GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבתיסאם מראענה: אני אפרט את מה שאני אומרת.
אבתיסאם מראענה: כלומר, ברגע שעובד זר ניגש לוועדה ההומניטארית והוא לא עומד בתנאי הסף, אז הדבר הראשון הוא שהוא לא חוקי, על פי חוק הוא לא יכול בעצם לקבל אישור.
אבתיסאם מראענה: אז בואו נפריד כמה דברים, נפריד את הוועדה ההומניטארית, נפריד את העניינים שצריך כנראה לאור כל התקופה הזאת ולאור זאת שאנחנו בעצם במדינה שהאוכלוסייה בה מזדקנת והאוכלוסייה נשענת על עובדות ועובדים זרים שאין להם תחליף אחר, סוגיות נרחבות שאני חושבת שבשנתיים שלוש האחרונים אנחנו יותר רואות את הדבר הזה, אז בואו נתקדם עם הדיון שלנו.
דפנה פודור: אם גברתי תרשה לי עוד חצי משפט.
אבתיסאם מראענה: לא, אני אתן זכות דיבור למי שרשומה ורשום, ואחר כך אם יישאר זמן אני בהחלט אאשר לך.
אבתיסאם מראענה: עוה"ד רון אובוז, גם עוד עו"ד במשרד לעורכי דין, בוקר טוב, מה שלומך?
רון אובוז: בוקר טוב, עו"ד רון אובוז, ממשרד עורכי דין אובוז, בורלא ושות' בתל אביב.
רון אובוז: קודם כל אני רוצה להצטרף באמת לתודות לגברתי היו"ר על המאמץ.
רון אובוז: אנחנו עוקבים הרבה שנים אחרי הוועדה ויש פה באמת תחושה שיש פה מקצועיות מאוד גדולה, ואנחנו מאוד מברכים על השינוי הזה.
רון אובוז: לגבי ההתייחסות למה שנאמר פה וגם בדיון הקודם בוועדה, אז אמר פה עכשיו מר נקש שמאז חודש אפריל נדחו 1,041 בקשות בוועדה ההומניטארית, הם נדחו על הסף - - -
משה נקש: רובם נדחו על הסף, לא כולם, לא כל ה-1,041 נדחו על הסף.
רון אובוז: אבל הם אלה שנדחו בוועדה והם אלה שנמצאים כרגע בתוך תקופת ההתארגנות החדשה.
רון אובוז: בנייר שהגשתי לא הייתי רחוק, אני חשבתי שיש 900 כאלה, ואני יכול להגיד שעל המספר הזה אפשר להוסיף גם את מי שלמעשה לא נכנס להוראה השעה הקודמת, ואלה האנשים שהם מעל 13 שנה בישראל, והם היו היחידים שלא היו רשאים להגיש את הבקשות לפי הוראת השעה.
רון אובוז: אני מעריך שיש לא יותר מ-100 אנשים כאלה.
רון אובוז: בסך הכל יש בערך 1,200 אנשים שנמצאים בתוך תקופת ההתארגנות הזאת, ועם כל הבשורה שזה מביא, זה נותן תשובה לבערך 15 אחוזים מהעובדים הזרים שנמצאים כרגע בישראל באופן לא חוקי.
רון אובוז: זאת אומרת, שאם יש מספר של 14,000 לא חוקיים היום בישראל, נכון שלא כולם עובדים בסיעוד, אבל הרבה מאוד כן עובדים בסיעוד.
רון אובוז: אני דיברתי בשנה האחרונה באופן אישי עם לפחות 1,000 משפחות שמעסיקות עובדים לא חוקיים ואין להם פתרון לעובדים האלה.
רון אובוז: מה שקרה עם הוראת השעה, זה שנוצר תמריץ שלילי להגיש בקשות חסרות סיכוי לוועדה ההומניטארית, כדי לקבל יותר תקופת התארגנות.
רון אובוז: לא ניתן פתרון איכותי לאנשים שהם באמת לא חוקיים ומועסקים בסיעוד, אלא רק לאלה שפנו כנגד כל הסיכויים לוועדה ההומניטארית, הלכו נגד ההיגיון, וזה דווקא פעל הפוך, כי מי שהסתמך על תקופת ההתארגנות בא ואמר שיש תקופת התארגנות, אז קראו לזה 'תקופת אי אכיפה', עכשיו באו ועמדו פה על הרגליים האחוריות ואמרו שלא, זאת לא תקופת אי אכיפה אלא זאת תקופת התארגנות.
רון אובוז: ביטוח לאומי משדר משהו אחר, ביטוח לאומי בא ואומר, לא, יש תקופת אי אכיפה אז אנחנו משלמים לכולם.
רון אובוז: כל מי שמצוות למעסיק, גם אם הוא לא חוקי, הוא מקבל את הגמלה, וזאת הסיבה שבגללה אין פה הפגנות בחוץ, כי הכסף משולם והמשפחות רגועות והקצבאות משולמות והעובדים מועסקים, ודה פקטו אין פה גירוש בישראל, לא מגרשים עובדים ואין פה פקחים שמסתובבים ברחובות ומגרשים עובדים לא חוקיים.
רון אובוז: זאת אומרת, מצד אחד משדרים לנו שיש תקופת התארגנות שחלה על העובדים הזרים באופן כללי, אבל בניסוח המשפטי זה חל רק על מי שהגיש בקשה הומניטארית ולא נכנס בהוראת השעה, וזה 15 אחוזים מהעובדים.
אבתיסאם מראענה: אז בעצם אתה שואל מה עם שאר הקבוצה שנשארה עם הרוב?
רון אובוז: מה עם הרוב?
משה נקש: הם לא חוקיים, ואנחנו לא יודעים במה כולם עוסקים, יכול להיות שהם לא עובדים בכלל.
רון אובוז: אני אגיד לך במה הם עוסקים.
ענבל משש: רגע, לא, אבל אני רוצה להדגיש
אבתיסאם מראענה: אדוני, סיימת לשאול את השאלה?
אבתיסאם מראענה: היא מדויקת?
רון אובוז: אני יכול לעזור למר נקש לדעת מיהם האנשים האלה.
אבתיסאם מראענה: לא, אז בוא ניתן לו לענות ואז תעזור לו, אם הוא צריך.
ענבל משש: חשוב להדגיש, תראו, המענה שניתן הוא מענה למטופלים הסיעודיים, זה המענה, המענה הוא לא לעובדים הבלתי חוקיים שנמצאים במדינת ישראל, בסדר?
ענבל משש: אנחנו רוצים לסייע למטופלים הסיעודיים כרגע, כשהייתה בעיה של היעדר כניסה וסגירת השמיים, וקושי במציאת מטפלים, ולכן המענה שלנו הוא עבור האוכלוסייה הזאת, של אותם מטופלים סיעודיים שזקוקים לעובדים וזקוקים לסיוע.
ענבל משש: לכן, אמרנו לעובדים זרים שילכו וישתבצו אצל אותם מטופלים, ואנחנו כרגע לא עושים אכיפה וניתנת להם תקופת היערכות.
ענבל משש: המענה הוא לא מענה להכשיר פה עובדים זרים או לתת להם איזשהו מענה, מה שביקשנו לתת זה פתרון למצוקה של המטופלים הסיעודיים, ואת זה צריך לזכור.
ענבל משש: אני לא מבינה לאיזה עולמות הלכת עם ה-15 אחוזים, בשבילנו כל מטופל סיעודי הוא עולם ומלואו, גם אם עזרנו לאחד, זה הרבה לפחות בשבילי.
אבתיסאם מראענה: יופי, תודה.
אבתיסאם מראענה: אז מה בעצם הטענה שלך עו"ד אובוז?
רון אובוז: הטענה שלי היא שתקופת ההתארגנות לא עוזרת לרוב, היא עוזרת למיעוט.
רון אובוז: אפשר באמת להגיד שאלה בשורות טובות שיש לפחות 15 אחוזים מהעובדים הזרים כן קיבלו תקופת התארגנות.
רון אובוז: אני לא מסכים שזה פתרון כל כך טוב, כי מה שיקרה בעוד חצי שנה זה - - -
ענבל משש: אם הם עובדים במשק בית, מה אתה רוצה לתת להם?
ענבל משש: אני נותנת מענה למטופל סיעודי, לא לעובד זר ששוהה פה באופן לא חוקי.
רון אובוז: זה לא נכון, אני אסביר לך למה, כי אם אנחנו נשאל את הביטוח הלאומי כמה אנשים מקבלים את הגמלה, אנחנו נראה שיש בערך פי שש או פי שבע אנשים שמקבלים גמלה, לעומת מספר האנשים שנמצאים בתקופת ההתארגנות.
רון אובוז: המספר הזה גם גדול יותר, כי יש אנשים שלא זכאים לביטוח לאומי אז הם בכלל לא פונים לביטוח הלאומי.
רון אובוז: אז אפשר למצוא את המספר הזה של מי כן מועסק בסיעוד, רק שהוא לא מצוות למטופל, ותקופת ההתארגנות הזאת חלה באמת רק על מספר מצומצם של אנשים, ומה שיקרה בעוד חצי שנה זה ששוב יעשו מהר מאוד הוראת שעה, והוראת השעה הזאת, עוד פעם, לא תחול על מי שנמצא פה מעל 13 שנה.
רון אובוז: אז עכשיו בא בן אדם, עובד שכבר נמצא 20 שנה בישראל, אם הוא פונה לוועדה ההומניטארית אין לו שום סיכוי לקבל, הוא נדחה על הסף אפילו מארבעה או חמישה תנאי סף שהוא לא עומד בהם.
רון אובוז: עכשיו הוא מקבל חצי שנה, שבעה חודשים, לעבוד אצל המטופל שלו, אבל בעוד חצי שנה יגידו לו שהוא מעל 13 שנה בישראל, אז הוא צריך לעזוב את ישראל.
רון אובוז: גורמים לו לתלות אצל המטופל, הוא נשאר אצל המטופל שמונה חודשים בחסותנו, ואז הוא צריך לעזוב.
רון אובוז: זאת אומרת, הוראת השעה לא חלה על מי שבאמת הסתמך עליה.
שריי גבאי: החלופה הייתה להיות מעודכנים עם החוק ולהגיד, אתם יוצאים לפי החוק, זאת הייתה החלופה, האם זה יותר טוב?
רון אובוז: אתם מכשירים אנשים מעל 13 שנה לעבוד אצל המעסיקים שלהם.
שריי גבאי: אנחנו לא מכשירים אף אחד, אנחנו מנסים לסייע במגבלות של החוק.
שריי גבאי: החלופה, עוד פעם אני אומרת, לפי החוק - - -
רון אובוז: אז תגידו להם, תגידו למי שמגיש בקשה שעד סוף השנה אין להם תקופת התרגלות.
שריי גבאי: אנחנו לא צריכים להגיד, יש חוק, החוק הוא ברור, הם נדחו.
שריי גבאי: עצם החלטת הדחייה שלנו זה בדיוק האמירה שאתה אומר.
שריי גבאי: החלטת הדחייה אומרת לעובד שהוא לא יכול להישאר פה משום שזה החוק.
שריי גבאי: יחד עם זאת, משום ששמענו את זעקות המטופלים, עשינו את מה שניתן לעשות במגבלות החוק, ואמרנו שבתקופה הזאת הבעייתית, כי אתם צעקתם ואנחנו הבנו שיש תקופה בעייתית, לא נפריד ביניכם כרגע.
שריי גבאי: עכשיו, מה אתם אומרים?
שריי גבאי: אתם בסוף תהיו אשמים בהקלה הזאת שנתתם.
רון אובוז: נכון, זאת לא הקלה טובה.
ענבל משש: אז לבטל אותה?
ענבל משש: לא הבנתי אותך.
רון אובוז: זה לא פתרון טוב, את צודקת.
אבתיסאם מראענה: בסדר, טוב, רגע.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לפנות לג'ודי ראוך, היא בעצם הגיעה אלינו כי יש לה אמא שהיא מטופלת סיעודית והיא רוצה לשתף אותנו בסיפור שלה, אז לנשום עמוק כולם, בואו נשמע סיפור רגשי.
אבתיסאם מראענה: את צריכה לדבר אל המיקרופון ולהציג את עצמך לפרוטוקול, בבקשה.
יהודית ראוך: שמי יהודית ראוך, אמא שלי בת 86, היא חלתה בשנה שעברה במחלה אוטואימונית, היא הייתה עצמאית לגמרי ונהייתה ברגע סיעודית.
יהודית ראוך: חיפשנו מטפלת אבל לא מצאנו אף אחת, רק דרך התאגידים מטפלת חוקית, ולמזלנו חבר של המשפחה פשוט המליץ לנו על מטפל שבדיוק התפנתה והיא התחילה לעבוד אצלנו, לא חוקית כאילו, היא הייתה פה בארץ שמונה שנים ושלושה חודשים.
יהודית ראוך: המדינה נתנה לנו את האפשרות להעסיק אותה פה, בחסות המדינה כל פעם עם תקופת ההארכה להתארגנות, עד סוף יוני.
יהודית ראוך: בתחילת השנה רצינו להגיש אותה לוועדה ההומניטארית, וגם התאגיד וגם בעצם משרד הסיעוד שהיא רשומה אליו אמרו לנו לא לעשות את זה בשום פנים ואופן, כי ידחו אותה על הסף.
יהודית ראוך: הם אמרו שהם לא יודעים מה הולך לקרות כרגע כי היה בלגאן גדול, היו בחירות חדשות, הם לא ידעו מה יקרה בגלל שהקורונה עדיין נמצאת, והם מעריכים שתהיה עוד איזושהי הארכת התארגנות ושבשום פנים ואופן לא נגיש אותה לוועדה כי ידחו אותה.
יהודית ראוך: לא הגשנו אותה לוועדה, ואז הגשנו אותה לוועדה בסוף יוני, בסוף ההארכה של ההתארגנות, ודחו אותה על הסף, כמו שציפינו.
יהודית ראוך: היה חוק תיקון תנאי הוראת השעה, היא עומדת בעצם בכל התנאים, חוץ מזה שלא הגשנו אותה עד סוף מרץ השנה, כי התאגידים אמרו לנו לא להגיש.
יהודית ראוך: אנחנו לא יכולנו לדעת שזה היה עצם התנאי של תיקון הוראת השעה שנרשמה בחוק, שהיינו צריכים להגיש אותה בעצם עד סוף מרץ השנה, ואם היינו מגישים אותה עד סוף מרץ השנה, היא הייתה כבר יכולה לקבל ויזה.
יהודית ראוך: עכשיו היא כמעט שנה וחצי אצל אמא שלי, ואני צריכה להגיד שאמא שלי הייתה עצמאית לחלוטין, זה מצב לא רק קשה גופני, אלא זה מצב נפשי, מנטאלי מאוד קשה, שהיא צריכה להתרגל למצב שהיא סיעודית, שהיא תלויה במישהו, שהיא לא יכולה לעשות דברים ושהיא לא יכולה בעצם לתפקד כמו שהיא תפקדה לפני כן, והמטפלת עשתה את זה מצוין.
יהודית ראוך: יש מערכת יחסים מעולה ביניהן, היא מדברת עברית והיא מבינה את כל ההוראות הרפואיות, אמא שלי אוהבת אותה והיא אוהבת את אמא שלי.
יהודית ראוך: עכשיו לקחת אותה בסוף יוני, ותודה באמת על ההארכה הזאת, אבל בסוף יוני תתארגנו ותמצאו לכם מישהי אחרת, בואו נחליף אותה, בואו נכניס מישהי חדשה לשם, זה לא עובד ככה.
יהודית ראוך: זאת אומרת, זה כאילו לקחת את הילד עכשיו מהגן אצל איזושהי מטפלת או איזושהי גננת טובה, ולהגיד לו ללכת למקום אחר.
יהודית ראוך: זה לא עובד ככה, זה פשוט מצב רגשי באמת מאוד מסובך, ומטפלת שנמצאת אצלה כבר שנתיים ועובדת ומטפלת במסירות, ואז להחליף אותה, זה - - -
אבתיסאם מראענה: כן, אני מבינה.
יהודית ראוך: לדעתי, צריכים גם לשנות את התיקון, את התנאי של הוראת השעה ששמו בחוק, כי אנחנו בעצם העסקנו אותה בחסות המדינה עד סוף יוני, ואז אמרו אוקיי, רק אלה שהגישו אותם עד סוף מרץ יכולים להישאר והאחרים צריכים ללכת.
אבתיסאם מראענה: תודה, ג'ודי.
אבתיסאם מראענה: אז מה אנחנו אומרות לה בעצם?
אבתיסאם מראענה: היא אומרת שהיא פעלה על פי החוק, היא מתייעצת עם הלשכה הפרטית, שהיא בעצם הכתובת היחידה, אם אני לא טועה, שיש לאותן משפחות.
אבתיסאם מראענה: הלשכה הפרטית אומרת להם לא לעשות את זה כי לא ברור ויש כאוס.
אבתיסאם מראענה: עכשיו, כולנו היינו באמת בתחושה של כאוס, והם אומרים לה לא לעשות עם הדבר הזה.
אבתיסאם מראענה: מה האישה הזאת עושה?
אבתיסאם מראענה: מה אמא שלה בת ה-86 בעצם אמורה לעשות בסוגייה כזאת?
אבתיסאם מראענה: איזה תשובות אנחנו נותנות לה?
משה נקש: קודם כל יש לי שאלה, הגשתם בקשה עכשיו?
יהודית ראוך: בטח, באוגוסט.
משה נקש: בסדר, אז עכשיו אתם בעצם נכנסים תחת תקופת ההתארגנות שנתנו עד ה-30 ביוני 2022, אוקיי.
משה נקש: תראי, אי אפשר היה לבוא ולהגיד - - -
אבתיסאם מראענה: לא שנייה, לפני ה'אי אפשר' - - -
יהודית ראוך: הגשנו אותה באוגוסט עוד פעם, וקיבלנו דחייה שנייה על זה שהיא עומדת בכל התנאים חוץ מזה שלא הגשנו אותה עד סוף מרץ.
משה נקש: סליחה, זה דברים שונים, או שאת יודעת מה, נדבר על המקרה הפרטני אחרי הישיבה בסדר?
משה נקש: כדי שאני אבין לעומק את כל הדברים, אבל בגדול, שוב, לא יכולנו להגיד שכל מי שנמצא בישראל אנחנו מכניסים אותו להוראת השעה מבלי שהייתה לנו אינדיקציה שנתנו לו תקופת התארגנות להסתמך עליה.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, אז אתה בעצם אומר שהמטפלת המסורה של אמא של ג'ודי, היא נשארת בתקופה הזאת ובעצם מתארגנת מבחינת המשפחה ומבחינת המטפלת, ליציאה מהארץ בסוף יוני 2022, נכון?
אבתיסאם מראענה: אלא אם כן?
משה נקש: נכון, אלא אם כן יהיה שינוי, ענבל אמרה את זה קודם, כשנתקרב למועד נצטרך לעשות חשיבה על מה היה המצב, מה היה בקורונה, מהי כמות הבקשות שיש לנו בתקופה הזאת, צריך לעשות חשיבה.
ענבל משש: אני אגיד את זה בצורה ברורה, ברור שאנחנו צריכים לבחון את זה.
ענבל משש: יש פה קבוצה של אוכלוסייה שהסתמכה על הודעת הרשות, ועוד פעם, זה מכוון לאותה אוכלוסייה שניסתה להסדיר את ההעסקה באופן חוקי, היא הגישה בקשה, נדחתה, הסתמכה על ההודעה, אנחנו אפשרנו, הקשר העמיק בין המטפל לבין המטופל.
ענבל משש: כמובן, כמו שעשינו בפעם הקודמת, השרה העבירה הוראת שעה, אנחנו נבחן את הדברים כמובן כשנתקרב לתקופה, נמליץ לשרה, והיא כמובן תקבל את ההחלטות שצריך.
ענבל משש: זה מוקדם עכשיו לדבר על הנושא אבל בוודאי שזה שיקול, ברור.
אבתיסאם מראענה: לא, אני לא חושבת שזה מוקדם.
אבתיסאם מראענה: אני מסכימה שזה שיקול, אבל מוקדם או לא מקודם, הימים והחודשים והחיים של כולנו חולפים בהרף עין, אז אנחנו לא רוצות להישאר עד הדקה התשעים שכל מטופל לא ידע אם הוא נפרד או לא נפרד מהמטפלת וידאגו מה הם יעשו, וכל המשפחה מתארגנת לקראת פרידה, ואנחנו תלויות באם יש או אין קורונה.
אבתיסאם מראענה: אני בעד לפתוח את הראש, למצוא דרכים יצירתיות, ולחשוב רחב, כי אני חושבת שהקורונה היא באמת סתם תירוץ, על מנת להבין את גודל המשבר שאנחנו נמצאות בתוכו.
אבתיסאם מראענה: יש עובדים מסורים שנשארים במדינת ישראל ואנחנו צריכות להיפרד מהם, אין מה לעשות, צריך להיפרד מהם, החוויה של הפרידה זה משהו אחד רגשי שאנחנו לוקחות אותו על עצמנו, מצד שני, המענה של אנשים שהם מוכשרים ומדברים את השפה ונמצאים כאן תרבותית חברתית, יש פה בעיה, אבל היא לא אישית כלפי רשות האוכלוסין, שוב, היא מערכתית, יש פה הרבה משרדי ממשלה.
ענבל משש: לא, יש פה מדיניות שהיא מאזנת בין צרכים שונים והיא מסתכלת בצורה רחבה.
משה נקש: כפי שאת רואה, גברתי היו"ר, לא חיכינו לרגע האחרון גם בסוף תקופת ההתארגנות עכשיו, אני מניח שגם לפני יוני לא נחכה לרגע האחרון כדי לא להשאיר אנשים באי ודאות כמה שניתן.
אבתיסאם מראענה: נכון, אני פניתי אליכם לפני חודשיים וביקשתי ושאלתי למה לחכות עד סוף השנה, ולמה שלא נעשה את זה עד מרץ, ואני שמחה שזה קרה, אבל החוויה הזאת שאנחנו צריכים להתארגן כל בערך חודשיים שלושה, כל חודשיים הארכה, די, זה מתיש.
ענבל משש: בתחילת הדרך חשבנו שהקורונה היא דבר זמני, אט אט הבנו שזה לא דבר זמני, אז אנחנו מתאימים גם את המענים שאנחנו נותנים למצוקות, ולמצב, צריך להגיד את זה בצורה ברורה, כשהתחלנו במרץ אף אחד לא חשב שאנחנו נדבר שנתיים אחרי על קורונה ועל גל חמישי ועל זן חדש.
אבתיסאם מראענה: נכון, אני מסכימה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לפנות ליעל שולמן, אמא לבת עם מוגבלות קשה, בוקר טוב לך, תודה שהגעת, את היית אמורה להיות בזום, זה נפלא, זה נורא כיף ואני מאוד אוהבת שאנשים מגיעים.
יעל שולמן: היי, בוקר טוב, תודה רבה, זה מאוד חשוב לי באופן אישי ובאופן כללי זה חשוב לכלל האוכלוסיות שנמצאות במצוקה נוראית.
יעל שולמן: אז אני אמא של נועה, נועה בת 22 והיא סובלת מתסמונת נדירה שכוללת בתוכה פיגור שכלי עמוק ובעיות פיזיות, והיא לחלוטין תלויה בזולת, היא מוגדרת גם על ידי הביטוח הלאומי כנכה בשיעור של 188 אחוזים, והיא סובלת בשנים האחרונות גם מאפילפסיה מאוד קשה עם התקפים מסכני חיים, עם הפסקות נשימה, והיא צריכה השגחה של 24/7, גם לישון היא לא יכולה לבד.
יעל שולמן: אני רוצה רק לציין שאני כבר כמעט עשור מחפשת מטפלת, מגיעות אליי או שאני מראיינת, והן פשוט לא מעוניינות.
יעל שולמן: בעבר באמת הזמנתי מטפלת מהפיליפינים, כמובן בהמלצת התאגיד, היא הגיעה אלינו והיא הייתה שלושה ימים, ואז נתנו לה לצאת לחופש כדי שתרגיש גם טוב, היא יצאה ולא חזרה יותר.
יעל שולמן: היא רק הגיעה לארץ מספר ימים קודם, וכך אנחנו פשוט מהווים כרטיס כניסה לעובדים זרים, כשאנחנו התחנה הראשונה שלהם, וזה מהווה מקפצה לעבודה הבאה שלהם.
יעל שולמן: זה היה נוראי, אני הייתי בשוק נוראי, היא רק הגיעה לארץ וכבר היא לא אצלנו.
יעל שולמן: ומה קורה עם העובדים האלה?
יעל שולמן: הם ממשיכים לעבוד אצל אנשים אחרים רק שהם מחפשים עבודה קלה יותר.
אבי סלומה: למעשה זאת נטישה.
יעל שולמן: נכון.
אבתיסאם מראענה: אז מה קורה עם נועה עכשיו?
אבתיסאם מראענה: את אומרת שאת מחפשת עשור, את רוצה להגיד לי שבעשור הזה המטפלות הלכו ובאו?
יעל שולמן: היו מטפלות אבל לכמה ימים, אחת הייתה לחודש ואז היא אמרה שהיא מתגעגעת לבת שלה והיא רוצה לחזור הביתה, ואני לא יודעת האם היא באמת חזרה או שזה היה סתם איזשהו תירוץ.
יעל שולמן: היו כאלה ואחרות, ואף אחת לא נתנה מענה באמת כמו המטפלת הזאת.
אבתיסאם מראענה: כמה מטפלות את הכנסת אלייך הביתה בעשור הזה?
אבתיסאם מראענה: את יכולה בגדול להגיד לי מספר?
יעל שולמן: משהו כמו עשר.
אבתיסאם מראענה: עשר תקוות, כל פעם את ונועה בונות תקוות והמשפחה מתארגנת סביבה וכל פעם יש אכזבה גדולה?
יעל שולמן: אז הייתי מתייאשת ואז הייתי אומרת, אוקיי, אני אמשיך לטפל בילדה לבד, זאת הבת שלי.
אבתיסאם מראענה: את עובדת?
יעל שולמן: אני פרשתי כי לפני שנתיים הבת הצעירה שלי חלתה בסרטן, ואז כבר לא יכולתי לעבוד.
יעל שולמן: גם עם נועה בבית וגם ילדה מאושפזת, אז היינו צריכים להתחלק, גם הגרוש שלי הפסיק לעבוד במשך חצי שנה, כי אחד היה צריך להיות בבית החולים עם נטע ואחד היה צריך להיות בבית עם נועה, אז היינו מתחלפים, עושים משמרות.
יעל שולמן: אז פרשתי, היום אני גמלאית, וכרגע יש לי מטפלת מקסימה, אנושית, נאמנה, אוהבת את נועה, שרה לה, מדברת אליה, וזה פשוט, את יודעת, זה אוצר, זה לא יסולא בפז, ואני באמת לא יודעת אם בעוד חצי שנה אני צריכה - - - אנחנו הגשנו אותה לוועדה ההומניטארית, כמובן, והיא נדחתה על הסף.
אבי סלומה: אמרו למה?
יעל שולמן: למה?
יעל שולמן: כי היא עברה את מכסת השנים המותרת לה בארץ.
יעל שולמן: אבל אני אומרת, אם יש מטפלת כזאת טובה, שאנחנו מאוד רוצים אותה והיא מוכנה לעבוד, כי כל מה שניסיתי באופן חוקי, אף אחת לא הייתה מוכנה לעבוד, האופציה היחידה שנותרה לי היא לחפש מישהי שצריכה ועדה הומניטארית, והגיעה אלינו באמת - - -
אבתיסאם מראענה: יש לה שם?
יעל שולמן: מרי, כן, בחורה מקסימה באמת, שלא בוחלת בעבודה ולא מתפנקת, ועובדת, ואוהבת את נועה, ומתקשרת עם נועה.
יעל שולמן: חשוב לי לציין שלנועה יש גם התנהגויות אוטיסטיות, אז כל שינוי וכל החלפה של מטפלת גורמים לה לנזק, יש לה התקפי זעם, היא מרביצה לנו לפעמים, ונורא קשה לטפל בה.
יעל שולמן: אני מאוד אשמח שכמו שאפשרו לי להכניס מטפלת לבית שלי, שיאפשרו את המשך ההעסקה שלה.
אבתיסאם מראענה: וואי יעל, תודה, אני מאחלת הרבה הרבה בריאות, לנועה ולנטע, ואנחנו גם כאן תמיד להקשיב.
יעל שולמן: תודה רבה שאפשרתם לי לדבר.
אבתיסאם מראענה: אנחנו הקשבנו לסיפור שלך, גם של ג'ודי, ואנחנו כמובן נטפל בזה באופן אישי בשמחה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעבור ולתת רשות דיבור לעובד הסוציאלי רענן, בבקשה, תציג את עצמך בשביל הפרוטוקול.
רענן שנהב: רענן שנהב, עובד סוציאלי, אני מייצג את עצמי ואני מקווה שגם את האנשים בשוק.
רענן שנהב: אני רוצה קודם כל להודות על ההזדמנות לדבר, וגם להעלות כמה נושאים, במיוחד לגבי מה שהגב' שולמן העלתה פה.
רענן שנהב: בהמשך לדיון על הוועדה ההומניטארית, אני בשבועות האחרונים חשבתי על פתרון שאני חושב שכדאי לייעל אותו, כדי שהוועדה תיתן מענה לא מבחינת חוק אלא מבחינת צדק, מבחינת אנושיות, מבחינה כזאת שהיום אנשים שהם באמת כמוה יוכלו לגשת לוועדה ובלב שלם לדעת שזה מקרה הומניטארי, שייתר את העומס של הוועדה.
רענן שנהב: כיום אני חושב שגם ההתמשכות של הדיונים, ההחזקה של אנשים בחוסר ודאות לאורך חודשים ולאורך תקופה בציפייה לקבל תשובה, זה גורם נזק נפשי ורגשי, גם למטופל וגם למטפל.
רענן שנהב: אני חושב שמבחינת רפורמה של חקיקה צריך שכל עובד שרוצה לגשת לוועדה יוגדר מראש בתוך מאגר של עובדים שרשאים לגשת לוועדה.
רענן שנהב: בסיום התקופה של 63 החודשים, יהיה מאגר שיופץ על ידי הלשכות, שכולל את העובדים וגם לאיזה קהל הם מתאימים.
רענן שנהב: לא סיימתי.
רענן שנהב: להכיר גם במטופלים, מטופל שמוציא רישיון יוכל להיות מוכר כמקרה הומניטארי, וברגע שיהיה מאגר של עובדים כאלה שיצוותו למעסיקים כאלה, הם יאושרו מיידית, כי העובד הוכר כזכאי והמעסיק יוכר כזכאי, ומה שיישאר זה כל המקרים החריגים.
רענן שנהב: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.
אבתיסאם מראענה: אבל אין לנו זמן כל כך.
רענן שנהב: כן, אבל זאת הייתה נקודה קטנה.
אבתיסאם מראענה: אז לקצר.
רענן שנהב: אני אעשה את זה בקצרה.
רענן שנהב: לגבי הנושא הזה של המדיניות בשוק שתמיד הייתה קיימת, זה שיהיה עובד על כל מטופל.
רענן שנהב: אין כאן אבטלה של עובדים זרים בשוק, זה שאומרים שיש כאן 10,000 או 3,000 אלה מספרים באוויר, הנתונים האלה לא מדויקים בזמן אמת, כי כל הזמן עובדים נרשמים, עובדים כמחליפים, עובדים זמנית, עובדים במשק בית או בכל דבר, ואנחנו באמת לא יודעים בזמן אמת כמה עובדים הם באמת זמינים להשמה.
רענן שנהב: לגבי תקופת ההתארגנות, אני חושב שהגישה הזאת לתת לאנשים את חוסר הוודאות, כשאומרים להם שיש להם עוד שמונה חודשים ועוד שמונה חודשים, בזמן הזה הם בחוסר ודאות.
אבתיסאם מראענה: תודה, רענן.
אבתיסאם מראענה: אז בעצם זאת שאלה שאנחנו עושים אותה בסיכום, אבל אני אשים אותה בפרוטוקול.
אבתיסאם מראענה: כל הסוגייה הזאת, המאגר הזה שגם אתה, רענן, מדבר עליו, כמה עובדים באמת יש בשוק, ואף אחד לא יודע איפה הם מצוותים, אני חושבת שזה משהו שאפשר לדון בו, אלא אם כן יש לכם כבר תשובות, אין לי מושג
ענבל משש: המאגר הזה מפורסם ללשכות הפרטיות, שהתפקיד שלהם הוא לתווך בין העובד לבין המטופל, הם מקבלים אם אני לא טועה כמעט כל יום מייל עם רשימה של עובדים, עם כל הפרטים, ואותם עובדים שפנויים להשמה לא נשארים ברשימות שמורות אצלנו, והתפקיד שלהם זה פשוט לעשות תיווך, התאמה, בין הצרכים של המטופל לבין המטפל, זה דבר שמתפרסם באופן קבוע.
אבתיסאם מראענה: דורון רז, יו"ר איגוד חברות הסיעוד, אתה איתנו?
אבתיסאם מראענה: בבקשה, שלוש דקות, כי הזמן שלנו דוחק.
אבתיסאם מראענה: רגע, אדוני שנייה, יש לנו ברכה.
אבתיסאם מראענה: אני אברך את חברתי, מה שלומך?
מיכל מרים וולדיגר: בסדר גמור, בוקר טוב, עוד מעט צוהריים.
אבתיסאם מראענה: צוהריים טובות.
מיכל מרים וולדיגר: אצלי אומרים טובים, אבל בסדר.
אבתיסאם מראענה: חברת הכנסת מיכל וולדיגר היא בצד הכי ימני שלי, אבל אני מתה עליה, אין דברים כאלה, אני שמחה שהצטרפת לדיון שלנו.
מיכל מרים וולדיגר: קודם כל, אני יושבת משמאלך אז את יודעת.
מיכל מרים וולדיגר: אז אני מניחה שפספסתי לא מעט מהדברים שנאמרו פה ואולי אני אחזור, אז אתכם הסליחה, כי אתם יודעים, יש פה לא מעט ועדות וכולן חשובות והדיונים שם הם חשובים, אבל לא יכולתי לוותר על הדיון פה.
מיכל מרים וולדיגר: גילוי נאות, יש לי חם וחמה שהם אנשים מבוגרים והם קיבלו אישור להעסיק עובד זר.
מיכל מרים וולדיגר: אני לא רוצה לתאר פה את ה'ויה דולורוזה' שהם היו צריכים לעבור כדי למצוא אחד כזה, זה באמת היה קטסטרופה אמיתית.
מיכל מרים וולדיגר: אני יודעת ב-20 ביוני 2021 היה דיון בנציבות שיוויון הזכויות לאנשים עם מוגבלות, ושם עלה נתון מזעזע, שנכון ליוני, אני מניחה שהדברים לא השתנו הרבה, יש חוסר של כ-22,000 עובדים זרים בענף הסיעוד, וזה לא ייאמן.
מיכל מרים וולדיגר: למען האמת זה ייאמן, כי אני בעצמי נתקלתי בדבר הזה, ורבים מחבריי שההורים שלהם כבר מבוגרים יותר, נתקלים בזה יום יום.
מיכל מרים וולדיגר: יש כאן בעיה אקוטית, אני חושבת שאנחנו ממהרים להוציא, אני מבינה את כל הבעיה, כלומר, את המורכבות.
מיכל מרים וולדיגר: אני מבינה את הבעיה של להשאיר עובדים זרים שנמצאים פה מעל שמונה שנים במדינה, אני מבינה את זה, אבל מאידך, מאחר ויש לנו בעיות עוד לפני הקורונה, בוודאי שהקורונה רק האירה עוד יותר על הבעיה הזאת, אפשר לחשוב על תיקון חקיקה, שכן לאפשר לעובדים זרים שנשארים מעל שמונה שנים לקבל הארכה בשנה.
מיכל מרים וולדיגר: לאפשר לאלה שנמצאים פה להמשיך להיות פה, שוב, בהארכה של שנה.
אבי סלומה: לא לכולם.
מיכל מרים וולדיגר: לא לכולם, בוודאי שזה צריך עבור וועדה, בוודאי, אבל לא באופן גורף להגיד שמונה שנים ולהעיף אותם החוצה, כי יש כאן צורך, הצורך הוא ברור, הוא זועק מתחת לכל פינה, ואני דיברתי רק על הקשישים אבל כמובן שיש אנשים עם מחלות שצריכים את העובדים הזרים האלה, והם לא יכולים לעשות שום דבר בלי שיהיה לידם עובד זר, ואין עובדים זרים, אז הוועדה היא חשובה, אני מברכת אותך על קיום הדיון הזה.
מיכל מרים וולדיגר: אז קדימה, בואו נפעל כדי שזה לא יהיה רק דיבורים אלא שגם בפועל דברים ישתנו ויהיה אפשר למצוא פה עובדים זרים ביתר קלות.
אבתיסאם מראענה: יופי, נפלא, אנחנו עובדות מאוד מאוד קשה, את מוזמנת תמיד להגיע לוועדות שלנו ולתת בראש.
אבתיסאם מראענה: תודה, יקירתי, חה"כ מיכל וולדיגר.
אבתיסאם מראענה: דורון רז, סליחה.
דורון רז: דורון רז, יו"ר איגוד חברות הסיעוד.
דורון רז: קודם כל, ברכה על הדיונים הפוריים שאת מקיימת.
דורון רז: אני רוצה לומר, שרשות האוכלוסין הולכת בין הטיפות ועושה מאמצים גדולים למצוא פתרונות וללכת לקראת החוסר בעובדים שקיים בישראל.
דורון רז: החיצים לא צריכים להיות מופנים לרשות האוכלוסין, הם צריכים להיות מופנים לחקיקה שתשנה את הבסיס של הדברים, הם נוהגים על פי חוק, והחוק כובל אותם לדרך התנהלות מסוימת.
דורון רז: אני רוצה להזכיר כמה דברים.
דורון רז: אני הרבה שנים בסיעוד, בעבר, הייתה מגבלה של 51 חודשים שבהם היה אפשר לעבוד בארץ, ואחרי 51 חודשים העובד היה חייב לעבוד את הארץ, לא משנה מה היה.
דורון רז: אנחנו יזמנו דיונים פה בכנסת והעלנו את הנושא, ואמרנו שלא יכול להיות שנוצר קשר בין מטופל למטפל, ודווקא במצב שהתדרדר מצבו והוא נהיה יותר קשה ויותר זקוק למטפל, ואלה דברים אינטימיים, וטיפול אישי, ורחצה, וכל מיני דברים שבשבילם חייב להיות את הקשר האנושי בין המטפל או המטפלת לבין המטופל, אבל דווקא אז אמרו לו ללכת הביתה כי נגמרו לו 51 החודשים.
דורון רז: הכנסת הבינה את זה ושינתה את החקיקה, והאריכה את זה למשך כל חייו של המטופל.
דורון רז: זאת אומרת שאם יש עובד, הוא יכול לטפל עד יומו האחרון ולא ללכת דווקא כשצריך, הקשר הזה יש לו חשיבות עצומה, בטח עבור אנשים שיש להם דמנציה ודברים אחרים.
דורון רז: לגבי זה, אני חושב שהמעשה שעכשיו נעשה, או הדרך של הפעולה של רשות האוכלוסין שכבולה לחוק, היא יוצרת חוסר ביטחון אצל האנשים, והאמת היא שחלק מהאנשים אולי לא יגיעו ל-30 ביוני, אבל האנשים עדיין רואים את האופק והם מבינים שהם על משהו זמני והם תלויים באוויר.
דורון רז: זה לא שהם עכשיו מחליטים לחיות את מה שצריך, את היום-יום עד ה-30 ביוני, הם כבר חיים את ה-30 ביוני כשהם יצטרכו להיפרד מהמטפל וזה משבש את כל מהלך החיים, גם למטפל וגם למטופל.
דורון רז: אם המטפל יודע שהעתיד שלו קצר אצל המטופל, אז תהיה התייחסות אחרת, אבל אם הוא יודע שזה המקום הקבוע שלו לתקופה ארוכה.
דורון רז: אנחנו יזמנו בעבר, לא רק אנחנו, שיתוף פעולה עם משרד הפנים.
דורון רז: בתקופה שגדעון סער היה שר הפנים, המדינה החזירה למעגל העבודה 8,000 עובדים לא חוקיים שהיו בארץ, ובתקופה של שר הפנים אריה דרעי החזירו עוד 1,500 עובדים לא חוקיים שהיו בארץ, בלי הגבלה של שנים שהם היו.
שריי גבאי: זה רק לא מדויק, הייתה הגבלה, גם בהלבנה הייתה הלבנה של 13 שנים.
דורון רז: בסדר, 13 שנים זה בסדר, זה מכובד.
שריי גבאי: היו הגבלות נוספות.
דורון רז: סליחה, אני מקבל את זה, 13 שנים.
דורון רז: גם היום, אם היה 13 שנים זה היה בסדר.
דורון רז: אני חושב שמה שהיה צריך לעשות עכשיו, כי אנחנו חיים במצוקה, יכול להיות שיהיה גל חמישי - - -
אבתיסאם מראענה: כן, זה ברור לנו.
דורון רז: רק שנייה, אני כבר מסיים.