'אבני דרך', פגשתי מקרים קשים מאוד מאוד, מגיעים אלינו מקרי הקצה של קהילת הלהט"ב, אבל אני יכול להגיד שחוסר אונים ואוזלת יד כמו שפגשתי בקרב הפלסטינאים הלהט"בים שמגיעים אלינו לא פגשתי.
צחי אברהם: כמו שנאמר, אנחנו נותרים נעדרי כלים לחלוטין בצורה מתסכלת מאוד.
צחי אברהם: נ', שיושב כאן היום, נמצא כאן בסכות שהוא ללא ספק אחד האנשים המרשימים שיצא לי להכיר בחוזקות ובכוחות הנפש שלו, אבל זה לא מובן מאליו.
צחי אברהם: הצעירים והנערים שמגיעים אלינו מגיעים ממצבים קשים מאוד.
צחי אברהם: אנחנו נאלצים, או לספק שלטר ארוך טווח, כי יש לנו זמן לשנה, ובהיעדר תעסוקה, שמעבר לזה שזה מקור פרנסה זה מקור למשמעות, להשתלב בחברה, אין לנו מה להציג.
צחי אברהם: בהיעדר תעסוקה אז כל התכנים הפוסט טראומטיים עולים, אנחנו רואים הידרדרות נפשית מאוד גדולה שמתבטאת בחרדות, בפגיעות עצמיות וכמובן באובדנות.
צחי אברהם: האופציה השנייה היא לראות כיצד משתלבים בכל מיני מקורות פרנסה אחרים שעלו כאן, זנות, סחר בסמים, או במקרה הטוב עבודות בשחור, שאז אנחנו צריכים לשתף פעולה עם דברים לא חוקיים.
צחי אברהם: בכל המקרים הם פשוט מנוצלים, לא מקבלים שכר על העבודה וכעבור שנה ונגמר הזמן אצלנו ומה הלאה?
צחי אברהם: במקרה הטוב, כשיש יישוב מחדש במדינה אחרת אז זה תהליך שלוקח הרבה מאוד זמן כי יש פער שבתוכו צריכים למצוא פתרונות.
צחי אברהם: אני מרגיש שאנחנו במסגרת היכולות שלנו עושים הכול, הקמנו מערך משפחות מלוות, אנחנו יוצרים קשר עם מעסיקים, אבל אנחנו כל הזמן נתקלים בחסמים בלתי אפשריים.
צחי אברהם: ודבר אחרון, גם בקליטה במדינה אחרת, כמו שנאמר, כדי שתהיה איזה שהיא אפשרות צריך להגיע עם יכולת להיות משוקמים, עם שפה, עם משהו קצת יותר מעובד יותר, אולי עם קצת כסף בכיס, אחרת סיכויי ההצלחה גם בקליטה במדינה אחרת הם נמוכים ואני מתאר לעצמי שבקצב הזה גם ייסגרו יותר ויותר דלתות בפנינו.
צחי אברהם: אז אני מאוד שמח שהדיון הזה מתקיים, אני לא מצליח להבין איך יכול להיות היתר שהייה ללא אישור עבודה, זה נראה לי דבר והיפוכו, זה הזוי לחלוטין.
אבתיסאם מראענה: כן, כנראה אף פעם לא נדרשו ממש בפורום כזה פרלמנטרי, שלמישהו כל כך אכפת ועכשיו מאוד מאוד אכפת לי ואנחנו נעשה הכול בשביל שהדבר הזה יקרה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת רשות דיבור לאסנת חיטרון, המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות.
אסנת חיטרון: שלום לכולם.
אסנת חיטרון: אני גם רוצה קודם כל להודות על הדיון החשוב הזה.
אסנת חיטרון: אני כאן כדי לשים על השולחן מה שכבר נאמר פה, אז אני אעשה את זה בקצרה, שהאנשים האלה מגיעים בסוף לזנות באחוזים מאוד גבוהים ומהזנות קשה מאוד לצאת.
אסנת חיטרון: אנחנו מדברים, כמו שנאמר כאן, סך הכול על 80 אנשים שקיבלו היתר שהייה אחרי בדיקה מדוקדקת של המצב הביטחוני.
אסנת חיטרון: לאנשים יש אישור, מותר להם להיות פה, המענים, כמו שסוזן ציינה, הם מענים חירומיים, הם לא מענים שאפשר לשרוד בישראל עם ההיתר בעזרתם בלבד.
אסנת חיטרון: בשביל לשרוד חייבים גם לעבוד.
אסנת חיטרון: במצב שבו נמצא אדם פגוע, עם אישור, עבר את הבדיקות הביטחוניות, המדינה לא מספקת לו מענה שמאפשר לו לשרוד, הוא נמצא במצב שאין לו ברירה, אין לו עורף, אין לו תמיכה, אין לו משפחה וחברים, האנשים האלה מידרדרים לזנות.
אסנת חיטרון: עם הזנות מגיעה פוסט טראומה מורכבת, מגיע דיכאון, מגיעות פגיעות קשות, גם אם מגיעים אחר כך למדינות אחרות, לקנדה למשל, היציאה היא קשה מאוד, היא לוקחת שנים ארוכות וכל זה בשביל מה?
אסנת חיטרון: בשביל שבחודש, חודשיים, כמה שהם פה, מושכים אותם עם התהליך המסורבל והארוך הזה שבסופו הם לא מקבלים – אנחנו לא מכירים, אנחנו יודעים שבסוף התהליך הזה אי אפשר באמת לעבוד, זה לא עובד, אז למה?
אסנת חיטרון: על מה אנחנו מתעקשים?
אסנת חיטרון: למה אנחנו מדרדרים את האנשים האלה למקום כל כך כל כך קשה על לא עוול בכפם?
אסנת חיטרון: באמת זה לא מגיע להם.
אסנת חיטרון: אני גם רוצה להדגיש, מדינת ישראל העבירה ב-2018 את החוק לאיסור צריכת זנות, היא אמרה שאנחנו נגד זנות, בד בבד המדינה נוקטת במדיניות שמדרדרת את האנשים האלה למעגל הזנות.
אסנת חיטרון: אנחנו בעצם לא קיבלנו פה תשובה.
אסנת חיטרון: הצד שכנגד לא מוצג פה.
אסנת חיטרון: כלומר אני מבינה שיש פה פקידים, אבל הפקידים צריכים לייצג את עמדת השר ולהסביר מה קרה, למה.
אסנת חיטרון: אני מבינה שזה יובא לבג"צ, אבל זאת מטרת הדיון פה, העניין של המדיניות נוכחית, אני מאוד שמחה אם הולכים לשנות את המדיניות הזאת, אבל צריך לשקול אותה באמת בכובד ראש.
אסנת חיטרון: אם הסיבה שפה לא מובאת שום עמדת נגד היא בגלל שהמדיניות הזאת נשקלת מחדש אני מברכת על זה ואני מקווה שזה באמת המצב.
אבתיסאם מראענה: עורכת הדין מירב בן זאב.
אבתיסאם מראענה: היי, בוקר טוב.
אבתיסאם מראענה: תציגי את עצמך לפרוטוקול יותר מדויק.
מירב בן ארי: אני עורכת דין בארגון היאס ישראל, אנחנו מפעילים תכנית לסיוע משפטי למבקשי מקלט ואחד העותרים בעתירה שנמצאת היום בבג"צ שמיוצגת על ידי עורכת הדין עדי לוסטיגמן, שנאלצה לצאת.
מירב בן ארי: לפעמים אני מרגישה שהמסגרת החוקית הבינלאומית נעלמת מהדיונים האלה וזו העובדה שבסופו של דבר האנשים האלה מבקשים מקלט, הם פליטים, הם מגיעים לישראל ומדינת ישראל מלכתחילה מפרשת את אמנת הפליטים באופן מאוד בעינינו שגוי ומאוד מאוד חריג לעומת מדינות העולם ואומרת שהפלסטינים ככלל מודרים מאמנת הפליטים והפתרון שהמדינה הגיעה אליו הייתה להפנות את האנשים האלה למינהל האזרחי, למתאם הרווחה במינהל האזרחי, שמקיים את הריאיונות האלה.
מירב בן ארי: המדינה רואה את זה כאיזה שהוא הליך חלופי ליחידת הטיפול במבקשי מקלט.
מירב בן ארי: זה לא שיחידת הטיפול במבקשי מקלט נותנת מענה כל כך למבקשי מקלט, אבל בסופו של דבר כבר ניתנה פסיקה במדינת ישראל, פסיקה מאוד ברורה, שאומרת שאי אפשר להשאיר אנשים בלי יכולת לעבוד.
מירב בן ארי: זה כבר נקבע בשנת 2011 והדברים נאמרו מאוד בבירור, שמבקשי מקלט שמגיעים לישראל לא יכולים לשהות בישראל בלי אפשרות לעבוד וגם לא ניתן לכבול אותם למעסיקים.
מירב בן ארי: העתירה שאנחנו הגשנו יחד עם 'קו לעובד' והמוקד לפליטים ומהגרים מדברת בדיוק על העניין הזה ואומרת בסדר, אנשים הגיעו, מבקשים הגנה, הפניתם אותנו למנגנון החלופי הזה, בעצם אלה אנשים שהוכר שיש להם סכנה, שהוכר שאי אפשר להרחיק אותם חזרה לשטחים והוכר שהם צריכים להיות פה ולכן להחזיק אותם ככה בלי היתרי עבודה, בלי מנגנוני רווחה, בלי שירותי בריאות, זה התנהלות שאנחנו לא רואים אותה בשום מקום אחר, גם לגבי אנשים אחרים.
מירב בן ארי: זה מאוד מאוד ברור.
מירב בן ארי: העתירה הזאת הוגשה לגבי אנשים שמחזיקים בהיתרים מהסוג הזה והיא הוגשה גם לגבי אנשים שהגיעו לישראל על מאוימות על רקע של שיתוף פעולה וגם על מאוימות על רקע מגדרי, מדובר על להט"בים ומדובר גם על נשים.
מירב בן ארי: רוב הלקוחות שאני מייצגת היום הן למעשה נשים, בגלל שיש את ריטה ויש את אגודת הלהט"ב שנכנסו למאבק הזה בצורה שבלעדיה היכולת שלנו להתמודד עם הסיטואציה הזאת הייתה בלתי אפשרית.
מירב בן ארי: ריטה מהרגע הראשון וגם האגודה למען הלהט"ב לקחו את הדבר הזה בשתי ידיים והם מחזיקים את האנשים האלה בידיים שלהם, הם מחזיקים אותם מעל המים.
מירב בן ארי: \
מירב בן ארי: זאת אוכלוסייה, אני חושבת, בעיקר אחרי השנתיים האחרונות, שראינו מה קרה בקורונה, קהילת מבקשי המקלט שאנחנו בהיאס מכירים מאוד טוב מחזיקים אחד את השני.
מירב בן ארי: יש לך קהילה, גם אם חלק לא עובדים, מנקי הרחובות ועובדי הסופרים החזיקו את החברים שלהם, שילמו את שכר הדירה וקנו להם אוכל וגם ארגונים נתנו סלי מזון.
מירב בן ארי: לפלסטינים אין את זה, אין את האנשים האחרים שיחזיקו אותם, אין חברים שישלמו להם את שכר הדירה ואין את הקהילה שמחזיקה אותם.
מירב בן ארי: אין להם את זה לעומת מבקשי מקלט אחרים ועכשיו המדינה באה והודיעה לבג"צ שהם מוכנים לתת אישור עבודה למי שהגיע לישראל על מאוימות על רקע של שיתוף פעולה, אבל לא ללהט"בים.
מירב בן ארי: עכשיו זה לא רק שהם מופלים לעומת מבקשי מקלט אחרים, אלא שהם עכשיו גם מופלים לעומת אנשים אחרים שמאוימים על רקע אחר ואין שום סיבה להפרדה הזאת.
מירב בן ארי: מה שנאמר פה שזה בגלל שהם זמניים פה.
מירב בן ארי: אנחנו מסתכלים מסביב וגם אם בן אדם מגיע לשלושה חודשים הוא צריך לאכול.
מירב בן ארי: אנחנו רואים את אנשי הטיפול, אנחנו רואים את צחי, שהוא מנהל שבאמת, לא ראיתי בן אדם כל כך אכפתי - - -
אבתיסאם מראענה: טוב, חאלס לתת קומפלימנטים לצחי.
אבתיסאם מראענה: צחי, מה עשית?
מירב בן ארי: אבל הנקודה היא שאנשים לא יכולים לתת את המענה שהם מוסמכים לתת אותו.
מירב בן ארי: אי אפשר להכניס אנשים להוסטלים, לא מדובר בחתול, מדובר בבן אדם, בן אדם לא חי על אוכל ומיטה, בן אדם חי על איזה שהיא תחושה שיש לו למה לקום בבוקר.
אבתיסאם מראענה: משמעות.
אבתיסאם מראענה: נכון, בואי נסיים עם המשמעות.
אבתיסאם מראענה: האמת היא שזו פעם ראשונה שהשתמשנו בזה בדיון וניקזנו אותו בהחלט לעניין של משמעות.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת משפט וחצי לחברתנו מירה שהצטרפה לדיון הזה כי אכפת לה וחשוב לה והיא רוצה להגיד כמה מילים, אז אני אתן לך ואחר כך אני אתן לאופיר שיגיד את דבריו, אני אסכם.
מירה: אני רוצה להגיד לך תודה רבה, כיף לראות חברת כנסת ערבייה סוף סוף שאכפת לה מהקהילה הלהט"בית הערבית, שזה ממש חסר.
מירה: אני במקור מנצרת, גם אני יצאתי מהארון לפני שנתיים, משהו כזה, אני חושבת שזה תהליך ממש ממש קשה לצאת מהארון בחברה הערבית, ובחברה הפלסטינית עוד יותר קשה.
מירה: בתקופה הזאת היו לי הרבה חברים שהגיעו מהשטחים, ישבתי עם הרבה אנשים, דיברתי איתם, אני מכירה את כל החוויות שלהם, אני חושבת שאנשים שבאים מהשטחים לוקח להם מינימום שלוש שנים כדי ללכת למדינה אחרת.
מירה: 'הגג הוורוד' הוא מקום מושלם, גם 'אבני דרך', אבל זה לא מספיק זמן.
מירה: בסופו של דבר הם צריכים לצאת.
מירה: חוץ מזה יש להם ממש ניצול מבחינת כסף, יש לי ידידים שעבדו חודשים ובסוף לא שילמו להם, אין חוק שיכול להגיד, אוקיי, אלה עבדו אצלנו, אין שום דבר.
מירה: יש ממש קשר חזק בין אי קבלה לחברה לבין הזנות והסמים ואפילו גם בהמשך מחלות.
מירה: יש לי ידידים שנדבקו בכל מיני מחלות ואין להם מענה, אין מי שיטפל בהם.
מירה: הם פשוט מחכים עד שייצאו לחו"ל כדי להתחיל לטפל בעצמם, גם מבחינה נפשית, גם מבחינת בריאות.
מירה: זה ממש ממש קשה.
מירה: יש הרבה אנשים מהקהילה הלהט"בית, אחרי המעבר של 'הגג' ו'אבני דרך' הם מקבלים קצבה, שזה ממש עוזר.
מירה: היום להיות בתל אביב, קודם כל להיות בתל אביב זה ברור למה, כי אפשר לקבל יותר בתל אביב, הם לא יכולים להיות במקום שהוא מקום סגור, קשה להם לעבוד ולהחזיק דירה בתל אביב זה מינימום 3,000 שקל וזה לא הגיוני.
מירה: גם אם הם יעבדו הם באמת לא יכולים להחזיק מעמד.
מירה: אני חושבת שצריך שיהיה להם מקום לישון בו, להיות בו לטווח יותר ארוך וגם שיקבלו תמיכה נפשית כדי זה חשוב ממש אחרי כל הרדיפות והיציאה מהארון.
מירה: זה ממש קשה.
מירה: ועוד פעם, תודה לך על מה שאת עושה.
אבתיסאם מראענה: חייאתי, שוקראן, אמיצה.
אבתיסאם מראענה: אופיר, אני רוצה לתת לך שתי שניות להגיד את דבריך.
אופיר שמא: אז בשתי שניות אני אגיד את הדברים שעליהם אני כן יכול לענות.
אופיר שמא: ראשית כל, תומר, נעים להכיר, יצא לנו לדבר אז טוב שאנחנו מכירים.
אופיר שמא: יש נהלים, הנהלים אומרים שאנחנו תוך שבועיים דנים בבקשה וכמו שאמרתי קודם, עד השבועיים האלה מרגע הפנייה אנחנו יכולים להמליץ למפקד הצבאי וככל שאין מניעות כאלה או אחרות בדרך כלל יוצא היתר.
אופיר שמא: אני לא מכיר שבהיעדר מניעות לא יצא היתר למרות ההמלצה.
אופיר שמא: זה צריך לומר לזכות המערכת הצבאית שיודעת להיות קשובה להמלצות שאנחנו מעבירים.
אופיר שמא: דבר שני, יש לי בקשה מהוועדה, זה דבר שאת, יושבת הראש, התחלת במהלך והוא כרגע עומד, אם אפשר לסייע בנושא הזה של ה-resettlement.
אופיר שמא: היה לנו דיון סוער עם נציבות הפליטים של האו"ם, לי באופן אישי היה דיון סוער איתם, לפני שבוע, הם טוענים שאנחנו מפנים יותר מדי אנשים.
אופיר שמא: למען הסר ספק, זה מופיע גם בפרוטוקול הדיון שהיה איתם, כשאני מתרשם שמישהו נמצא במצב קיצון עד כדי כך, מה גם שלא ניתן לאיין, לא ניתן לחתום על צמצום הסיכון כשהוא נמצא בישראל, אז אנחנו קודם כל מפנים אותם כדי שיהיה להם אופק.
אופיר שמא: אלה אנשים צעירים שצריכים אופק לחיים, הם לא צריכים רק את האקמול הקטן הזה, הם צריכים משהו שהוא הרבה מעבר לזה ולא ניתן לשלול סכנה בישראל.
אופיר שמא: אז אנחנו מפנים, בערך חצי מהאנשים שמקבלים מופנים והייתה טענה מאוד חמורה שהם לא מוכנים לקבל סיטואציה שבה אנחנו מפנים כל כך הרבה.
אופיר שמא: התשובה הייתה שאני לא עושה איפה ואיפה, אני לא יודע להגיד אתה כן תלך ואתה לא, אני לא יודע לעשות את זה.
אופיר שמא: אני יודע שאם מישהו זקוק לסעד אני מפנה אותו לכל מה שאני רק מכיר כדי שיעזרו לו.
אבתיסאם מראענה: האינטרס שלך שכמה שיותר יילכו מכאן.
אופיר שמא: האינטרס שלי זה שיהיו להם חיים יציבים ככל האפשר.
אופיר שמא: גם אם אדם אומר לי - - -
אבתיסאם מראענה: לא בישראל.
אופיר שמא: ראשית כל לא בישראל, כיוון שזאת המדיניות.
אופיר שמא: שנית, גם אם אדם אומר לי שהוא כרגע נמצא וכרגע הוא בסכנה כי היה משהו אקוטי, ואני לא מדבר על מקרה אחד או שניים, והוא מאמין שהוא יחזור למשפחה שלו בעוד חודש-חודשיים, הוא מנסה להפעיל קשרים ולדבר עם אבא, גם במקרים כאלה, בהיעדר מניעות, בדרך כלל המפקד הצבאי נעתר לבקשתנו והאדם הזה מקבל היתר עד שהוא יוכל לעשות את זה.
אופיר שמא: מתבצעות בדרך כלל גם שיחות מעקב כדי להבין איפה האדם הזה נמצא.
אבתיסאם מראענה: לסיום.
אופיר שמא: אז זו בקשה שלי ואם אפשר גם להניע שוב את המהלך למול משרד החוץ, התחיל מהלך, אמר לי ראש האגף הקונסולרי, את, יושבת הראש, ביקשת את המהלך הזה למול שר החוץ, אנחנו העברנו את המספרים כפי שהם ביקשו, ככל שניתן באמת להגיע לאיזה שהוא סיוע שם, זה דבר שמאוד מאוד יסייע לנו.
אופיר שמא: לסיום אני רוצה להתייחס למקרה של זהבה בחצי מילה, כי זה מקרה שהיה מאוד מורכב.
אופיר שמא: במקרה של זהבה, זאת אישה טרנסית שהגיעה אליי לריאיון, יש לומר במשרד הרווחה שנתן לנו אכסניה לריאיונות בתקופה מסוימת, עוד בתקופת הקורונה, בצורה בלתי אמצעית, כמו שביקשנו, המקרה של זהבה לא נפל בסד המקרים שמקבלים היתרים מהר כיוון שהיא דיברה שם על יחסים עם משפחה שהיו מאוד קרובים.
אופיר שמא: מדובר באישה מאוד צעירה, היא לא דיברה על אותה סכנה מיידית שאנחנו מחפשים, אבל לראות את הבן אדם ולהבין את גודל המצוקה שלו ולהבין שלהחזיר אותו לרשות הפלסטינית במצב שבו הוא נמצא זו בעיה.
אופיר שמא: משם היא קיבלה את ההיתר.
אבתיסאם מראענה: אופיר, אתה בעצם אומר, ואני רוצה פה לסיים, ודווקא כן לסגור את זה לזכרה של זהבה, שיהיה מהפכה, ואני רוצה לשאול אותך, כי אמרת משהו וזה הדליק לי את המנורה, אתה אומר שבריאיון שהיה עם זהבה אתם חיפשתם משהו X, בסכנה הלהט"בית, האם ההורים שלה או המשפחה שלה תרדוף אותה ואתם לא מזהים בכלל שיש סימנים של אובדנות.
אופיר שמא: מצאנו משהו אחר לגמרי, מצאנו אישה שהייתה במצוקה מאוד מאוד מאוד קשה ושנדרשה לאיזה שהוא מענה, לכן היא גם הופנתה לרווחה והיא גם קיבלה, למיטב ידיעתי לפחות, את המענים האלה.
אופיר שמא: אני מנסה לומר, באמצעות המקרה של זהבה, שהמקרים האלה הם מקרים מאוד מאוד קיצוניים, כפי שנאמר פה לא אחת, ואני מאוד הייתי רוצה, וזאת בקשה לוועדה, לראות איך באמת כאן - - -
אבתיסאם מראענה: בדרך כלל אני מבקשת מכם, פתאום אתם מבקשים ממני, מה קרה?
אבתיסאם מראענה: התהפכו היוצרות?
אבתיסאם מראענה: להירגע.