GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צפי הלל דיאמנט: ידענו שיש אפשרות סבירה ביותר שחלק מהעובדים שיגיעו יהיו חולים בקורונה, אז אחד הדברים ששמנו כסטנדרט בסיסי זה שכולם חייבים להיות מחוסנים על פי חיסונים שמוכרים על ידי מדינת ישראל וארגון הבריאות העולמי, שזה שמונה סוגי חיסון, ומי שלא היה לו חיסון ראוי דאגנו שהוא יקבל בוסטר נוסף בארץ המוצא כדי שאף אחד מהם לא יגיע לא מחוסן, אבל כמו שאנחנו יודעים האומיקרון הוא וריאנט שנדבקים בו גם מחוסנים, זה גורם למחלה קלה.
אבתיסאם מראענה: כן, אני הייתי בסרט הזה, יצאתי.
צפי הלל דיאמנט: אני שמחה שאת בסדר ומרגישה טוב.
צפי הלל דיאמנט: האומיקרון נותן מחלה קלה, להבדיל מהדלתא שנתן מחלה קשה, ואנחנו יודעים שמחוסנים פשוט חולים בצורה קלה יותר, אז אנחנו קודם כל מקפידים על חיסונים בקרב כל מי שמגיע לארץ, כולם מחוסנים על פי הסטנדרט שמקובל.
צפי הלל דיאמנט: כל מי שמגיע לקבוצות של הטיסות כולם נבדקים כמו כל מי שמגיע למדינת ישראל ב-PCR בארץ המוצא.
צפי הלל דיאמנט: אני שמחה לבשר שהקבוצה שמגיעה מחר אין בה אפילו מאומת אחד שזה דווקא בשורה מצויינת.
אבתיסאם מראענה: מי ממריא מחר?
צפי הלל דיאמנט: עוד 39 עובדים מנפאל.
אבתיסאם מראענה: מה קורה עם אלה שהיו אמורים לעלות לטיסה ולא עלו?
צפי הלל דיאמנט: מה שאנחנו הגדרנו מול השותפים בנפאל, זה שאדם שחלה ונמצא מאומת ב-PCR לפני הטיסה - יחלפו לפחות עשרה ימים לפני שהוא יעלה על הטיסה הבאה.
אבתיסאם מראענה: כן, fair enough.
צפי הלל דיאמנט: עכשיו, החמרנו גם את הבידוד שנדרש בארץ, כמובן הכל בהנחיה של צוות של דוקטור שרון אלרעי פרייס ואילן גנץ, ראש המטה שלה, הכל בשיתוף איתם, והם בעצם נכנסים לבידוד של שבוע, הם נדגמים בנחיתה בארץ כמו שנדגם כל מי שנכנס לישראל, ב-PCR, לאחר מכן כעבור 48 שעות הם נדגמים שוב, כעבור 48 שעות הם נדגמים שוב, ורק כשיש לנו את התשובות השליליות עושים עוד בדיקת אנטיגן ואז רק הם מגיעים למוסדות כדי שאנחנו נוודא שאותם אנשים יקרים שבאו לארץ כדי לעבוד במוסדות והולכים לטפל בעצם בזקנים שזה האוכלוסיה הכי מוחלשת יגיעו בצורה הבטוחה ביותר.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, כולן מסכימות, איזה בוקר נפלא.
יולי גת: תכף, תכף נעלה כמה קשיים.
אבתיסאם מראענה: יאללה, אני בעד.
שרון רופא אופיר: אני אשמח לקבל פרופיל של העובדים האלה.
שרון רופא אופיר: טווח גילאים, נשים, גברים, אתם יכולים קצת לשתף אותנו מי הם אלה שהגיעו לארץ?
משה נקש: כן, אפשר, בגדול יש לנו בהסכם, קבענו את גילאי העובדים ויש לנו שם גם את הדרישות לגברים ונשים, בסך הכל בקבוצה הראשונה היו רוב של נשים, בסביבות 60%, אם תרצו נתונים מדוייקים אפשר להוציא כל ה-258 שהגיעו עד עכשיו, כמה גברים, כמה נשים, גילאים, זה לא בעיה, אנחנו יכולים להוציא את זה, לא הכנתי את זה להיום.
שרון רופא אופיר: זה לפי דרישה הצורך בנשים?
משה נקש: אז בדרך כלל אנחנו מנסים להתחשב גם בדרישות של המוסדות עצמם לגברים או נשים.
אבתיסאם מראענה: בגלל זה אמרתי לכן, אנחנו צריכות לשנות את הוועדה הזאת, לא רק עובדים זרים, זה גם עובדות זרות כי הרוב זה נשים, אבל לכי תשכנעי את האקדמיה ללשון שיש לנו פה זכות קיום.
שרון רופא אופיר: אבל הרוב שהגיעו זה נשים?
שרון רופא אופיר: ובאיזה גילאים?
משה נקש: בין גיל 25 ל-45, זו היתה הדרישה, אבל עוד פעם, אם אתם רוצים מספרים אנחנו יכולים - - -
שרון רופא אופיר: מה זאת אומרת דרישה, דרישה של מי?
משה נקש: במסגרת ההסכם הבילטראלי בין המדינות זה הגילאים שנקבעו, כן.
משה נקש: הכל מבוסס כמובן על הצרכים ועל כל השיקולים הרלוונטיים.
שרון רופא אופיר: אוקיי.
יולי גת: טוב, אז כאן אנחנו רואים אותם יורדים לאוטובוסים עם רשימות מסודרות, להגיע למלון בקבוצות קבוצות, הם יצאו, כל עשר דקות אוטובוס יצא וראינו שכולם נמצאים.
יולי גת: פה רואים שהיתה התרגשות, הראשונים שהגיעו לארץ זכו לשלג, הם לא זכו לשלג בארץ המוצא והיתה פה התרגשות מאוד גדולה.
יולי גת: אנחנו רואים את קבלת הפנים שעשו להם במוסדות שכבר קיבלו, אפשר להגיד שהקבוצה הראשונה של ה-20 בינואר, האחרונים יצאו רק אתמול או היום מבידוד, והנה איציק מתקן אותנו, שיש עוד אחד אחרון שייצא כנראה היום, אבל אלה שיצאו אחרי שבוע או עשרה ימים אז באמת זכו פה וזו היתה התרגשות מאוד גדולה מבחינתם, אפשר לחשוב שאנחנו ארץ קרה ומושלגת, אבל יצא להם טוב מבחינת הטיימינג.
יולי גת: אפשר להעביר הלאה.
יולי גת: טוב, גם כאן אנחנו רואים שלג, הם משתוללים בשלג, זורקים אחד על השני.
יולי גת: כן.
יולי גת: בסדר, אפשר להעביר.
יולי גת: זהו, והראשונים שעברו את כל השלב הזה התקבלו והתחילו לעבוד.
יולי גת: הם בתקופות חפיפה ולמידה, בדרך כלל ליד כל נפאלי יש עובד ותיק שמתחיל לעשות להם את ההכשרה, הם עובדים בצוותים, מלמדים אותם את כל התורה, השפה המדוברת היא השפה האנגלית, ולאט לאט אנחנו מקווים גם שהם ילמדו את המילים בעברית, ואנחנו רואים אותם כאן בשלב של, איך הם מסדרים את המיטה, איך הם מאכילים.
אבתיסאם מראענה: הם בעצם מגיעים ככח עזר, נכון?
יולי גת: הם מגיעים ככח עזר, מה שאנחנו קוראים היום מטפלים סיעודיים, כן.
יולי גת: וכאן יש, לא חייב לשמוע, אפשר רק את ההתחלה, אבל באופן עקרוני כל עובד עובר ראיון אישי עם אחד המנהלים שמגדירים במוסד, ובעצם הוא מתקבל, גם מבחינת ההיכרות איתו, גם מבחינת מה הצרכים שלו, איך היה השלב עד עכשיו מבחינת הקליטה, מה הוא מצפה, איך הוא היה רוצה, בעצם עושים מן ראיון עבודה ראשוני כשהמטרה היא לא לקבל אותו לעבודה, כי הוא התקבל לעבודה, המטרה היא באמת להבין את הצרכים, אם יש פערים ואיפה אפשר לטפל בהם כבר בהתחלה כדי למנוע כשלים בהמשך ולטפל בהם רק בדיעבד.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, יולי, עכשיו, התחלנו את הבוקר כל כך אופטימיות, עכשיו ספרי לי איפה הפחות אופטימי, איפה האתגרים?
יולי גת: קודם כל יש את הנושאים של הקבוצות האלה, אני מקבלת טלפונים ואני בטוחה שגם איציק, בנושא של מה עם העובדים שלי?
יולי גת: אנחנו בכל זאת מחכים ל-1,000 עובדים, הגיעו בינתיים 300-260, מחר מגיע עוד 39, בערך 300 מגיעים והצרכים בשטח כבר מגיעים לשיא, זאת אומרת, פה אני אומרת שאם אפשר יהיה, אובייקטיבית יכול להיות שיש בעיות, אבל אם אפשר יהיה לתכנן את ה-700 הבאים בקבוצות של לפחות 100 או בין 100 ל-150 שראינו שאנחנו מסוגלים להתמודד עם זה, וכבר עברנו את השלב הראשון של הבעיות שהתעוררו, אז מבחינת השטח, צריכים להבין שבשטח האומיקרון משתולל, צוותים חסרים, עובדים המון שעות נוספות, אנחנו לא רוצים חלילה לראות את התופעות של עומס פיזי ונפשי, של מחסור בשעות שינה, זה הופך להיות קצת קצת קשה מאוד ולכן אני כאן פונה גם לרשות ההגירה וגם למשרד הבריאות, אם זה בידכם אני לא יודעת, אבל אם יש אפשרות להביא את הקבוצות בתדירות יותר גבוהה ובכמות של בין 100 ל150, זאת בקשה מהשטח.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, אני מודה לך.
שרון רופא אופיר: מי קובע את התדירות ואת הכמות שמגיעה?
אבתיסאם מראענה: שאלה מצויינת, משה, בבקשה.
משה נקש: משה.
אבתיסאם מראענה: נכון, לגמרי.
משה נקש: טוב, בגדול הדרישה הזאת מוכרת לנו, זאת אומרת היא ידועה, זה מה שאנחנו מנסים לעשות, א' להגביר כמה שיותר את התדירות ו-ב' להכניס כמה שיותר עובדים בכל טיסה.
משה נקש: כרגע יש לנו כמה אילוצים שהם קצת מעכבים לצערנו את כל התהליך הזה, אתם מכירים את השביתה של עובדי משרד החוץ, יש כ-600 עובדים שמחכים לרשיון שלהם, לאשרת כניסה שלהם שם, שהשגרירות תטפל.
משה נקש: הבטיחו לנו משרד החוץ שזה יקרה בימים הקרובים, אבל זה לא משהו שתלוי בידינו.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, מה תלוי בידכם?
אבתיסאם מראענה: תכינו לי את משרד החוץ בבקשה ב-zoom, מי הנציגה שלהם במשרד החוץ?
שרון רופא אופיר: אני רוצה לחדד ולהבין, שאלמלא השביתה של משרד החוץ היינו רואים שנוחתים כאן מדיי יום מאה, מאה, מאה, תוך שבעה ימים היו פה 700.
משה נקש: אני לא יודע להגיד מדיי יום, אבל אני יודע להגיד שהתדירות היתה מן הסתם יותר גבוהה ממה שקרה עד עכשיו.
שרון רופא אופיר: אז אולי זה לא תלוי רק במשרד החוץ?
משה נקש: לא, אז אני אומר, יש פה כמה אילוצים, זה אילוץ משמעותי כרגע כי יש 600 עובדים שמחכים.
משה נקש: יש עוד 150 עובדים ששלחו להם חוזים והם צריכים לאשר את החוזים כדי להסכים לבוא לעבודה.
משה נקש: יש מן הסתם את חברות התעופה שאנחנו מנסים לתאם כמה שיותר טיסות, זה לא יעד קרוב, אתם יודעים, נפאל זה מורכב גם עבור העובדים להגיע לפה, העובדים צריכים זמן להתארגנות שלהם שם ובואי לא נשכח שאנחנו צריכים גם לעמוד בכל הדרישות הנכונות והמוצדקות של משרד הבריאות, לדאוג שהעובדים יתחסנו מראש בכל החיסונים הנדרשים, בדיקות וכל הדברים האלה, אז כל האילוצים האלה מן הסתם זה לא פשוט, אבל מבחינתנו באמת עושים מאמצים כבירים להגביר את הקצב גם של הטיסות וגם של הכמויות בכל טיסה.
שרון רופא אופיר: קבעתם לעצמכם איזה שהוא תאריך יעד עד מתי אתם רוצים שה-700 יגיעו לכאן?
שרון רופא אופיר: אתה יודע, נורא נוח לעבוד עם יעדים ומטרות.
משה נקש: אנחנו מבחינתנו, אמרתי, היינו כבר מכניסים עד עכשיו עוד כמה מאות אני מניח אם לא היה את האילוצים האלה, אנחנו עושים את זה, שוב, כמה שאפשר, אבל זה לא משהו שתלוי רק ברשות האוכלוסין, זה משהו שאנחנו צריכים פה לשלב זרועות בעניין הזה של הטיסות, של התדירות אנחנו כל יום כמעט מדברים גם עם חברות התעופה וגם עם הנפאלים בשביל לזרז את כל הדברים ואת כל התהליכים, כל העובדים עברו בדיקות רפואיות כמובן, כל הדברים שצריך כדי שהם יוכלו להגיע לפה כמה שיותר מהר.
אבתיסאם מראענה: משרד החוץ אצלנו ב-zoom?
אבתיסאם מראענה: בוקר טוב, תציג את עצמך בשביל הפרוטוקול.
אייל סיסו: אייל סיסו, סמנכ"ל לעניינים קונסולריים במשרד החוץ.
אבתיסאם מראענה: היי, אייל, אני בדיוק רציתי אותך בעניין אחר, אבל אני שמחה לראות שאתה איתנו וקיים.
אבתיסאם מראענה: אייל, מה קורה?
אייל סיסו: מה שקורה שבאמת התחלנו מאוד יפה, הצוות שלנו שם ברשות השגריר חנן גודר וטל וסמן הקונסול עבדו מאוד יפה, ארגנו את האנשים, דאגו שהכל יעבוד כמו שצריך, ובאמת התחילו להגיע הקבוצות הראשונות.
אייל סיסו: לצערי ועד משרד החוץ כרגע נוקט בעיצומים, יש סכסוך עבודה, הנחו את הנציגות לא לטפל בעובדים הזרים, לא רק הנציגות הזאת, מספר נציגויות, ואנחנו מקווים שזה יסתיים במהרה, כמה שיותר מהר שנוכל להמשיך להביא את העובדים.
אבתיסאם מראענה: אז בעצם אי הבאתם היא רק תלויה בסכסוך העבודה במשרד החוץ?
אייל סיסו: בעיקר בסכסוך העבודה, עכשיו, אמר משה שדברים, טיסות וכאלו, אבל זה כרגע המעכב המרכזי, הנושא של הסכסוך עבודה, כי הם באמת עבדו מאוד יפה ועשו שם עבודה יפה יחד עם המקומיים הנפאלים, לצערנו כרגע הם קיבלו הנחיה להפסיק להנפיק את האשרות ולטפל באירוע ואנחנו מקווים שזה יסתיים בקרוב.
אבתיסאם מראענה: יש לך צפי מתי אתם מתקדמים שם בפתרון סכסוך העבודה?
אייל סיסו: אין לי צפי לצערי, ניסינו בכל זאת לנסות אולי בכל זאת שייתנו לנו את האישורים, אבל השגריר והקונסול משתתפים בסכסוך ולא מוכנים כרגע.
אייל סיסו: עוד פעם, אני מקווה מאוד שזה יקרה בהקדם האפשרי, לצערי אין לי צפי כרגע להגיד.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, אני מודה לך, אנחנו בהחלט בעד זכויות עובדים, גם אם הם במשרד החוץ, למה לא בעצם?
אבתיסאם מראענה: תמצו את הזכויות שלכם ושיהיה בהצלחה וכמה שיותר מהר.
אבתיסאם מראענה: אנחנו כמובן נוציא פנייה לשר החוץ, לרשום את זה בפרוטוקול, על מנת להביא שיסיימו את הסכסוך עבודה, יפתרו את המשבר ושיוכלו עובדים ועובדות זרות להגיע ולתת, כי אנחנו באמת בתהליך מצויין וחיכינו לרגע שזה יתחיל לקרות, אז אנחנו נוציא מכתב למשרד החוץ ואני אבקש מהם לסיים את הסכסוך.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, אז אנחנו, אני אתן לאיציק כהן, מנכ"ל העמותה לגריאטריה בישראל, יש לך משהו להוסיף?
איציק כהן: כן, אני באמת רוצה להודות על שיתוף הפעולה, שיתוף פעולה מדהים.
איציק כהן: סך הכל מדובר בעניין מאוד מאוד מורכב, עם הרבה מאוד שותפים, התחיל במשרד החוץ, עבר למשרד הבריאות, משרד הכלכלה, משרד הפנים, העמותות והרבה הרבה מעסיקים שצריך לקשר ביניהם ולקלוט את העובדים.
איציק כהן: אני יכול לומר בדיעבד, בחלק למשל שקלטנו, שיתוף פעולה מדהים, עבודה נהדרת, תוצאה מדהימה.
איציק כהן: אני מאוד מקווה שהעובדים האלה ייקלט ויעשו את עבודתם כמו שצריך, כי החוסר בידיים עובדות בבתים הוא משווע, הוא פשוט לא הגיוני.
אבתיסאם מראענה: איציק, אתה התקשרת בבכי ליולי ואמרת לה שמה איתך, אליך לא מגיעים עובדים זרים?
איציק כהן: לא, אני לא - - -
יולי גת: אבל למשל מעמותת קשת בתל אביב המנכ"לית התקשרה אליי וכבר זה לא פעם ראשונה, של מה קורה ולמה אני לא רואה את עצמי, הזמנתי מעל 20 עובדים או משהו כזה, ואני צמאה להם, אבל יש עוד כמה.
איציק כהן: יש כאלה שמתקשרים, הבוקר קיבלתי טלפון ממש כשהייתי כאן, איזה מעסיק שאפילו אני לא מכיר אותו, ששואל מה עם העובדים שלו, אבל זה ברור שזה תהליך ומשתדלים להסביר לאנשים שיקבלו את זה ברוח טובה.
אבתיסאם מראענה: מעולה, יופי.
אבתיסאם מראענה: טוב.
יולי גת: ברשותך אני ארצה להעלות עוד שני דברים שאחד מהם אני פונה לוועדה אם אפשר, ליושבת ראש, אם אפשר לסייע לנו.
יולי גת: אנחנו מאוד מברכים על זה באמת על התהליך הזה, אלא שכרגע יש מוסדות שלא יכולים להזמין מכל מיני סיבות, אחת מהם זה החלטת הממשלה שנוסחה באופן שמוסדות סיעודיים - - -
אבתיסאם מראענה: תכף אנחנו, את בדיוק מובילה אותי לשיח, ואת רוצה לדבר על המשבר בכוח אדם במוסדות, במסגרות הדיור התומך, בעצם החלטת הממשלה היא נתנה בעצם לראשונה העסקת עובדים זרים ככוח עזר במוסדות סיעודיים ותשושי נפש, נכון?
אבתיסאם מראענה: ובעצם החריגו את הרווחה.
אבתיסאם מראענה: עכשיו, אנחנו - - -
יולי גת: לא, לא החריגו את הרווחה, על הרווחה נתנו 500.
אבתיסאם מראענה: 500 אחרי שהמכסה של ה-2,000 תהיה זה, אוקיי.
יולי גת: אנחנו חושבים שאפשר אולי לעשות את זה במקביל, לא חייבים לחכות לכל ה-2,000, אבל בעיקר הם החריגו מוסדות כמו סיעוד מורכב ששם לא פחות קשה וצריכים לא מעט עובדים, החריגו שיקום והחריגו מונשמים.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, אנחנו ניתן בדיוק את הבמה.
אבתיסאם מראענה: גברתי, מיכל דיבנר כרמל, זה בסדר?
אבתיסאם מראענה: עכשיו סיימנו את האידיליה ואנחנו עוברות עכשיו למשבר הגדול, סבבה?
אבתיסאם מראענה: פתחת נייר חדש?
אבתיסאם מראענה: יאללה.
אבתיסאם מראענה: נמצאת איתנו בעצם לדבר על המשבר הזה במחסור, אני אקריא בעצם לגבי החלטת הממשלה והמצב הקיים.
אבתיסאם מראענה: החלטת הממשלה מספר 183 מיולי 2020 הסדירה לראשונה העסקת עובדות ועובדים זרים ככוח עזר במוסדות סיעודיים ותשושי נפש.
אבתיסאם מראענה: לשני סוגי המוסדות, מוסדות סיעודיים, מוסדות שרשיונם ממשרד הבריאות, מכוח פקודת בריאות העם, מוגדר כי בית חולים המורשה להפעיל מחלקה סיעודית או מחלקה לתשושי נפש, מחלקות לתשושי נפש ברישוי משרד הרווחה הם מקבלים בעצם עד 500 מתוך 2,500 תקנים.
יולי גת: לתשושים, לא לתשושי נפש.
אבתיסאם מראענה: תשושים, נכון, את צודקת, יש לי נפש, אני מוחקת נפש.
אבתיסאם מראענה: רק לאחר שימלאו התקנים במוסדות של משרד הבריאות.
אבתיסאם מראענה: נקש, אתה רוצה קצת לדבר על הסוגיה הזאתי ואחר כך אני אתן להם בעצם להגיד מה המצוקה שלהם?
משה נקש: תראי, בגדול כמו שהקראת נכון, בהחלטת הממשלה זה מה שנקבע, החלטת הממשלה הזאת נולדה אחרי עבודה בין משרדית במשרדי הממשלה הרלוונטיים וזה מה שנקבע, אז ככל שרוצים לשנות אותה או לעדכן אותה צריך לכנס את אותם גורמים רלוונטיים מהמשרדים השונים ולהביא החלטת ממשלה מתוקנת שזה מה שהיא תאמר, בכל מקרה כדי לממש כרגע אנחנו מוגבלים למה שאומרת החלטת הממשלה.
אבתיסאם מראענה: כן, אתה בעצם אומר עד שהמכסה תהיה של 2,000 - - -
משה נקש: זה לא מה שאני אומר, זה מה שהחלטת הממשלה אומרת, כן.
אבתיסאם מראענה: כן, כן, כן, כן, אבל זה, איך קוראים לזה, תרנגולת וביצה, שאני ממש לא אוהבת את הפתגם הזה או את ההקבלה, אבל בסופו של דבר הרי לא מגיעים את ה-2,000 ואז אין את ה-500, אז מה עשינו בזה?
אבתיסאם מראענה: כאילו יש פה מורכבות על מורכבות על מורכבות.
משה נקש: יש פה מורכבות, אין ספק, אמרתי, אם רוצים לשנות את החלטת הממשלה או לעדכן אותה צריך לכנס את כל המשרדים הרלוונטיים, לשכנע בצורך כבר כעת ולא להמתין להגעת כל ה-2,000 ולהוציא החלטת ממשלה מתוקנת.
אבתיסאם מראענה: מה היא עמדתכם בסוגיה?
משה נקש: אולי שושנה שטראוס ב-zoom תוכל לתת את חוות דעתה, היא ביקשה גם להתייחס לנושא, היועצת המשפטית שלנו.
אבתיסאם מראענה: כן, אני מכירה את שושנה, נגיד לה בוקר טוב ואתן לה לדבר תכף, ולפני כן אנחנו נגיד בוקר טוב לעורכת הדין עירית גזית מאקי"ם.
עירית גזית: תודה רבה, תודה ליושבת ראש הוועדה וגם למנהלת הוועדה, מצאתי פה בית חם ודלת פתוחה.
עירית גזית: אני באתי לדבר על המצוקה של כוח האדם שהיא מאוד מקבילה למה שמכירים מהמוסדות של הקשישים, גם במסגרות הדיור של אנשים עם מוגבלות, אנחנו עוסקים באנשים עם מוגבלות שכלית אבל זה קיים בכל המסגרות, ויש לנו מצוקה אדירה והקורונה אך החמירה את זה בגלל צוותים שבבידודים וצוותים שעובדים באמת נכנסו לבידוד עם האנשים עצמם ועובדים שעות נוספות ובאמת המצוקה היא מאוד גבוהה, אז אנחנו גם מבקשים בעצם לקבל החלטת ממשלה שמאפשרת העסקה של עובדות ועובדים זרים גם במסגרות הדיור התומך של משרד הרווחה, במיוחד כמובן במחלקות היותר סיעודיות, טיפוליות, אנשים עם צרכים מורכבים, גם במרכזי היום שזה מרכזים יומיים שאנשים מגיעים לשם במהלך היום וגם שם נמצאים אנשים עם צרכים טיפוליים וצרכים מורכבים.
עירית גזית: אנחנו לא מעוניינים להחליף את כל צוות העובדים שלנו, יש לנו עובדים מסורים וזה גם הזדמנות מצויינת להגיד להם תודה לכל הצוותים שעובדים באמת במסירות מופלאה, אבל אנחנו חושבים שחייבים לתגבר את כוח האדם, אנחנו מתקשים מאוד לגייס כוח אדם מקומי, עם כל הנסיונות שלנו להוסיף, לשפר את השכר, לשפר את התנאים, לתת כאלה ואחרות תמיכות נוספות, גם משרד הרווחה אני חייבת להגיד ניסה לסייע, פתח מסלולי הכשרה שמאפשרים איזה שהוא קידום תעסוקתי ושיפור בתנאים, אבל זה לא מספיק, זה מעט מדיי, ואנחנו חייבים תגבור של הצוותים ועובדים ועובדות זרים.
אבתיסאם מראענה: כן, עורכת הדין עירית, קודם כל אנחנו נפגשנו לבד על מנת להבין את הסוגיה לעומק, ולפי הבקשה שלך, שלכם, בעצם הגענו, פניתי לשר הרווחה מאיר כהן שבוע שעבר ואמרתי לו מה העניינים, טוב, אולי, למה אתה לא ממליץ בעצם, במיוחד גם שבוע שעבר היה סיפור כל כך טרגי.
עירית גזית: במעון בני ציון?
אבתיסאם מראענה: כן, סיפור כל כך קשה וטרגי, וניסיתי להבין בעצם מה קורה לנו גם כחברה, וגם האם תנאי העבודה במוסדות שכאלה, והאם הגורמים שמביאים עובדים להרביץ ולבזות ולהשתמש באלימות, וזה פשוט שובר לב, האם הסוגיה של מחסור בעובדים היא אחת הסיבות שבעצם מביאה אותנו לכך, להיות חברה שמצטיירת ככזאת שאנחנו לא שומרים על האנשים הכי מוחלשים שלא יכולים לבטא את המצוקות שלהם, ואנחנו נקלעים לסיטואציה כזאתי וזה לא פעם ראשונה, אני מאוד מקווה שזה הסיפור האחרון בתולדות חיינו האנושיים, אם אני אהיה אופטימית.
אבתיסאם מראענה: ואמר השר שהבעיה היא לא בעיה במחסור כוח אדם, ואני מעבירה את זה כאן לוועדה כי זה מה שהיה ואני רוצה לפתוח את זה, ביקשתי את ההמלצה שלו שיקדם את הסוגיה בשביל שבאמת נגיע להחלטת ממשלה על מנת לתגבר את כוח האדם, והוא אמר אין בעיה של מחסור, ואני אשמח שגם משרד הרווחה יהיה איתנו, שיגן על עמדתם, אין בעיה של מחסור, יש בעיה של תקציב, כלומר הם לא מקבלים את המשכורת שלהם, לא משלמים להם על עבודה שהיא אחת העבודות הכי קשות, מה יש לך להגיד על זה?
עירית גזית: לא, קודם כל אני אמרתי מראש שכמובן שיפור בתנאי העסקה ובתנאי השכר זה מינימום, אבל- - -
אבתיסאם מראענה: זה נעשה אבל?
אבתיסאם מראענה: מה זה שיפור?
אבתיסאם מראענה: דברי אליי.
עירית גזית: אני יכולה להגיד שהשכר שמשרד הרווחה משלם לעמותות ולגופים המפעילים הוא שכר יחסית מינימלי, והיום כל עובד במקום אחר שהעבודה היא הרבה יותר קלה ופשוטה יכול להרוויח יותר, אנחנו כמובן לא מדברים על מקצועות ההייטק, אבל גם במקצועות המסחר, ולצורך העניין השכר הרבה פעמים הוא גבוה יותר, העמותות ברובן כן מנסות לשפר, אפילו להביא כסף מהבית ולשפר את תנאי ההעסקה של העובדים.
עירית גזית: אנחנו לא משלמים לאף עובדת או עובד שכר מינימום, תמיד מעל, אבל זה לא הרבה מעל וזו עבודה באמת מאוד קשה ו- - -
אבתיסאם מראענה: כולל שעות נוספות?
עירית גזית: בוודאי, אנחנו עומדים בכל חוקי העבודה, לגמרי, בוודאי, אבל עדיין לנו יש המון המון משרות לא מאויישות, זה לא רק עניין של תנאי העסקה, זה, אמרתי מראש, ברור שצריך לשפר את תנאי ההעסקה, לבנות את זה כפרופסיה, שזה יהיה פרופסיה בפני עצמה, טיפול זה הרי המשבר במקצועות הטיפול קיים גם באנשים מבוגרים, גם בילדים חסרות לנו סייעות, גננות, בבתי חולים, בכל מקצועות הטיפול, זה משבר רוחבי שצריך לטפל בו כמו שמטפלים במשבר ההייטק, הוקמה ועדה בין משרדית, הממשלה התכנסה ודנה במשבר בענף הייטק, אז גם המשבר במקצועות הטיפול הוא כזה שמחייב איזו שהיא ראייה מערכתית וטיפול שורשי ועמוק ורחב, כי כולנו בשלב כזה או אחר של חיינו נזדקק לאנשים האלה, הילדים שלנו או קרובי המשפחה שלנו או ההורים שלנו או אנחנו בתקופות פחות טובות שלנו, וכולנו נזדקק להם, וזה פתרון שלא יכול לבוא רק ממקום אחד, ואמרנו, הפתרון האידיאלי היה כמובן להעסיק כוח אדם מקומי, מכאן.
אבתיסאם מראענה: גברתי, אני אשמח להבין, האם אנשים קמים ועוזבים את העבודה הזאתי?
אבתיסאם מראענה: יש נטישה?
אבתיסאם מראענה: יש נסיגה?
אבתיסאם מראענה: מה, מה קרה?
אבתיסאם מראענה: אני רואה את אדוני שם מהנהן, שלמה מרמורשטיין.
אבתיסאם מראענה: יאללה, תגיד לי, תחזק את עירית אם אתה רוצה.
שלמה מרמורשטיין: אז אני שלמה מרמורשטיין מעמותת "על"ה", אחד מהגורמים שהתחנן לוועדה הזאת, ואני באמת מודה לכן חברות הכנסת שאתם מרימים את הכפפה הזאת, ואני יוצא לי העיניים ממה ש-א.ב.א ויתר הארגונים היום נהנים, זה סימן שאנחנו יכולים.
אבתיסאם מראענה: אתה מקנא.
שלמה מרמורשטיין: אני מקנא.
אבתיסאם מראענה: בצדק.
שלמה מרמורשטיין: כן, כי אני לא ישן בלילה, לי יש, אני לבד אחראי על 250 חוסים מגיל חודש עד - הבוגרת שלנו היא כמעט בת 50, והמצוקה בכוח האדם היא נוראית.
אבתיסאם מראענה: איפה המוסד?
שלמה מרמורשטיין: ספציפית אני מנהל את על"ה בבני ברק, יש גדרה, ירושלים, נגב, זו רשת גדולה מאוד, ונכנסנו לקורונה עם מחסור בכוח אדם, כי לצורך העניין מטפלת נכנסת לעבוד בשני שקלים מעל שכר המינימום כי אנחנו נותנים, מתחילים עם שני שקלים מעל שכר המינימום.
אבתיסאם מראענה: שני שקלים מעל שכר המינימום?
שלמה מרמורשטיין: כן, זה כואב הלב, אתה צריך להעסיק עובדים שקופאית בסופר מקבלת הרבה יותר מהשכר - - -
אבתיסאם מראענה: בסדר, לעבוד כקופאית זה עבודה מאוד קשה אדוני, בוא לא נשווה מקצועות, בוא נדבר על המקצוע עצמו.
שלמה מרמורשטיין: לא, לא, אני לא מזלזל בקופאיות, אבל עדיין יש לה מבחר אדיר לצאת בחוץ ולעבוד ולא במסגרות שלנו שכובד האחריות והביקורות והעול שיש עליה הוא לערך עצום.
אבתיסאם מראענה: איזה אוכלוסיה יש לנו בעל"ה?
אבתיסאם מראענה: ספר לי על על"ה.
שלמה מרמורשטיין: על"ה פעילה 40 שנה, מטפלת באנשים עם צרכים מיוחדים ממסגרות מש"ה (מוגבלות שכלית התפתחותית) ואוטיזם, ממוגבלות בינוני, קשה, מורכב, סיעודי מורכב, טרום מונשם, בזה אנחנו עוסקים 40 שנה, אנחנו נלחמים על קדושת החיים.
אבתיסאם מראענה: בן כמה אתה?
שלמה מרמורשטיין: בן 34.
אבתיסאם מראענה: ואתה כל החיים שלך עובד שם?
שלמה מרמורשטיין: הוריי היקרים הקימו-הרימו את הרשת, יהודה והניה מרמורשטיין, ולפני שבע שנים הם אמרו לי "צריך ממשיך, אז בבקשה".
אבתיסאם מראענה: ולמה בחרת בזה?
אבתיסאם מראענה: הרי יש לך עוד אחים נגיד.
שלמה מרמורשטיין: כולם לומדים, רק אני כנראה יצאתי דפוק.
אבתיסאם מראענה: בחייאת דין דינאק, לא נכון.
שלמה מרמורשטיין: בהומור.
אבתיסאם מראענה: כל הכבוד לך.
אבתיסאם מראענה: אז אתה בא בבוקר לעבודה ומה אתה פוגש?
שלמה מרמורשטיין: אני לא בא בבוקר לעבודה, אני לא ישן בלילה, באמת שאני לא ישן בלילה, אנחנו במשבר עצום, השתדלו פה לדבר בצורה מאוד מאוד רגועה, אני כואב לי הלב, אנחנו מזלזלים בקדושת החיים, כי אם אני צריך לשים לפי תקנות משרד הרווחה אחת לשש, מטפלת אחת לשש, ואני שם אחת לשמונה זה עוול, אני שוחק אותה, אני גומר אותה, היא לא רואה בעיניים, אין לה סבלנות לילדים בבית, ואם אנחנו מדברים שעובדים זרים צריכים להיות שניים בחדר כי רווחת העובד זר שאתה מביא אותו לארץ - - -
אבתיסאם מראענה: אל תשווה.
שלמה מרמורשטיין: אני לא משווה, אבל עובדת כזאת שצריכה להגיע הביתה - - -
שרון רופא אופיר: לא, הוא לא משווה, הוא מציג תנאים נכונים, אנחנו מדברים פה על כאב לב ומה קורה שם.
שלמה מרמורשטיין: אבל שתבינו, עובדת שמגיעה הביתה - - -
אבתיסאם מראענה: רגע, אדוני, אני חושבת שאתה צועק, תצעק חזק, אני פה, הכל טוב, כל עוד שזה לא עליי הכל טוב.
שלמה מרמורשטיין: לא, לא, לא צועק עלייך, חס ושלום, אני חושב שזו הפינה שאת שומעת אותנו.
אבתיסאם מראענה: לא, לא, חכה, אדוני, חכה, אני כל הזמן אומרת אל תשוו, כי התהליך הזה עד שהביאו את העובדים והעובדות דרך הסכמים בילטראליים אנשים פה חיכו שנים, זה תהליכים מאוד ארוכים, בוא לא נשווה, אתה לא תשווה אותך אליי ואני לא, אבל יש לנו ערך עליון, אתה מדבר על צורך בסיסי וחשוב, ואתה אומר יש לי עובדות ואתה גם מדבר על עובדות בעיקר, האם רוב העובדות המטפלות אצלכם - - -
שלמה מרמורשטיין: רובן עובדות.
אבתיסאם מראענה: רובן עובדות, אוקיי.
שלמה מרמורשטיין: כן, מכל סוגי המגזרים.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, אז כן, רווחתם של העובדים היא חשובה והיא קריטית.
שלמה מרמורשטיין: היא חשובה, וכשהיא מגיעה הביתה אחרי כזה עול יום אחרי יום, אין לה סבלנות לכלום.
שלמה מרמורשטיין: היא למחרת בבוקר כשהיא מגיעה לעבוד או כשהיא מגיעה בלילה לעבוד - נמחק החיוך על הפנים בתקופה האחרונה.
אבתיסאם מראענה: אז למה אתה לא מזמין אותי אליך לבקר?
שלמה מרמורשטיין: אני מזמין כרגע, אני באתי לפה להזמין אתכם, המקום שלנו פתוח, גם בקורונה אנחנו הבאנו אנשים, היה אצלנו, הרבה שרים היו אצלנו, אבל עדיין - - -
אבתיסאם מראענה: אבל הנה, אבתיסאם לא היתה, שינוי משמעותי.
שלמה מרמורשטיין: שינוי משמעותי.
שלמה מרמורשטיין: אבל זה מתקדם ואני שמח ולכן באתי לפה ואני רואה שזה, וזה תהליך שקרה הרבה יותר מהר ממה שאני חושב שאנשים ברחוב חשבו שיקרה, והגיעו העובדים, ויש לי חברים קולגות מבתי אבות שמספרים לי על השינוי הזה, וכנראה שפה אנחנו נחשוב קדימה ואם אנחנו נביא את המזור הזה לא נגיע חס ושלום למאורעות ששמענו שבוע שעבר.
אבתיסאם מראענה: אדוני, אתה כל כך צודק, אז בגלל שאתה כל כך צודק אז אני ארים לך להנחתה, יאללה, מי ממשרד הרווחה?
אבתיסאם מראענה: איך מתמודדים עם המשבר הזה?
אבתיסאם מראענה: אני הלב שלי נשבר, בואי תצילי אותי.
מיכל חפץ: שלום וברכה.
מיכל חפץ: אני לא יכולה להציל אותך.
אבתיסאם מראענה: תנסי.
מיכל חפץ: אני מיכל חפץ, אני מנהלת השירות לדיור בקהילה ומינהל מוגבלויות של משרד הרווחה.
מיכל חפץ: רק שנייה.
מיכל חפץ: אני מצטרפת לעורכת דין גזית ומר מרמורשטיין ולכל נציגי הארגונים - - -
אבתיסאם מראענה: את מכירה אותם אני מניחה ללא קשר לתיווך שלנו בוועדה.
מיכל חפץ: אני מכירה אותם ואני מכירה את הסוגיה הזו, באמת כפי שהם אמרו זה עוד טרום הקורונה ובוודאי שהקורונה העצימה את הסוגיה של חוסר כוח אדם, וכמו שככה כל הוועדה הזו מתעסקת, יש כאן שני מסלולים, יש כאן עניין באמת רוחבי, טבלאות השכר שלנו דיברו על שכר, טבלאות השכר של אובדן מסגרות שלנו, של כל עובדי המסגרות במסגרות אחרות של משרד הרווחה, אבל באמת ככה יש כאן נגיעה בכל המקצוע הסיעודי, לא רק אצלנו.
מיכל חפץ: אני יודעת שבאופן אישי אני מניחה שכל מי שיש לו הורה שנאלץ לחפש מחליף ליום חופשי של העובד הזר של ההורה שלו נתקל בזה שעובד מקומי הוא לא ימצא, לא ירצה להתעסק בזה, אז במסגרות על אחת כמה וכמה, אני כן אגיד שהמסלול המקצועי שלנו הוא מסלול של הכשרה למטפל מוסמך שבסופו היום אנחנו ככה משנים את המסלול, אבל בסופו של גם לא רק הכשרה שהיא של כמה מאות שעות, אבל גם - - -
אבתיסאם מראענה: מיכל, רגע יקירה, אני איבדתי אותך, אני לא יודעת אם רק אני איבדתי אותך, אבל למה הגענו להכשרה לפני, כי את רוצה בעצם, אם אתה מכשירים, לא, את בן אדם חכם, אני גם, אבל אנחנו לא, אני צריכה להדביק את הקצב איתך, בסדר?
אבתיסאם מראענה: לכי איתי.
אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברות על המחסור קודם כל לפני הכשרה, איך הגענו להכשרה לפני המחסור?
מיכל חפץ: כי דיברו, אוקיי, אני מדברת על שני מסלולים, מחסור יש, אני כמו שאמרתי - - -
אבתיסאם מראענה: מה עושות עם זה?