GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס פרידמן: שמעתי הרגע, את הסיפור של רותם, מטופלים נפטרים לפני שמגיע אליהם מטפל, שאולי יאריך טיפה את החיים שלהם, או את איכות החיים שלהם.
אלכס פרידמן: זו דוגמא אחת מתוך רבות.
אלכס פרידמן: אתמול פנה אליי מישהו, ביקש את עזרתי והוא סיפר לי שהוא חודש יישן בכיסא בבית שלו, בגלל שהוא לא מוצא מטפל, או מטפלת.
אלכס פרידמן: זה נקודה אחת.
אלכס פרידמן: נקודה שנייה, זה שנושא השכר הוא חשוב, כמו שאמרה קודמתי, אבל יש עוד הרבה הרבה דברים, יש את העניין של המחסור, הנטישות ועוד ועוד ועוד, כמו שאת יודעת, בנינו תוכנית שלמה, של בעיות ופתרונות, גם הגשנו לך אותה השרה ואני חושב שצריך לראות, איך אנחנו בונים רפורמה כוללת ולא רק את שינוי שיטת העסקה ונקודה שלישית ואחרונה, זה העניין הכלכלי, שאמרת פה, בתחילת דבריך, אמרת שהנושא ייבחן ואם אין לו עלות כלכלית, אז הוא יתקבל, אז אני חושב שהגישה צריכה להיות אחרת, במידה ויש לו עלות כלכלית, זה לא דבר נורא, כל עוד זה לא חל על המטופלים, המדינה יכולה וצריכה לשאת בעלות הזאת, במסגרת התקציב הבא, ביחד עם שינויים נוספים.
אלכס פרידמן: למשל, אנחנו היום משלמים ביטוח לאומי, כל חודש, זה משהו כמו 200 ₪, אם אני לא טועה, לבטל את זה, עולה בסך הכול שישה מיליון שקלים, זה מוריד לנו את העלות הכספית, זה מוריד לנו את הבירוקרטיה ויש עוד ועוד צעדים שמופיעים בתוכנית וזאת צריכה להיות עדיפה ואכן סל שינויים לקראת התקציב הבא, זה להעביר אותו ביחד.
אבתיסאם מראענה: גברתי השרה, את רוצה לענות, לגבי האם להכיר בהוספיס בית, לגבי עובדת או עובד זר שמגיע.
אבתיסאם מראענה: והדבר השני כמובן, ואני חושבת שאני מתחברת למה שאלכס אמר, האם צריך בעצם, בתוך הוועדה ההומניטרית, לאפשר הגשה דחופה של מקרים הומניטריים דחופים, כמו המקרה שגם הגיע אליי הבוקר אלכס, דיווחתי על המקרה המזעזע, של בנאדם שיושב בכיסא חודש, כי אין מישהו שיזיז אותו.
אלכס פרידמן: אני הפניתי אותו אלייך.
אבתיסאם מראענה: אני יודעת, בגלל זה אני מפרגנת לך.
אבתיסאם מראענה: גברתי השרה.
איילת שקד: כן, קודם כל הוועדה ההומניטרית דנה במקרים דחופים, יושב ראש הוועדה, עורך דין יוסי וויצמן, עושה עבודה מאוד מאוד טובה והוא מבין את העניין, אז אני יכולה להגיד לכם, שאם יש לכם מקרים דחופים, אז תעבירו, או אלייך ותעבירי ללשכה שלי, או ללשכה שלי ובהחלט, אנחנו ישירות מעבירים ליושב ראש הוועדה והוא דן בזה, אז הוועדה בהחלט, עובדת גם על מקרים דחופים, פשוט הציבור צריך לדעת, לפנות להגיד שזה דחוף, כמובן, שזה יותר טוב, אם זה בא דרכך, או דרך הלשכה שלי, אבל כל פנייה שאומרים שהיא דחופה, אז היא נדונה.
איילת שקד: בעניין ההוספיס, אני חושבת שאם נעשה את המודל של התאגידים, זה יכול לפתור את הבעיה, זאת אומרת - - -
רותם שחבר: איך?
רותם שחבר: אני יכולה להגיב על זה?
רותם שחבר: אני מאוד מקווה שההוספיסים יוכלו להיות אחד מהתאגידים האלה, כי מה שקורה ברגע - -
איילת שקד: אז אני לא מבינה, את מדברת על הוספיס ביתי.
רותם שחבר: כן, אני אסביר, מה שקורה, זה שאם אני אצטרך בסוף, מה שקורה זה שבאה קופת חולים, אומרת לי רותם היקרה, אין לנו מה לעשות עם אמא שלך, את מופנית להוספיס בית, יש לך זכויות של אחות ורופא.
רותם שחבר: והנה לך איזה מכתב, איזה 'צעטלך', לכי לתאגיד תמצאי עובד זר.
רותם שחבר: העניין שאני מתחילה לרוץ בין כל מיני בירוקרטיות, שאני לא אמורה לעשות.
רותם שחבר: דבר שני, במידה ונגיד, יש מחסור בעובדים זרים ויש קושי לתאגידים לגייס עובדים זרים, בטח, למצבים מאוד מאוד קשים, כמו אמא שלי, אז הסיטואציה הזאת, לא נפתרת, כי אני מחר בבוקר צריכה ללכת לבית ספר, ללכת למקום העבודה שלי וללמד, אני לא יכולה להשאיר את אמא שלי, שהיא מרותקת למיטה, בלי עובד זר.
רותם שחבר: אז מה שאני מבקשת כאן, זה שברגע שההוספיסים יאפשרו להם להעסיק עובדים זרים ואנחנו נוכל לקבל את הסל הזה, כסל שלם, אוקי, אנחנו לא נצטרך להתרוצץ ולמצוא את הזה וגם לקופות החולים, קופות החולים צריכות להבין, שללא עובד זר, לחולה סופני, לנו, למשפחות, אין אפשרות לצאת לשוק העבודה, אין לנו.
תומר מוסקוביץ: ברשות
תומר מוסקוביץ: כם, אני רוצה להתייחס למקרה של ההוספיס, כדוגמא פרטית לכמה יתרונות יש בשיטת התאגידים.
תומר מוסקוביץ: טוב היום המצב הוא, שיש לנו עובד אחד, מול משפחה אחת.
תומר מוסקוביץ: כשזה התחיל לפני, כשהתעסקתי עם זה בגלגול הקודם שלי, לפני 20 שנה, המשפחות היו מאוד חזקות, העובדים היו מאוד חלשים ולמעשה זה היה שוק של מעסיקים, התמונה היום היא שונה, היום זה שוק של עובדים, בגלל אלף ואחת סיבות שאתם תיארתם אותם והדוגמא של ההוספיס זה דוגמא אחת.
תומר מוסקוביץ: הסיפור של קביעת מחיר מקסימום בשוק של עובד אחד, מול מעסיק אחד, לא ייקרה בחיים, כי אין לי שום אפשרות פיקוח, מה אני אגיש תביעה נגד המעסיק הזה?
תומר מוסקוביץ: על הפרת המחיר?
תומר מוסקוביץ: לא ייקרה, פשוט אפשר לדבר תמיד על אכיפה, גם אם יהיה לי מפקח אחד, על כל משפחה של מטופלים, הם יפרו את החוק, כי בסופו של דבר, יש להם את האינטרסים שלהם, לכן חייבים להכניס את הבאפר של תאגידים, כגורם שיש לו אחריות ויש גם מצד שני, אפשרות לתמרץ אותו, עכשיו, אפשרות התמרוץ, זה בדיוק הדוגמה שלך, זה דוגמה מצוינת, כי היום עובד זר יכול לעבוד רק במקום אחד, אז הוא יבחר כמובן, את המקום הכי טוב לו, הכי טוב מבחינת נוחות, מבחינת שכר, מבחינת הכול ואם יש לי תאגיד, שיש לו אלף עובדים ועכשיו יש לי הקצאה של מכסה מחו"ל ואני מנקד את התאגידים, כדי להחליט כמה עובדים חדשים הם יקבלו, מה ההקצאה החדשה, אז בפירוש, עבודה בהוספיס, תהיינה עם ניקוד יותר גבוה.
תומר מוסקוביץ: ברור שמי שעובד אצל משפחה של מבוגרים מתל-אביב, שכל היום מטיילים איתם בגן השעשועים, יקבל ניקוד יותר נמוך ממי שעובד בפריפריה עם מטופל ששוקל 120 קילו.
תומר מוסקוביץ: היום אני לא יכול לעשות את זה, כי הם אומרים, אוקי, אני עובד פה והוא עובד פה ויש לך אחד על אחד, אבל שיהיה לי תאגיד, שיקבל ניקוד, זה בדיוק יהיה פתרון, גם לדוגמא של ההוספיס וגם לדוגמא של הפריפריה וגם לדוגמא של הנטישות וכל הדוגמאות שיש לי אפשרות לפקח על גוף, שהוא גוף כלכלי, הוא SPC, כמו שנעשה בענף הבניין, זה דבר אחד.
תומר מוסקוביץ: עכשיו, יש פה עוד נקודה שאת נגעת בה, שצריך לציין שזה לא בתחום שלנו, זאת אומרת, אנחנו צריכים להסדיר נושא של העסקת עובד זר, הנושא של הוספיס, זה יותר עולם של משרד הבריאות, שהוא צריך להחליט מה יש בסל וכל זה, זה בטח לא בסמכות שלי להחליט על הדבר הזה, אני רק מציע לך, מכיוון שעשינו הליך שימוע ציבור, בנושא של הוועדה של ענבל, אני לא יודע אם השתתפת בה, אם לא - - -
רותם שחבר: בדיוק דיברתי עם ענבל שאני רוצה לבוא.
תומר מוסקוביץ: את לא צריכה לבוא, מספיק שתכתבי, כי הוועדה מתקדמת והדברים שלך יישקלו, כי יש אלף דוגמאות, מה שאת הבאת זה דוגמא אחת מאוד בולטת, אבל יש עוד המון דוגמאות אחרות לעניין הזה.
רותם שחבר: אני יכולה להגיב?
אבתיסאם מראענה: לא, לא רותם לא.
אבתיסאם מראענה: אנחנו צריכות להמשיך, כן, גברתי, חברת הכנסת אופיר.
שרון רופא אופיר: תודה, גברתי היושבת ראש.
שרון רופא אופיר: תודה לשרה שמכבדת אותנו בנוכחותה.
שרון רופא אופיר: אני רוצה לשתף בסיפור אישי.
שרון רופא אופיר: לפני שנתיים נפלו עלינו השמיים.
שרון רופא אופיר: אבא שלי שבמשך הרבה מאוד שנים, היה חולה באי ספיקת לב, המצב שלו הלך והורע.
שרון רופא אופיר: פנינו להליך אל מול משרד הפנים, מול רשות האוכלוסין וההגירה, כדי באמת, להביא עובד, עובדת זרה, לצורך העניין זה היה ועד שקיבלנו את האישורים ועד שהיא הייתה אמורה להגיע, מצאנו את עצמנו מתרוצצים, בין מנוי, בהיי סבתא, להודעות שעולות בפייסבוק, לקבוצות שמשותפות בווטסאפ, בתוך תחושה איומה ונוראה שאתה אמור, אמורה במקרה שלי, אני בת בכורה להורים, אנחנו שתי בנות, אחותי חיה בניו יורק, אני כאן, מצאתי את עצמי כל היום עסוקה, גם בלהיות סביב אבא שלי ולחזק את אמא שלי, שגם היא לא אישה צעירה, לבין לשבת לצד המיטה שלו, בבית החולים, לבין לחפש את אותה מטפלת.
שרון רופא אופיר: אני כן רוצה להגיד לזכותם של רשות האוכלוסין וההגירה, שהם היו מאוד יעילים וקיבלנו די מהר את האישור, רק שמצבו של אבא שלי הלך והורע וגם אנחנו נדרשנו להוספיס בית ובתוך המציאות הזו, של הוספיס בית ואני מתחברת למה שאת אומרת, כי גם אני יכולה לבכות פה, זה נורא נורא קשה, אתה רואה את האדם, הכי קרוב אלייך בעולם, נמצא בשלבי דעיכה, בשלבי גסיסה ואתה חסר אונים ואת לא מצליחה למצוא, גברתי היושבת ראש, אף אחת, או אף אחד, שירצה לבוא לטפל בו וכל אחד שכבר הצלחתי למצוא, אז למחרת בבוקר, כתבה לי בצורה מנומסת, תודה, אבל לא תודה.
שרון רופא אופיר: ומצאתי את עצמי, במשך ימים ארוכים, ליד האבא החזק, הגיבור שלי, באמת, פתאום הופכת להיות המטפלת הסיעודית שלו, כי אין ברירה אחרת, זאת שמקלחת אותו, זאת סליחה על השיתוף, שצריכה להחליף לו טיטול, זאת שצריכה לנגב לו את הפה, זאת שצריכה לנסות לתת לו לאכול.
שרון רופא אופיר: ההוספיס בית היו נהדרים, באמת, מאוד מכילים, מאוד תומכים, בכלל, כל התפיסה הזאת, היום של טיפול פליאטיבי, היא לא מובנת מאליה והיא מאוד מאוד מחממת את הלב, בתוך רגעים כאלה קשים, אני מתחברת לדברים שאת אומרת, אם אפשר היה, בתוך אותם תאגידים שאתם מדברים עליהם, להפנות, או להקצות, בתוך התאגיד, חלק יחסי, שיופנה להוספיס בית וככול שהאוכלוסייה הולכת ומתבגרת, לצערנו, אנחנו נדרש לעוד ועוד ועוד עובדות ועובדים סיעודיים ועוד ועוד עובדות ועובדים, שגם יידרשו להוספיס בית, אגב, לא רק לאוכלוסייה מבוגרת, גם לאוכלוסייה בנות ארבעים, וחמישים, יש הרבה מאוד מחלות קשות יום, שבגינן אנשים מסיימים חיים ואני הכי מכול רציתי באותם רגעים, להישאר הבת של אבא שלי, להיות שם, להניח עליו את הראש, לבכות כשצריך, לנשק אותו כשצריך, להחזיק לו את היד שצריך ולא להתמודד, אל מול התמודדות, באמת, חסרת, זה היה פשוט בלתי אפשרי.
שרון רופא אופיר: אני ממש זוכרת את התקופה הזו, כתקופה הכי קשה בחיי, לא רק בגלל האובדן, גם בגלל המקום הזה, שאת כל כך צריכה לגייס את כל הכוחות שלך ואת גם חסרת אונים, כי אין פתרון בסוף, זאת אומרת, את יודעת אנחנו מוכנות להיות DOING, אם אנחנו יודעות שבסוף נמצא לזה איזה מענה ואת לא מוצאת שום מענה ולדיון אחר, אולי, פעם, לא פה בוועדה הזאת, גם מתמודדת מול חברות ביטוח, עם אכזריות בלתי נתפסת, אז את כל הזמן, באיזשהו סוג של התמודדות, זאת אומרת, שברגע שהוא עצם את העיניים ונשם את הנשימה האחרונה שלו – איך אמרה לי איזה חברה, היא אמרה לי, לצד כל הכאב, אולי את יכולה גם לנשום לרווחה, שכל הקושי הנוראי הזה, נגמר – אז אני מקווה שכן, נמצא לזה איזשהו פתרון, אם בזכות הוועדה הזו, שעושה באמת, עבודה מבורכת וגם בזכות מה שהשרה עושה, שראוי פה להזכיר, שהארכת את התוקף של השהייה של עובדים, שנגמר תוקף השהייה שלהם וזה לא מובן מאילו ואני יודעת לאן פנייך ולכן אני מרשה לעצמי, לשתף, ככה, ממקום אישי.
שרון רופא אופיר: תודה.
אבתיסאם מראענה: תודה, מאוד ריגשת.
אבתיסאם מראענה: חברת הכנסת שרון.
אבתיסאם מראענה: טוב, כל אחת והאובדן שלה.
אבתיסאם מראענה: אנחנו נעבור, אני אתן זכות דיבור לאפרת רותם, איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים בבקשה.
אפרת רותם: תודה רבה ליושבת ראש, תודה רבה לשרה.
אפרת רותם: אני אהיה מאוד קצרה.
אפרת רותם: אני רוצה להעיר נקודה נוספת.
אפרת רותם: כאשר אנחנו מדברים על המעבר, מחברות העמותות הסיעוד, להעסקה דרך התאגידים, אני רוצה להעיר הערה נוספת, שקשורה לשירותים הסוציאליים שנותנים שני הגופים האלה.
אפרת רותם: מצב סיעודי – נאמר כאן כבר רבות – הוא לא כמו עבודה בבניין, יש לנו כאן מצב משברי, של המטופל יש לנו גם מצב משברי של המטפל, שבעצם, שוהה בבית של המטופל במשך 24 שעות, עם בדידות, עם זרות והמעורבות של עובדות ועובדים סוציאליים בסיטואציה הזאתי היא קריטית.
אפרת רותם: היא קריטית לעניין ההתאמה, כמו שעורכת דין סולל הזכירה, היא לעניין הליווי לאורך הדרך, לעניין ההכשרה, לעניין הסיוע במצבים שבהם הדברים לא מסתדרים כמו שצריך ולליווי של המטפל, כדי להימנע ממצבים, למשל, של שחיקת החמלה, שזה תופעה שאנחנו מכירים וקיימת, אצל מטפלים סיעודיים, במצבים מהסוג הזה, ששוהים לבדם לאורך כל כך הרבה זמן, מתמודדים עם אתגרים.
אפרת רותם: היום לחברות ועמותות הסיעוד, יש מערך של מאות עובדות ועובדים, בכל הארץ, שיודע לתת את זה, בצורה יותר טובה, בצורה אולי, שדורשת גם תיקונים לפעמים, אבל זה קיים, הם יודעים לתת את זה, הם יודעים לתת גם את הרצף הטיפולי.
אפרת רותם: לאו דווקא תמיד הצורך הסיעודי, קורה ביום אחד, כאשר צריך מטפל 24 שעות ביממה.
אפרת רותם: לפעמים זה איזושהי התדרדרות לאורך הזמן, שמתחילה במספר שעות בשבוע ומשמה ממשיכה.
אפרת רותם: התאגידים היום אין להם את המערך בצורה זהה והחשש המאוד מאוד גדול שלי, הוא שבמעבר הזה, אנחנו נאבד את הנפח הכול כך משמעותי, בטיפולים הסיעודיים.
תומר מוסקוביץ: אני אומר, אני מאוד מאוד מסכים עם הנקודה שהעלית, בכלל, צריך לזכור שטיפול סיעודי, זה לא אפס, או מאה, יש הרבה באמצע ודווקא, באמצע, נכנסים המטפלים הישראליים, שכן נותנים את המענה, לא כל משפחה צריכה מייד את כל, או בכלל, את כל המאה אחוז מסביב לשעון.
תומר מוסקוביץ: בסיפור של התאגיד זה בהחלט אחד הסוגיות שאנחנו ביקשנו מאוד מאוד לבחון אותה, אנחנו משתלבים עם חברות הסיעוד שנותנות את שירותי הסיעוד ואגב, אפרופו שיטות התמרוץ, מנגנוני התמרוץ לתאגידים, אחד הדברים שבהחלט יבואו בחשבון, זה העסקת ישראליים, גם בטיפול הלא סביב השעון, אז זה חלק מהעניין, אני מודה לך על ההערה הזאת, זה דבר שאנחנו מאוד מאוד מודעים אליו.
תומר מוסקוביץ: תודה.
אבתיסאם מראענה: תודה, אני אתן לדורון רז, איגוד חברות הסיעוד.
דורון רז: תודה רבה, תודה לשרה שהגיעה וליושבת ראש, למוסקוביץ וענבל, על העבודה המבורכת שאתם עושים.
דורון רז: אנחנו חברות ועמותות הסיעוד, מטפלים בלמעלה מ-275 אלף קשישים במדינת ישראל, זכאי חוק סיעוד.
דורון רז: עבודה קשה לאורך הרבה מאוד שנים, עם תמיכה שקודמתי דיברה על הרצף הטיפולי, שהוא אחד הדברים היותר חשובים, בכל המערך הזה שמתוכנן לעשות והשינוי שניתן לעשות, בגלל שאנחנו נכנסים אל המטופל, שהוא בתחילת דרך התדרדרותו ומלווים אותו לכל אורך הדרך, עם עובדים ישראלים שמגיעים לפי מספר שעות שהוא צריך, משלבים את זה עם מרכז יום, שהוא יכול לצאת.
דורון רז: יש כל מיני שילובים שאנחנו עושים, בשביל - - -
תומר מוסקוביץ: תגיד כמה עובדים ישראליים עובדים אצלכם?
תומר מוסקוביץ: זה חשוב שזה ייאמר.
דורון רז: עובדים אצלנו 150 אלף עובדים ישראליים וכ-45 אלף עובדים זרים, מתוך המערך הזה עובדים אצלנו, על החלק של הזכאות של הקשיש בשעות הסיעוד, זאת אומרת, אנחנו נמצאים כבר בבית ויודעים את המערך.
דורון רז: זה אני רוצה לגשת דווקא, בגלל שהשרה נמצאת פה, לנושא אחר.
דורון רז: המצוקה, קודם כל אני מברך מאוד על הנושא של ההסכמים הבילטרליים, אני חושב שהם הדרך הנכונה ביותר לעתיד ותביא לנו מזור רב.
דורון רז: אנחנו אמרנו שאנחנו עמותות וחברות הסיעוד, מתחייבים לקלוט כל עובד בלטרלי שיגיע לארץ, או כל עובד אחר שיגיע לארץ.
דורון רז: לגבי הנושא של מחסור בעובדים.
דורון רז: המחסור הזה, זה איזשהו גלגל שכל כמה שנים חוזר, מכל מיני סיבות.
דורון רז: עכשיו הוא חזר בגלל הקורונה, בעבר הוא היה בגלל סיבות אחרות ומר נקש שיושב פה, הרבה שנים, אנחנו יושבים במסגרות שונות יודע, אני יזמתי, עם עוד אחרים, בעבר, פעמיים, פעם אחת שהשר גדעון סער היה שר הפנים ופעם אחת שדרעי היה שר הפנים.
דורון רז: יזמנו מהלך של החזרה של עובדים סיעודיים זרים, שנמצאים בצורה בלתי חוקית בארץ, המדינה לא עושה שום דבר בשביל להוציא אותם מהארץ, הם ממשיכים להיות פה ועוסקים בכל מיני עבודות אחרות והם יודעים, יש להם אוריינטציה והם יודעים את השפה והם יכולים מחר בבוקר להתחיל לעבוד ושאני הצעתי את זה בהתחלה, אמרו, אף אחד לא יסכים ובמהלך הזה 8,000 עובדים בלתי חוקיים, חזרו לתוך מעגל העבודה החוקי, עם התחייבות בתום העבודה לעזוב את הארץ וחסכנו 8,000 עובדים שיגיעו מחו"ל והיו לנו עובדים טובים שידעו את העבודה ואף אחד לא רוצה להיות פה בארץ לא חוקי.
דורון רז: כל אחד אם יש לו את ההזדמנות, בסוף רוצה להיות חוקי ואני חושב, שזה יהיה גדלות מאוד, מבחינת השרה, לעשות מהלך כזה ולפחות, את המצוקה הזאת, לפתור אותה, אם היה מצב שהמדינה הייתה מוציאה את העובדים האלה מהארץ, אז ניחא הייתי אומר, אבל אם המדינה לא מוציאה את העובדים מהארץ והם שנשארים פה והם יכולים לחזור חזרה למעגל הסיעוד, עם הגבלה, אנחנו הגופים היחידים שמפרישים לקרן שהמדינה הקימה, את זכויות העובדים לפנסיה, המדינה שולטת בזה ונותנת להם את הכסף בשדה התעופה, זאת אומרת, יש שוט מנגנון, שהם יעזבו בסוף התהליך, את הארץ ואני הייתי מאוד מעריך את השרה ואני חושב שתעשי מהלך גדול, אם תקצי איזה מכסה של עובדים, שנמצאים פה, להלבין אותם, במילה הלא יפה, או להחזיר אותם למעגל העבודה הסיעודי בבית.
דורון רז: אני חושב שביום אחד, התמונה הייתה מתהפכת ולא היה מחסור בעובדים זרים והיה לנו זמן גם אוויר נשימה לבילטרלי שיגדל הלאה.
אבתיסאם מראענה: דורון.
אבתיסאם מראענה: גברתי השרה, את חושבת שיש מצב שנגיע, כמו שעשה בנימין נתניהו ואריה דרעי, בעצם, מתי זה היה?
אבתיסאם מראענה: ב-2004 ו-2019, היינו בסוגייה הזאתי, את רואה מצב כזה שבו יש את העובדים הלא חוקיים, שאת אומרת, אנחנו נשאיר אותם בארץ ונביא אותם לסיעוד, או אחרת - -
קריאה: הם נשארים בארץ, לא צריך להשאיר אותם, רק שמחזירים אותם בחזרה - - -
אבתיסאם מראענה: לא, שיישארו לעבוד ספציפי לסיעוד.
משה נקש: רק נציין שחצי מהעובדים הזרים הלא חוקיים, שהגיעו לעבודה בענף הסיעוד, יכולים להגיע בפני הוועדה ההומניטרית כבר היום, כלומר, יש להם מסלול כבר היום.
אלכס פרידמן: אבל הם לא עומדים בתנאי הסף.
דורון רז: אבל הם לא עומדים בתנאי הסף ויש להם פחד.
אבתיסאם מראענה: דורון, דורון, לאט לאט.
משה נקש: חצי מהעובדים עומדים והם פחות מ-13 שנה והם יכולים ללכת לנכים קשים, שזה גם אחת המטרות שאנחנו רוצים להוביל ולכוון לשם את העובדים, אז יש את האפשרות הזאת גם.
דורון רז: ההצהרה שלכם תשנה את פני הדברים, אנשים פוחדים, הם לא חוקיים בארץ, הם פוחדים לעשות את המהלך, אפילו לבוא לוועדה הומניטרית, אבל אם תגיד להם, אני נותן לכם דלת פתוחה, תבואו תתקבלו, אז תהיה היענות.
איילת שקד: אז הוצאנו בשביל זה הוראת שעה והנה אנחנו כאן בוועדה וצופים בנו, אז אנחנו אומרים באופן מאוד ברור, מי שעומד בתנאיי הסף, שייגש לוועדה ההומניטרית ואנחנו פועלים לפי בית הילל ולא לפי בית שמאי, אני אמרתי את זה בתחילת דבריי.
אבתיסאם מראענה: אבל הבעיה פה, זה הרוב לא עומד בתנאי הסף, זה המחסום הגדול שצריך שמה - - -
קריאה: בתנאי שהם ילכו לעבוד אצל נכים קשים.
דורון רז: אני יכול להעיר הערה לכבוד השרה.
אבתיסאם מראענה: אחרונה.
דורון רז: כבוד השרה, הנושא היא פסיכולוגי, העובדים הלא חוקיים, שאת אומרת להם, תיכנסו למנגנון מסוים שבסוף אולי יאשרו לכם, הם מפחדים, אבל אם תגידי באופן גורף, 5,000 אני נותן להם, הם יחזרו חזרה לעבוד.
אבתיסאם מראענה: מוסקוביץ, אל תיבהל, הם לא הולכים להשתקע.
משה נקש: השרה אמרה ש-90 אחוז מי שיעמוד בתנאי הסף, יאושר בוועדה וזה המצב היום, זה כבר אמירה מאוד חזקה.
דורון רז: על האמירה אני מדבר על האמירה.
יולי גת: כבוד יושבת הראש, אני ממתינה בסבלנות ורשומה, מאוד חשוב לי שהשרה תהיה.
איילת שקד: אז אני ממש צריכה ללכת, אז בואי תתני לה ואני אתייחס.
אבתיסאם מראענה: יולי גת.
יולי גת: תודה רבה וסליחה.
יולי גת: יולי גת, יושבת ראש ארגון א.ב.א.
יולי גת: ארגון א.ב.א מאגד בתוכו מעל 200 מוסדות, שמטפלים במעל 25 אלף זקנים.
יולי גת: ראשית, אני רוצה לומר, שזה אות כבוד לוועדה וכול הכבוד על ההזמנה וההגעה של השרה.
יולי גת: זה מוכיח את החשיבות של הנושא הזה.
יולי גת: בהערה קטנה לשרה, אנחנו ביקשנו לפני חצי שנה להיפגש, על דברים אחרים שקשורים בזקנים ואנחנו נשמח, אם תוכלי לקדם לנו את הפגישה הזו של האיגוד איתך.
יולי גת: ולעצם העניין, 2,500 עובדים אושרו בחוק, עדיין לא הגיע אף אחד, מאוד מתקדם נושא נפאל, חשבנו זה יגיע עד סוף השנה הזאת.
יולי גת: אנחנו לא רואים את זה באופק.
איילת שקד: לא, לא, זה באופק, זה ממש באופק.
ענבל משש: אתם הזמנתם 850 עובדים כרגע.
יולי גת: יש לנו 1200 בערך.
ענבל משש: הקצנו ל-122 מוסדות 1,205 עובדים זרים, לפי בקשה שלכם, יש עוד מכסה שאתם לא מנצלים, כרגע, להזמין מחו"ל הזמנתם 850 .
יולי גת: רגע ענבל, ברשותך רגע, אנחנו מכירים את הנתונים, אז בואי גם אני אסביר אותם, אבל ראשית עוד לא הגיעו וחשבנו שהם יגיעו בסוף השנה הזאת, אני מקווה שזה יגיע בהקדם, זה קריטי ומאוד חשוב.
יולי גת: אל עצם העניין של ההזמנות וכל הסידורים האלה, קודם כל, אני חייבת להגיד, יש לנו דלת פתוחה, רשות ההגירה מדברת איתנו שוטף, ענבל נותנת מענה לכל שאלה, בזמן אפס ועל כך, אני מצדיעה להם.
יולי גת: יש להם נכונות להביא אותם, לא פחות משלנו, אבל לא תמיד זה תלוי בהם, או בנו וזה תלוי הרבה פעמים בדברים אחרים.
יולי גת: ראשית, לגבי ההזמנות, המון תקלות היו, תקלות בירוקרטיות.
ענבל משש: כמו מה?
יולי גת: כמו למשל, שקודם כל, כל המוסדות של הטיפול הגריאטרי הפעיל, של סיעוד מורכב, מונשמים ושיקום, משום מה, בהחלטת הממשלה, הגדירו רק סיעודיים ותשושי נפש, לא ברור למה, אף אחד לא יודע לתת הסבר ומחסור אדיר, יש גם בגריאטריה הפעילה, שזקוקה להרבה יותר עובדים, לא יכלו להזמין.
יולי גת: הייתה גם בעיה בירוקרטית שמשרד הבריאות החליט, שרק מי שמעסיק מפעיל בפועל את המחלקה, יכול להזמין ואנחנו ראינו ארגון כמו "עמיגור" למשל, שיש לו שמונה מחלקות שהוא רצה להזמין עובדים ולא יכול, בגלל בעיות טכניות בירוקרטיות, לא קשורות לרשות ההגירה ולא קשורות אלינו.
יולי גת: בנוסף, משרד הבריאות הגביל, את הכמות שכל אחד יכול.
יולי גת: אם אני לדוגמא במוסד שלי אני צריכה עשרה עובדים, הגבילו אותי לארבעה, זאת אומרת, יגיעו ארבעה, זה נהדר, אבל עדיין חסרים לי עובדים ולא יכולתי להזמין בתוך המכסות, זאת אומרת, היו כל מיני, בעיות בירוקרטיות שבגינן וגם בעיות טכניות.
אבתיסאם מראענה: מה השאלה שלך לשרה, לפני שהיא הולכת.
יולי גת: אז מה שאני רוצה לומר, זה שאנחנו שומעים שיש עוד הסכמים בלטרליים, ההסכם השני היה עם גאורגיה, זה מתעכב ולא מתקדם.
יולי גת: אפשר להפעיל הסכמים בליטרליים אחרים, כמו למשל על הפיליפינים, אין שום סיבה שלא יאפשרו למוסדות, על הסכמים בלטרליים נוספים.
יולי גת: זה הדבר העיקרי, הדבר השני זה, השינוי של החקיקה, של במקום רק סיעודיים ותשושי נפש, לכל המוסדות הגריאטריים, זה קריטי, זה מאוד מאוד חשוב והדבר השלישי, זה באמת, הנושא של הרווחה.
יולי גת: מתוך ה-2,500 אושרו 2,000 לסיעוד ו-500 לבתי אבות, משום מה הוחלט, קודם לטפל ב-2,000 ורק אחרי שה-2,000 יגיעו, נפעל גם על ה-500, המצוקה גם שם.
יולי גת: אנחנו רואים שהדברים מתעכבים, אנחנו מבקשים לעשות את זה במקביל.
יולי גת: תודה רבה.
איילת שקד: הנה, ענבל תענה לך על כל השאלות.
איילת שקד: בבקשה ענבל.
ענבל משש: תודה יולי ואנחנו באמת בשיח יומיומי ורציף עם המוסדות, אז כפי שאמרת, באמת בתחילת הדרך היו עיכובים, בשל הקורונה, גם עם נפאל וגם עם גאורגיה, היה גם וועדת אגרות ואת מכירה את כל הויה דולורוזה שהיה לנו בתהליך, אבל בסופו של דבר, אנחנו ממש בישורת האחרונה, העובדים מתחסנים בנפאל, יש תהליך, קיבלתם חוזים - חתמתם, העובד חתם על החוזים.
ענבל משש: אנחנו ממש ממש מקווים לראות את העובדים, בעזרת השם, בינואר, לכל המאוחר פברואר, בארץ.
ענבל משש: אני חייבת להגיד, שבסך הכול כרגע, הזמינו כ-850 עובדים זרים מנפאל בסך הכול.
ענבל משש: חלק מהדברים שיולי מציינת, קשורים למשרד הבריאות ולא אלינו, כפי שהיא אמרה ובצדק, חלק מהדברים הם בתוך החלטת ממשלה, אנחנו לא יכולים לפעול בניגוד להחלטת הממשלה.
ענבל משש: הם אמרו לנו קודם 2,000 ואחר כך 500, זה בדיוק מה שאנחנו נעשה והדלת כמובן, תמיד פתוחה בשיח, אנחנו משתפים ונמצאים כל יום בשיח איתם.
ענבל משש: כדאי גם להזכיר, שמנכ"ל הרשות היתחשב בבקשה של ארגון א.ב.א, לגבי בתי האבות ואפשר כרגע תקופה של אי אכיפה, בתוך בתי האבות, עד סוף פברואר, לאותם מוסדות שהזמינו, או לפי המאוחר, חודש לאחר שהגיעו העובדים, אז זה התחשבות נוספת שאנחנו נתנו, באישורו של מנכ"ל הרשות.
אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברות על העובדים, שבעצם, מבקשי מקלט, שנמצאים אצלכם?
יולי גת: גם עובדים זרים לא חוקיים, שעובדים אצלנו, כאן אני רוצה רק להעיר הערה, ראשית, הנושא שמופנה לשרה, זה בעיקר בתיקון החוק, אם אפשר את ה-500 לא לעכב ולהכיל בתוכם גם את המר"גים ולגבי ה- - -
אבתיסאם מראענה: תודה יולי.
יולי גת: רגע, רק בנושא האי אכיפה, אנחנו נדבר על זה באחד על אחד, אבל האי אכיפה, כשאנחנו מדברים על 8,000 עובדים חסרים ושיגיעו 1,000 עדיין יהיו חסרים הרבה ואנחנו כן נרצה להמשיך ולקבל אוזן קשבת מרשות ההגירה והאוכלוסין ומהמנכ"ל, כדי שאנחנו נוכל להאריך את זה ולאפשר עבודה, כי כרגע הסיטואציה, אני יכולה מהמוסדות שלי, היא כמעט בלתי נסבלת, אנחנו שוחקים את העובדים שלנו עד דק.
איילת שקד: טוב, אני צריכה ללכת, תודה רבה לכם.
אבתיסאם מראענה: תודה, גברתי השרה שהגעת ונמשיך לשתף פעולה.
אבתיסאם מראענה: תודה, יום יפה.
אבתיסאם מראענה: אוקי, אני רוצה מר מוסקוביץ, אתה רוצה להגיד משהו בעניין?
אבתיסאם מראענה: או שאנחנו יכולות להמשיך הלאה.
אבתיסאם מראענה: ד"ר נתי בלום, עמדא, את איתנו בזום?
אבתיסאם מראענה: את יכולה להעלות, להציג את הדברים שלך.
נתי בלום: האמת, שאני רציתי לשאול את ענבל, על ההכשרות שהיא דיברה, כי אני לא מכירה הכשרות.
ענבל משש: של הבילטרלי?
נתי בלום: אני לא מכירה אף הכשרות ואני יכולה להגיד לך מניסיון ואצלנו, אני מייצגת 150 אלף משפחות ואצלנו באמת, בפייסבוק בקבוצה אחד הדברים זה שאנשים מגיעים, אומרים הוא זקן, הוא סיעודי, נכנסים הביתה, הזקן הסיעודי הוא גם דמנטי ואחרי כמה זמן הם עוזבים, יש להם הצעות הרבה יותר טובות, פשוט הם לא יודעים להתמודד עם הבעיה הקשה, פה יש שילוב קטלני שלפעמים אדם שמור פיזית וזקוק להשגחה מאוד גדולה, בגלל שהפעילויות שהוא עושה, מאוד מסוכנות לו ולסביבה שלו, אני לא ראיתי הכשרה, אני גם מנסה בכל דרך להכשיר, יש לנו כבר קורסים דיגיטליים, אבל זאת בעיה מאוד מאוד קשה ושאת אומרת מכשירים, אני תוהה על מה מדובר.
נתי בלום: והדבר השני שאני רציתי להגיד, זה שאתם אמרתם שנכנסים המון אנשים, אבל יש המון עובדים שהם לא מספיק איכותיים, כדי לעבוד עם האוכלוסייה ואז יש לנו בעיה מאוד קשה, זאת אומרת, להכניס עובד, זה נהדר, אבל עובד מאוד צעיר, שלא מסוגל להתמודד עם הקושי המאוד גדול, מייד בורח.
נתי בלום: הכמות היא פחות חשובה, אולי מהאיכות.
אבתיסאם מראענה: אז אני חושבת שהשאלה לגבי הכשרות, את רוצה לענות ענבל.
ענבל משש: הצגנו את זה, גם בדיונים הקודמים.
ענבל משש: כמובן, ביחס להכשרות, אני בהחלט שותפה לעמדה שחייב הכשרות לפני שמגיעים לטפל במעסיק סיעודי, במטופל סיעודי.
אבתיסאם מראענה: האם ספציפי לאוכלוסיית הדימנטים?
ענבל משש: אני לא זוכרת עכשיו את הסילבוס בעל פה כמובן, אבל הסילבוס, אני לא כתבתי אותו מן הסתם והוא לקח בחשבון את העבודה של צוותים בין משרדיים שמייעצים לנו בנושא הזה.
ענבל משש: אין בעיה, זה לפרסם את הסילבוס, היקף השעות הוא ידוע, אנחנו לא מסתירים את הדברים.
אבתיסאם מראענה: סילבוס מפורסם, או שצריך לפרסם?
ענבל משש: אני חושבת שמי שפנה קיבל, היקף השעות, אנחנו באופן אישי פרסמנו על היקף השעות, אני חושבת שאפשר לפרסם גם את הסילבוס, אנחנו לא - -
אבתיסאם מראענה: אצלכם באתר.
ענבל משש: כן ואם יש הערות בונות, כמובן, לגבי הכשרה, שאגב, היא בהיקף יחסית, באמת, רציני ומשמעותי, גם עם הפיליפינים וגם עם הסרילנקים, אין שום בעיה, גם לקבל הערות בונות.
אבתיסאם מראענה: בסדר, אז ההערה לפרוטוקול, אנחנו נשמח לראות בעצם, שהסילבוס מפורסם אצלכם באתר.
ענבל משש: אין בעיה.
אבתיסאם מראענה: ואז זה יהיה שקוף.
ענבל משש: והחלק הנוסף, זה האוריינטציה לפני שהם מגיעים ואוריינטציה אחרי שהם מגיעים וזה שני שלבים אחד לפני, קודם כל, קורס הכשרה, אוריינטציה לפני, אוריינטציה בעת שהם פה בבידוד ואנחנו עושים גם, אוריינטציה אחרי תקופה בערך, או של שלושה, או של שישה חודשים שהם בארץ, כהליך משלים, אז אנחנו מסתכלים באמת, קדימה, בנושא הזה.
רון אובוז: שלום גברתי היושבת ראש.
רון אובוז: רציתי להתייחס למספר דברים שאמרה השרה, אז באמת ראינו בהוראת השעה הקודמת, בחודש יוני, שהייתה כוונה לבוא ולהסדיר לפחות 2,000 עובדים ובסופו של יום, אנחנו נשארנו עם 493 עובדים, כמעט 500 עובדים שקיבלו את האישור ומאוד חבל שלא נתנו את האישור גם לעוד אנשים שהיו מעל 13 שנים, אני מדבר בכל שבוע עם עשרות משפחות, שזה ההתניה שלהם, שלא נכללו בהוראת שעה הקודמת, בגלל שהעובד מעל 13 שנים.