GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ענבל משש: אנחנו בוחנים את הנושא בצורה הרחבה שלו.
ענבל משש: גם תיכף נתקרב לשלושים לשישי.
ענבל משש: אנחנו מקדימים מחשבה כבר מעכשיו, זה לא אומר שאנחנו נחכה לסוף התקופה.
חוה אתי עטייה: המשפחות הן בחרדה גדולה.
ענבל משש: אני בהחלט מבינה את המצוקות.
אבתיסאם מראענה: הזמן עובר מהר, וגם הפחד והחרדה כל הזמן שיש קורונה, מישהו מגיע, כולנו בפוסט טראומה מהשנתיים הבאמת קטסטרופליות שאנחנו חווינו.
אבתיסאם מראענה: כשאנחנו אומרות נמתין עד יוני ונבחן,
ענבל משש: זה לא מה שאמרתי, חלילה.
ענבל משש: אנחנו בוחנים כל העת, אנחנו לא מחכים.
ענבל משש: העבודה השוטפת היומיומית שלנו זה לשמוע את המצוקות ולמצוא פתרונות.
ענבל משש: אנחנו חווים את זה כל הזמן, וגבירתי יודעת ומכירה שאנחנו גם חיים את השטח וגם כל הזמן הנושא הזה הוא במיקוד אצלנו ברשות האוכלוסין וההגירה.
ענבל משש: אנחנו מוכנים לבחון הצעות נוספות, לנו יש הצעות שאנחנו כרגע בשלבים של גיבוש ובחינה.
ענבל משש: אבל אני מוכנה תמיד לשמוע כל הצעה, כל רעיון.
ענבל משש: אני שומעת את מה שגבירתי אומרת, מבקשת, דורשת.
ענבל משש: אנחנו בוחנים גם את הנושא הזה.
ענבל משש: גבירתי מכירה לגבי אוכלוסיות נוספות, אנחנו כן מנסים לתת מענה מאוד רחב.
ענבל משש: לא לעשות פלסטר על פלסטר ולנסות לתת משהו רחב יותר, כדי להכליל אוכלוסיות, ולזכור תמיד שבקבוצות האלה, כשאתה מגדיר את הקשה ביותר, איך אתה מאזן ולא פוגע בקבוצות האחרות.
ענבל משש: זה אתגר, אני אומרת, זה לא פשוט.
אבתיסאם מראענה: זו הגדולה שלנו בקבלת החלטות.
אבתיסאם מראענה: תמיד צריך בסופו של דבר לדעת איפה אנחנו חותכות, וצריך גם לדעת מה מחליטות.
אבתיסאם מראענה: לא כולם ירוויחו, אבל אי אפשר גם להיות במצב שיש כל כך הרבה אוכלוסיות, שנזקקות מאוד, אני לא חושבת שמישהו כל כך נהנה להסתובב עם עובד זר שיטפל בו.
שרי גבאי: לעניין הזה של הסיעוד, אני רוצה לומר שני דברים.
שרי גבאי: האחד, צריך לזכור, אנחנו מדברים פה על אוכלוסיה, אמרה את זה גם נציגת הביטוח הלאומי, הם ככל הנראה אוכלוסיה 6 מה שנקרא בביטוח הלאומי.
שרי גבאי: למה אני אומרת את זה, היום זה נכון שמבחינת החוק האוכלוסיה הזאת לא מקבלת עדיפות.
שרי גבאי: הם נכנסים, לא מקבלים עדיפות, כמו הנכים הצעירים.
שרי גבאי: אבל, אני עוד פעם מזכירה את בג"צ כן לזקן, שמדבר בדיוק על הסיפור הזה, של האם לכלול אותם.
שרי גבאי: ואם הבג"צ הזה יגיד, באופן תיאורטי, עוד שבוע, שבועיים, חודש, כשנקבל פסק דין, ואנחנו אמורים לקבל, שצריך להכליל אותם, אזי גם הניצולי שואה יקבלו כנראה באותה מסגרת את המענה.
שרי גבאי: אז לכן אני אומרת זה אחד מהשיקולים למה לא רצנו כרגע לתיקונים וכו', הרי אנחנו לא יכולים לעשות משהו אחר ממה שבג"צ יכריע.
שרי גבאי: אנחנו גם מחכים לזה.
אבתיסאם מראענה: מתי הבג"צ?
שרי גבאי: אנחנו מחכים לפסק דין, אנחנו מניחים שזה יתקבל בחודשים הקרובים בשל פרישת אחד מהשופטים.
נעה בן שבת: אם אתם חושבים שזה הדבר הנכון לעשות אז למה אתם מחכים?
שרי גבאי: השאלה היא גם את מי אנחנו מכלילים בתוך הדבר הזה.
שרי גבאי: כי בג"צ פתח את הסוגה של כל הרמה 6, אנחנו לא חושבים שכל הרמה 6 צריכים להיכנס.
שרי גבאי: הסברנו לכבוד היושבת ראש למה, זה בהכרח ידחק אוכלוסיות אחרות מאוד קשות, ורמה 6 הם לא בהכרח כל כך קשים כולם.
שרי גבאי: לפחות לא באותה רמה.
שרי גבאי: אם הבג"צ באמת יגיד את כולם, אז אין פה עניין בכלל.
שרי גבאי: יכול להיות שבמידה והוא יגיד לא, אז אנחנו נצטרך אולי, כמו שענבל אמרה, לעשות שיעורי בית ולבחון מי אולי כן בכל זאת.
שרי גבאי: אולי.
נעה בן שבת: השאלה אם אתם יכולים כבר עכשיו לעשות את זה.
שרי גבאי: אני רוצה גם לדבר פה על הוראת השעה, שדיברה פה חברת הכנסת עטיה.
שרי גבאי: אנחנו ממילא, אנחנו עכשיו מגבשים נתונים, בודקים את השטח, כמו שענבל אמרה.
שרי גבאי: ממילא גם ככל שנצא עם הוראת שעה כזאת, הרי כמו בפעם הקודמת זה יהיה חייב להיות סמוך למועד.
שרי גבאי: ולמה, להבין על מי אנחנו בכלל מדברים.
שרי גבאי: מי האוכלוסיה, מה הנתונים, מי נשארו עם העובדים הזרים שלהם, ומי לא.
שרי גבאי: ראינו, כשהחלנו הוראה קודמת בפעם הקודמת, התחלנו מאלפים, ככה חשבנו.
שרי גבאי: בסוף היו הלכה למעשה במסגרת ההוראה שבע מאות.
שרי גבאי: אז לכן אני אומרת, צריך להגיע קצת יותר קרוב למועד, אחרי שתהיה לנו איזו שהיא תכנית, ולראות בכלל מי הציבור שנשאר, ומי העובדים שאנחנו רוצים להלבין אותם, לאיזה מטופלים נרצה לתת את המענה.
שרי גבאי: זה דברים שיצטרכו להיבחן גם בראיית קורונה, ולאן אנחנו הולכים.
שרי גבאי: אני אומר מה אנחנו מניחים, דבר אחד מרכזי שראינו, חברת הכנסת עטיה כל הזמן אומרת בלתי חוקיים.
שרי גבאי: בתוך הבלתי חוקיים יש כאלה שחמש שנים לא הסדירו מעמד, ואולי בכלל לא רוצים לעבוד בתחום הסיעוד, כי הם רוצים לנקות בתים.
שרי גבאי: אנחנו לא יכולים לדעת מי היום מועסק בהפועל.
שרי גבאי: הם כרגע במחתרת, הם לא רשומים אצלנו, אנחנו לא יכולים לדעת.
משה נקש: יש את אלה שנכנסו במסגרת הוראת שעה.
משה נקש: שנדחו.
משה נקש: אנחנו יודעים מי אלה, והם נכנסו במסגרת הוראת השעה.
משה נקש: ואלה שלוש מאות, ארבע מאות חמישים, שאושרו אצלנו בהוראת השעה הקודמת.
שרי גבאי: מה שאני אומרת, יכול להיות שמתוך הבלתי חוקיים יש כאלה שהם פוטנצאליים להשמות, וההוראת שעה תעזור, ויש כאלה גם שלא.
שרי גבאי: שהם בלתי חוקיים, אבל הם לא רוצים לעבוד בסיעוד.
אבתיסאם מראענה: השאלה מה את אומרת, את מדברת על כמה מהלכים מקבילים, ואתן בוחנות, ואני גם רואה את העבודה המצויינת שאתן עושות ועושים.
אבתיסאם מראענה: ואני מנסה להבין, את מצד אחד אומרת, ואנחנו כמובן נקיים דיון מעקב על כל הנושא של תקופת ההתארגנות, וגם נשלח, ואני לא רוצה פה להתקיל אתכם.
חוה אתי עטייה: אני מדברת על קשישים חולים, שמרימים אותם במנופים.
שרי גבאי: הרבה מהם, את נתת כל מיני מונחים רפואיים, הרבה מהם כבר היום מקבלים הקלה במסגרת הוועדה ההומניטרית, כי הם מעל שמונים ושמונה, אז הם מקבלים הקלות.
חוה אתי עטייה: אני מדברת על האוכלוסיה הזאת.
חוה אתי עטייה: כי קיבלתי פנייה, בת תשעים ושתיים, מרותקת למיטה, היא אונקולוגית, מרימים אותה במנוף.
חוה אתי עטייה: אז מה צריך יותר מזה?
חוה אתי עטייה: למה לא להמשיך את השהייה של העובדת הזרה הזאת?
משה נקש: יש פה שתי אוכלוסיות שאנחנו מדברים עליהן.
משה נקש: מתוך הקשים האלה שאת מדברת עליהם עכשיו, יש כאלה שביקשו עובד זר חוקי, ואנחנו מאשרים אותם, והכל בסדר, ואנחנו ממשיכים ומאשרים.
משה נקש: יש כאלה שנדחו, כי החוק לא איפשר לנו לאשר.
משה נקש: ועל אלה את כנראה מדברת.
משה נקש: החוק הוא מוגדר, אנחנו צריכים לעבוד לפי החוק, ואין חריגות מהחוק.
חוה אתי עטייה: אבל יש חריגים בוועדה ההומניטרית.
שרי גבאי: לא, הוועדה ההומניטרית לא מקבלת מי שלא עומד בתנאי סף של החוק.
משה נקש: התנאי סף כתובים בחוק, ואנחנו פועלים לפיהם.
משה נקש: ומי שלא עמד בתנאי הסף האלה, ויכול להיות שהוא ניצול שואה, זה מה שחברת הכנסת אמרה, שהיא הגישה הצעה וזה יעלה לדיון.
משה נקש: אבל כרגע, במצב החוק הנוכחי, מי שלא היתה לנו ברירה, ולפי החוק היינו צריכים לדחות את הבקשה, דחינו את הבקשה.
משה נקש: אבל נתנו לזה מענה.
משה נקש: גם ראשוני, עכשיו, בתקופת ההתארגנות.
משה נקש: וגם כשנגיע לקראת סוף תקופת ההתארגנות, לא ברגע האחרון, אנחנו נראה מה אנחנו עושים איתם, ויכול להיות שזה יהיה כמו בתהליך הקודם שעשינו, יש שקוראים לזה הלבנה, אישרנו אותם ברוב המקרים כמו שאת מתארת, והם כן נכנסו בתנאים.
משה נקש: אז יכול להיות שעם מאושרו.
משה נקש: כרגע זה לא שהם ללא מענה, לפחות להבנתי.
משה נקש: אגב, גם יוני, זה לא כמו שהיה לפני שלושה חודשים,
חוה אתי עטייה: כמו אצל המובטלים, הגישו הוראת שעה, היא עברה בקריאה ראשונה, והיא תהיה עד דצמבר 22'.
ארנה קרצר: שלום וברכה, מאוד מודה ומברכת את כולם.
ארנה קרצר: רציתי להגיד, מנסיוני בשנתיים האחרונות בתקופת הקורונה, המגע היה אינטנסיבי עם ניצולי השואה.
ארנה קרצר: וכל הגורמים, הממשלתיים וגם התנדבותיים עשו הכל למענם.
ארנה קרצר: אבל מה שקרה, במיוחד העלייה מרומניה והעלייה מברית המועצות לשעבר רוסיה, ישנם אנשים שהם יש להם כבר את האישור להביא עובד זר, ואין עובדים זרים במיוחד דוברי השפות האלה.
ארנה קרצר: כולם יודעים שאנשים, במיוחד ניצולי שואה, אחרי שעברו את הטראומות, בשארית חייהם שפת האם זה הכי קל להם לתפקד.
ארנה קרצר: זה מאוד נחמד כל העובדים הזרים שמגיעים, אבל לצערנו גם אין עובדים זרים.
ארנה קרצר: אני גרה בחיפה, אין עובדים זרים.
ארנה קרצר: אם היה אפשר למצוא את הדרך או את האפשרות להביא יותר עובדים זרים, ויחד עם זה מותאמים לאוכלוסייה של יוצאי ברית המועצות לשעבר ומרומניה.
ארנה קרצר: מאוד מודה ומברכת את כולם על עבודת הקודש שאתם עושים.
אבתיסאם מראענה: תודה רבה ארנה.
ארנה קרצר: ארנה, זה על שם הסבים.
ארנה קרצר: ארנה זה על שם סבתא שלי שהרגו אותה בפוגרום בוקרשט.
ארנה קרצר: אני גדלתי ללא סבים, ולכן כל העבודה שלי זה למען זכויות ניצולי השואה.
ארנה קרצר: תודה רבה.
אבתיסאם מראענה: תודה רבה, תבורכי.
אבתיסאם מראענה: את דיברת גבירתי על הסוגיה של הנגשה שפתית.
אבתיסאם מראענה: בעצם בשפת המטופל.
אבתיסאם מראענה: שיהיה קשר, שבין המטפל והמטופל ייבנה קשר אמיתי ואישי.
אבתיסאם מראענה: אלה סוגיות שאנחנו בהחלט מדברות עליהן.
אבתיסאם מראענה: אני שואלת את ענבל, את היית בנסיעת עבודה שעכשיו חזרת, מאוקראינה.
ענבל משש: חזרתי מהקרבות.
ענבל משש: האמת לא הרגשנו את המתח בקייב.
ענבל משש: נסעתי לטובת גיוס עובדי בניין לענף הבניין.
ענבל משש: אבל בין היתר קיימנו שיח בשגרירות עם השגריר לגבי בחינה נוספת של הדברים באוקראינה.
אבתיסאם מראענה: אני מבקשת לתת את זכות הדיבור לעו"ד רון אובוז, בבקשה.
רון אובוז: רציתי להגיד, בנושא של ניצולי השואה, מה שחשוב, מכיוון שזה לא משהו שהוא חולף, כמו הקורונה, כדאי לקבוע בחקיקה ולא בהוראת שעה או איזה שהן הקלות זמניות.
רון אובוז: זה משהו שמוכרח להיות לו מענה באופן קבוע, ממש העדפה מתקנת לאנשים האלה, שסבלו מספיק, ויש פה אינטרס לאומי לעזור להם.
רון אובוז: היה לנו דיון עם ניצולת שואה שהוועדה ההומניטרית סירבה אותה, זה היה ערב הקורונה, לא היה את הנוהל שקיים היום, שהשרה שקד אמרה במפורש שמי שיעבור את תנאי הסף הוא באופן אוטומטי יקבל את האישור.
רון אובוז: הוועדה לא לוקחת בחשבון שיקולים של ניצולי שואה.
רון אובוז: לא היתה התייחסות בוועדה לנושא ניצולי שואה באופן פרטני.
רון אובוז: זה שאדם סבל את השואה לא נותן לו שום יתרון כדי להעסיק עובד זר בישראל.
רון אובוז: אני מבין שזה הרעיון של הצעת החוק.
רון אובוז: כדאי להשוות את התנאים של ניצולי השואה למה שנקרא הנכים המורכבים, שזה מאה שמונים ושמונה אחוז, אם באמת רוצים לעזור לניצולי השואה.
אבתיסאם מראענה: אתה ממליץ להשוות את התנאים למאה שמונים ושמונה אחוז נכות, ולעגן את זה בחקיקה.
רון אובוז: אני רק אומר שגם בוועדה עצמה צריך לקחת בחשבון את התנאים של ניצולי שואה.
אבתיסאם מראענה: עינת קולמן, בבקשה.
עינת קולמן: אני עובדת סוציאלית עינת קולמן.
עינת קולמן: ביום שנשנה את השם של הקבוצה שלנו מקומבינות העובדים הזרים בסיעוד, הוא היום שלא יהיה את זה.
עינת קולמן: לצערי זה עדיין קיים, וזאת המציאות.
עינת קולמן: ולהעלים אותה זו לא מטרתנו.
עינת קולמן: לטפל בזה זו מטרתנו.
אבתיסאם מראענה: הדיון שלנו הוא בנושא הארכת השהייה של עובדים זרים לקבוצה ספציפית שאנחנו מדברות עליה, וזה ניצולות וניצולי שואה.
אבתיסאם מראענה: מה יש לך להגיד על הנושא הזה?
עינת קולמן: הנושא הזה מאוד נוגע ללבי.
עינת קולמן: סבתי היתה ניצולת שואה, אני בתור ילדה חוויתי את הטיפול של העובדת הזרה.
עינת קולמן: אני זוכרת שהיא התלוננה שהעובדת הזרה מרביצה, וכשפנינו לעובדת הזרה היא אמרה אה, יש לה אלצהיימר.
עינת קולמן: מבחינתי כל הנושא של ניצולי שואה מאוד נוגע ללבי.
עינת קולמן: שמעתי את חברת הכנסת עטיה, מאוד הזדהיתי איתה, והבנתי את המסר שלה.
עינת קולמן: אני חושבת שבאמת צריכים לתת להם הארכת שהייה, לעובדים הזרים הבלתי חוקיים לניצולי השואה.
עינת קולמן: לא רק עד דצמבר 2022, אפילו יותר.
עינת קולמן: כי מדובר פה באמת בבני תשעים, כמה שנים עוד נותר להם לחיות פה.
עינת קולמן: אז באמת אין כאן טעם בכלל להחמיר, צריך דווקא להקל ולפתוח את זה עד מאה ועשרים.
עינת קולמן: דבר נוסף שמאוד חשוב לי לציין, לדאוג לניצולי שואה זה לא רק לדאוג לנושא של העובדים הזרים הלא חוקיים, שיהיה להם יותר זמן לעבוד אצלם.
עינת קולמן: זה באמת להסתכל עליהם, על כל הצרכים שלהם.
עינת קולמן: אני יכולה להגיד לך שאני עורכת שיחות באופן קבוע עם ניצולי שואה, דרך יוניפר, והם מדווחים לי על המון קשיים שיש להם.
עינת קולמן: היתה אחת מהניצולות שאמרה שקו לעובד ומשרד הכלכלה, היא מקבלת טלפונים על תביעות.
עינת קולמן: אז אני אומרת בואו נתייחס לנושא של ניצולי השואה לא רק מהנקודה הזאת.
עינת קולמן: זה כמו שהולכים לרופא, חס וחלילה בנאדם עובר תאונה, הוא בא לרופא ואומר תשמע, כואב לי כל הגוף, אז הרופא אומר בוא נטפל רק ביד.
עינת קולמן: אנחנו צריכים להביא באמת לניצולי השואה את כל הסל שיחבק אותם.
עינת קולמן: זה אומר שאם ניצול שואה יש לו עכשיו מיליארדים בקרן ניצולי שואה, אז שיהיה גוף שיגן עליו משפטים מהקרן הזאת של הניצולי שואה.
עינת קולמן: למה שהם לא יהנו מהכסף הזה, לאן הוא יילך בסוף.
אבתיסאם מראענה: הנושא שלנו כרגע הוא העובדים הזרים וניצולי השואה.
אבתיסאם מראענה: הקרן היא נושא אחר שלא נעסוק בו היום.
עינת קולמן: אני מבינה.
עינת קולמן: אני עובדת סוציאלית שמתמחה בכל הנושא של הגיל השלישי.
אבתיסאם מראענה: אשמח ללמוד את הנושא ולדון בו באופן מתואם.
עינת קולמן: אני רוצה להגיד שכדי שלניצול השואה יהיה טוב צריך להתייחס אליו, לדאוג לו לכל הפרמטרים, כמו שדיברנו על שכר אחיד, הכשרה מפוקחת לעובדים הזרים, שהמעסיק יהיה ביטוח לאומי, שתאגידים ידאגו לעזור לו למצוא עובד זר, כשנוטשים או כשהעובד טס לחופשת מולדת.
עינת קולמן: שכשניצול שואה יגיש תלונה שעובד זר התעלל בו, באמת רשות ההגירה והאוכלוסין תעשה אכיפה ותסלק אותו מהארץ.
עינת קולמן: הרבה פעמים ניצולי השואה הם מעל גיל תשעים, ועובדים זרים לא רוצים לעבוד אצלם.
עינת קולמן: אז צריך כן לטפל באפליה הזאת על בסיס גיל.
עינת קולמן: בנוסף צריכים לעשות איזו שהיא מעטפת שמתאימה ומדריכה את העובדים הזרים.
עינת קולמן: הרבה פעמים אני שומעת מניצולי שואה שאומרים לי שהם זורקים אוכל והם לא יכולים לראות את זה, והעובדים הזרים לא מבינים למה.
עינת קולמן: צריך ללמד גם את העובדים הזרים, לעשות להם הדרכה, שיבינו מי זה הניצול שואה.
עינת קולמן: בסוף מה שאנחנו רוצים שיהיה להם נחת.
עינת קולמן: זה המסר של דבריי.
חוה אתי עטייה: אני מודה לך שוב שקיימת את הדיון.
חוה אתי עטייה: תודה רבה גם על דברי רשות האוכלוסין וההגירה.
חוה אתי עטייה: אני חושבת שצריך לתת מועד, להתכנס שנית ולראות איך הדברים מתקדמים, ומה הלאה.
חוה אתי עטייה: אני רוצה שנקבע תאריך כדי לראות לאן זה מוביל.
חוה אתי עטייה: כל הזמן יתווספו עוד ניצולי שואה שצריך לעזור להם.
חוה אתי עטייה: אולי בכל זאת לעשות קטגוריות באוכלוסיה הקשה.
אבתיסאם מראענה: זה היה דיון ממוקד וחשוב.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה להציע שני דברים לפרוטוקול, שבהם אני מסכמת את הדיון שלנו.
אבתיסאם מראענה: אנחנו בעצם אומרות שיש לנו חצי שנה, למעשה חמישה חודשים, עד סוף יוני, שזו תקופת ההתארגנות.
אבתיסאם מראענה: בתקופה הזו בעצם כל ניצול וניצולת שואה יש להם את המטפל שלהם, שנמצא איתם.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לבקש שנכנס דיון בעוד חודשיים, ונדבר על הצעת החוק שהגשתי.
אבתיסאם מראענה: ננהל את הדיונים לפני כן באופן פרטי, וננסה להגיע למצב שבו אנחנו ניטיב עם ניצולי השואה.
חוה אתי עטייה: את מתמקדת בניצולי שואה, או ניצולי שואה בפרט, ובדיון נדבר גם על שאר האוכלוסיות, לא רק ניצולי שואה?
אבתיסאם מראענה: על ניצולי השואה.
חוה אתי עטייה: אני חושבת שכדאי לדבר כל האוכלוסיות.
חוה אתי עטייה: אנחנו ציינו את יום השואה הבינלאומי, לכן הבאנו את הדיון על ניצולי השואה.
חוה אתי עטייה: אני חושבת שכדאי להביא את הבשורה לכל האוכלוסיות.
אבתיסאם מראענה: תודה שהגעת אלינו לוועדה.
אבתיסאם מראענה: תמשיכי להציף אותנו בהסעות לסדר דחופות, על כל הנושאים שאת רוצה לקדם.
אבתיסאם מראענה: אנחנו ניפגש בעוד חודשיים, אחרי שנעשה סיעור מוחות ונדבר על הצעת החוק.
אבתיסאם מראענה: אני מאוד מקווה, ואני סומכת על השותפים שלנו, שיביאו גם בשורות טובות מצידם, ואנחנו נמשיך לעשות את העבודה.
אבתיסאם מראענה: תודה חברת הכנסת אתי עטיה על הדיון החשוב.
אבתיסאם מראענה: איזה כיף.
אבתיסאם מראענה: יופי, אז יאללה, בואו נתחיל, אין לנו הרבה זמן, היום שלנו עמוס בכל כך הרבה דברים בחוץ ובפנים, אז יאללה, בואו נמקסם את היכולות שלנו.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת את זכות הדיבור למצגת של א.ב.א, ארגון א.ב.א שבעצם פגשתי אתכם לפני שבועיים בישיבה פרטית, אישית, ואנחנו בעצם נורא התרגשנו מכניסתם של עובדים זרים מנפאל, וזה באמת היה אירוע גדול מאוד, במיוחד שזה קורה לפי הסכמים בילטראליים, אז בהחלט זה אירוע מאוד גדול בענף ובכלל, שמתחילים להכנס אלינו עובדות ועובדים זרים בהסכמים בילטראליים, ואנחנו בהחלט נגיד לא.ב.א בוקר טוב, לנחי כץ שנמצא איתנו.
יולי גת: נחי לא, אבל יולי גת כאן.
אבתיסאם מראענה: יולי גת, בוקר טוב.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, יקירתי, את מגיעה עם מצגת ואת מתבקשת להציג אותה, יש לך ארבע דקות ועשרים שניות להציג מצגת, ובשאר הזמן שיש לך תוכלי לדבר - - -
יולי גת: אני אדבר תוך כדי המצגת גם, בסך הכל לדברר את התמונות, אפשר להעביר את המצגת בנחת ככה תמונה אחר תמונה ואני אדבר עליהם, אבל בטרם אני פותחת אז באמת אני חושבת שיש איזה היסטוריה קטנה שעשינו כאן בנושא של עובדים מטפלים במחלקות אשפוז סיעודיות ותשושי נפש, שיתוף פעולה של כל הגורמים הממשלתיים והאזרחיים, משרד הבריאות, רשות ההגירה והאוכלוסין כמובן, הכלכלה, משרד הפנים, משרד האוצר.
יולי גת: אני באמת חושבת שזה היה מסע לא פשוט.
אבתיסאם מראענה: ספרי לנו עליו, אבל בקצרה, את יודעת.
יולי גת: הדרך לא היתה פשוטה.
יולי גת: ראשית, להבין שיש מחסור של עובדים, מטפלים, ידיים עובדות במחלקות.
יולי גת: אז השלב הראשון היה באמת להבין שיש מחסור בידיים עובדות של מטפלים.
יולי גת: עושים היסטוריה ויוצאים לדרך אחרי החלטת הממשלה, הסכמים בילטראליים ואישורים בשיתוף רשות האוכלוסין, משרד הבריאות, האוצר, החוץ, ועדת הכספים בכנסת, וכמובן גם כאן בוועדה עבדנו רבות ועשינו רבות לטובת המהלך הזה, ובאמת אנחנו מאוד מברכים עליו שהוא יצא לדרך, כמו שאמרתי, השלב הראשון היה הקושי להבין שיש מחסור בידיים עובדות של מטפלים, הרצון להעסיק כמה שיותר ישראלים, לאורך שנים היו נסיונות כאלה, אבל בסופו של דבר כמו שחסר בקהילה חסר במחלקות האשפוז וחסרים בעוד מקומות, אבל אנחנו שמחים שזה יצא לדרך, וקודם כל להגיד תודה ולברך את כל העושים במלאכה, באמת כולם כולם כולם נתנו יד לזה.
יולי גת: וכאן אנחנו רואים חלק מהתמונות של היערכות המוסדות לקליטת העובדים הזרים.
יולי גת: העובדים הזרים צריך להבין מגיעים בקבוצות קטנות של 100 עד 140 איש, כמובן שעוברים את כל התהליך של בדיקות קורונה שם ובדיקות קורונה שם ותקופה של בידודים, אבל המוסדות כבר נערכו מראש ויש לנו כאן את יחידות הדיור שהכינו להם, באמת לתת להם כבר בהגעתם לארץ תחושה של בית, תחושה של כמה אנחנו רוצים אותם וכמה אנחנו מחכים להם וכמה אנחנו נעשה הכל כדי שיהיה להם טוב ושהם יוכלו בשנים שהם נמצאים כאן באמת לעשות את העבודה המאוד חשובה שלשמה הם הגיעו.
אבתיסאם מראענה: הדירות האלה הן נמצאות בתוך המוסד עצמו?
יולי גת: אלה לא, הרוב מחוץ למוסד במקומות של דיור מוגן, שאנחנו יודעים הכל שיש גם מחלקות סיעודיות בתוך הדיון מוגן, שלצערנו בשל הקורונה תפוסות ירדו ויש יחידות דיור, אז אפשר שמלינים אותם שם.
יולי גת: המטרה היא לא להשאיר אותם שם לאורך זמן אלא לקלוט אותם, וככל שיהיו לקוחות לדיור המוגן אז להעביר אותם לדירות בסמוך כמה שאפשר למסגרת, כדי לחסוך את כל השלב הזה שהם צריכים להסתובב בין הבתים לבין המסגרות.
יולי גת: זה נמצא בקרית ביאליק.
אבתיסאם מראענה: כמה בכל דירה כזאת יש עובדות?
יולי גת: בדרך כלל זה דירות או שני חדרים או שלושה חדרים, אז ארבע או שישה עובדים, שניים בחדר, כן.
יולי גת: למה שניים בחדר?
יולי גת: אנחנו יכולים לדבר שוב על עלויות.
יולי גת: מותר לנו לגבות מהעובדים משהו בסביבות 400 שקל בממוצע, יש קצת פחות ויש קצת יותר.
יולי גת: העלויות של השכרת דירות בשוק החופשי כמו שאנחנו יודעים מאוד גבוהות ומנסים להפחית את העלויות, כי כל יחידה כזאת בסופו של דבר עולה למוסד עלות שהיא נושאת בו, לא שמכסה את עצמה, ולכן זה שניים בחדר, אבל זה דירות מרווחות, לכל אחד יש את הארון שלו, יש להם את הסלון, פינת המשפחה ועם המטבח, כך שיש להם בסך הכל מרחב מחייה, אתם רואים, יש שם במרכז את פינת האוכל, מצד ימין במרכז את הסלון, חדרים, מצעים, ויש מגוון רחב של קליטה בבתים, זאת אומרת - - -
אבתיסאם מראענה: כמה עולה דירה כזאת למוסד עצמו?
יולי גת: אני יכולה לומר, אני בודקת את זה בכפר סבא כי גם אני צריכה לקבל עובדים.
יולי גת: דירה עולה בין 4,000 ל-5,000 שקל והיא דירת שלושה חדרים, אז אתה צריך לנסות לראות איך אתה מצמצם את העלויות הנוספות מעבר לשכר ולאוכל ולכל מה שאתה נותן להם בתוך המסגרת וגם אצלם בבית.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, אז עצרי רגע כי אין מה לעשות, אני בן אדם נורא סקרן.
אבתיסאם מראענה: איפה חברתי מהכלכלה?
אבתיסאם מראענה: שירי, בוקר טוב.
אבתיסאם מראענה: הסיפור הזה של הדירות ושל חלוקה ושל מיטות וכמה יש בכל חדר וזה, זה משהו שאתם, יש איזה נוהל מסויים כמה מותר, מה צריך שיהיה בבית, איזה פיקוח?
שירי לב-רן: אמנם לא היינו בהצגת השקף אבל כמובן שהיינו חלק בלתי נפרד מההסכמים הבילטראליים.
שירי לב-רן: אנחנו ניסחנו בעצם את הסכם ההעסקה על מנת שההסכם יהלום את הדין, ויהיה ברור לעובד ולעובדת בדיוק מה הזכויות ומה, בין השאר גם מה החובות, אבל אנחנו דאגנו לשים דגש לגבי הזכויות של העובדים.
שירי לב-רן: כל מה שקשור לתנאי לינה אני חייבת להגיד שממה שתיארה לנו קודמתי, זה בהחלט עומד בתקנות, זאת אומרת יש תקנות של מגורים הולמים וממה שתואר כאן כרגע זה בהחלט עומד בתקנות, אפילו אני חייבת להגיד מיטיב, כך שאין, לא יכולה להגיד משהו חריג בעניין הזה.
שירי לב-רן: אנחנו כמובן נשמח מצידנו לתאם ביקור ולפגוש את העובדות, חשבנו שיהיה נכון לעשות את זה אחרי איזה שהוא פרק זמן מינימאלי, אבל שוב, על בסיס מה שנראה כרגע במצגת זה לא רק שזה עומד בתקנות אלא אפילו מיטיב.
אבתיסאם מראענה: יופי, והזכויות שלהם של אותם עובדים ועובדות, הם מקבלים אותם, אני מתארת לעצמי שקיבלו אותם ואנחנו - - -
שירי לב-רן: אז למעשה, מאחר שמדובר בהסכם בילטראלי אז העובדים יש להם איזו שהיא תחנה ראשונה נקרא לזה ככה, הם קודם כל פונים למרכז הפניות שמנהלת רשות האוכלוסין וההגירה.
שירי לב-רן: הם כמובן יכולים גם לפנות אלינו במישרין, פרטי הקשר שלנו מופיעים גם בהסכם ההעסקה, אבל אנחנו חושבים שזה יהיה נכון יותר שהם קודם כל יגיעו למרכז הפניות של רשות האוכלוסין וההגירה, ושוב, אנחנו - - -
אבתיסאם מראענה: של סימי.
שירי לב-רן: של סימי.
שירי לב-רן: זה עדיין מבחינתנו עוד יחסית טרי, אז אנחנו עוד לא יודעים לדבר על איזה שהן תופעות חריגות, לא קיבלנו פניות חריגות בינתיים ואנחנו כמובן נשמח לקיים מפגש ולפגוש את העובדים.
שירי לב-רן: אנחנו כן יכולים להגיד שעשינו איזה שהוא מפגש ב-zoom עם מנהלי המוסדות כדי לשים דגשים לגבי זכויות של העובדים.
אבתיסאם מראענה: יופי, מהמם.
יולי גת: נכון, וכבר יש, לפחות אני מכירה, בחורה בשם מרגריטה שעושה עבודה, היא מדברת איתי על כל משהו שיש עם איזה שהוא עובד, היה עניין שלא ידענו, נושא של בשר בקר, שהם לא אוכלים בשר בקר משיקולי כנראה דת וטיפלנו גם בנושא הזה מייד.
אבתיסאם מראענה: אז מה הבאתם להם, שניצל תירס?
יולי גת: שניצל, כל מה שאפשר, חוץ מבשר בקר יש עוד אוכל.
יולי גת: אבל יש כבר תקשורת, זאת אומרת כבר יצרו איתנו קשר, וכבר אנחנו מטפלים נקודתית בכל בעיה, וכמובן אנחנו מעבירים את זה לכל המוסדות שכולם יידעו את הרגישויות ולדעת את הדברים הספציפיים והאישיים, בחורה מאוד נחמדה.
משה נקש: אני אשלים רק נקודה קטנה ברשותך בקשר לנושא הזה של מרכז הפניות.
משה נקש: עד כה התקבלו חמש פניות בסך הכל מאותם עובדים.
אבתיסאם מראענה: רגע, נקש, אתה מדבר בלי שתציג את עצמך.
אבתיסאם מראענה: אני מכירה אותך היטב, אבל יש פה סטודנטים מהממים שרושמים פרוטוקולים ועובדים בזה.
משה נקש: אוקיי, אז אני מציג את עצמי, אני משה נקש מרשות האוכלוסין וההגירה.
משה נקש: כמו שאמרתי, התקבלו למרכז הפניות שמופעל על ידי סימי עבור רשות האוכלוסין במסגרת ההסכמים הבילטראליים כרגע חמש פניות והן היו פניות בסך הכל לנושא מידע, על תקופת הבידוד הנדרשת, ומישהו שביקש שהמעסיק ייצור איתו קשר, הוא לא הצליח לתפוס אותו, אז אנחנו מתווכים בנושאים האלה ונותנים מענה לפניות.
אבתיסאם מראענה: אוי, זה נפלא, חמש פניות לסימי בפרק זמן קצר?
יולי גת: 200, כמה?
יולי גת: 300 עובדים כמעט?
משה נקש: מעל 250 עובדים, כן, נגיע לנתונים.
אבתיסאם מראענה: אני מאושרת לשמוע שיש אנשים שיודעים לפנות לסימי ויש להם תלונות כבר מעכשיו.
יולי גת: זה לא היה תלונות, זה היה בקשות.
משה נקש: זה היה פניות, הדגשתי פניות ותלונות, אבל בסדר.
אבתיסאם מראענה: בסדר, אני תפקידי להעצים את הדרמה.
יולי גת: יש לנו מספיק, אנחנו יכולים לתת נושאים.
יולי גת: אוקיי, אז באמת אנחנו רואים כאן את הקבוצה הראשונה שהגיעה יחד עם כל העוסקים במלאכה שקיבלו אותם בשדה התעופה, אני חייבת להודות שזה היה מעמד מאוד מרגש.
אבתיסאם מראענה: מי קיבל אותם?
יולי גת: כולם, משרד הבריאות, רשות ההגירה, כל השותפים, סליחה שאני קודם אולי לא הזכרתי משרד הכלכלה, אמת כולם, שולחן מכובד, קיבלו אותם מאוד יפה, מאוד מרגש, אני ישבתי שם בצד והתרגשתי וצילמתי.
יולי גת: כי אני חושבת שזה איזה שהוא מהלך ראשוני אחרי עבודה מאוד קשה של כל כך הרבה גורמים שותפים שכולם היו בעד, כלומר כולם רצו שזה יצליח, למרות שהיו קשיים ולמרות שהיו ויכוחים בדרך ולמרות המון דברים, עדיין לכולם היתה מטרה אחרת, שהמהלך הזה יצליח, ועכשיו המבחן הוא אצלנו, שאנחנו באמת נצליח להביא את זה ולהראות שהיישום שלו הוא גם מאוד חיובי.
יולי גת: אז זה מעמד מרגש, הם התקבלו עד ידי רשות ההגירה ומשרד הבריאות כבר ביציאה מהמטוס, אנחנו חיכינו להם באולם המפגש, הם קיבלו כובע, הם קיבלו מים, הם קיבלו שוקולד, היה מאוד נחמד.
יולי גת: אני חייבת לציין באמת, אני חייבת להגיד, עמדתי והסתכלתי, 100 איש, 99 היו בראשונים, 100 איש, היה שקט, כל כך מעצים שלאנשים שהגיעו לאיזה שהוא מקום שהם רצו, שאנחנו רוצים, שמתחברים צרכים אז זה בהחלט היה יפה ואחר כך, אחרי הטקס שהיה וקבלת הפנים אנחנו קלטנו אותם באוטובוסים ששני הארגונים, גם איציק כהן פה מהעמותה לגריאטריה וגם א.ב.א ארגנו את כל המהלך מהשלב הזה, וקלטנו אותם ולקחנו אותם באוטובוסים.
יולי גת: אנחנו העלינו אותם על האוטובוסים בצורה מסודרת, איציק קיבל אותם במלון בצורה מסודרת, ובאמת היה פה מהלך מאוד יפה.
יולי גת: אפשר להעביר.
יולי גת: זאת היתה הקבוצה הראשונה, מאז הגיעו כבר עוד שלוש, הרביעית בדרך.
משה נקש: עוד שתיים.
אבתיסאם מראענה: נקש, מה, איך זירזת את המהלך הזה תגיד לי?
אבתיסאם מראענה: מה קרה פה שפתאום יש לנו קורונה, בלאגן, אומיקרון, כולם מודבקים ומודבקות, היינו וזה, וכאילו פתאום זה קורה.
יולי גת: את פותחת לנו דווקא פצע קטן, כי בדרך היה לנו לא מעט מאומתים, גם שם, כלומר הקבוצה היתה אמורה להיות בסביבות 130 והיו שם איזה קרוב ל-30-40 שלא עלו לטיסה, וגם כאן כשהם הגיעו ובדקו אותם למחרת קיבלנו לא מעט מאומתים, למרות שכולם מחוסנים כמו שנאמר, ופה היתה לנו מן סאגה קטנה של צריך לבודד אותם, היתה החלטה של משרד הבריאות לבודד אותם שבוע, עלויות מטורפות.
יולי גת: כי שבוע במלון לכל עובד זה בערך 2,000 שקל, ונכפיל את זה בכמויות, אנחנו נגלה שזה עשרות אלפים ומאות אלפים לארגון, ופה היה שיתוף פעולה באמת באמת פורה, דוקטור לקסר וצפי דיאמנט ממשרד הבריאות עבדו בשבילנו והצליחו.
אבתיסאם מראענה: צפי איתנו?
יולי גת: כן, צפי פה.
אבתיסאם מראענה: צפי, מה שלומך?
אבתיסאם מראענה: את יושבת בשקט מופתי.
אבתיסאם מראענה: ספרי לי, תציגי את עצמך לפרוטוקול וספרי לי מה האתגר שהיה עם כל הסיפור של המבודדים, ובטח גם לקחתם את זה בחשבון, הרי מה, אנחנו לא חיים באיזה בועה.
צפי הלל דיאמנט: נכון.
צפי הלל דיאמנט: אז שמי צפי הלל דיאמנט, אני אחות ראשית באגף לגריאטריה במשרד הבריאות והייתי שותפה לכל המהלך מתחילתו עם חבריי מהמשרדים השונים.