GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבתיסאם מראענה: קודם כל, צריך להכיר זה, יש מחסור מאוד גדול ורשות האוכלוסין וההגירה לא נותנת את המענה, היא פשוט לא נותנת מענה, אז כל המצוקה של הרוב מתנקז למשהו שנראה להם שאולי זה מה שיציל אותם מבדידות, מקושי מאוד גדול, וזאת הוועדה ההומניטארית.
אבתיסאם מראענה: אז אל תקראו לה ועדה הומניטארית, כי אני שומעת הומניטארי ואני חושבת לעצמי שאולי יש מישהו שמקשיב לי?
אבתיסאם מראענה: אתן יודעות כמה פניות מאנשים אנחנו מקבלות במיילים ואנשים שמתקשרים ומתקשרות ואומרות לנו שהן כותבות את סיפור החיים שלהן קורע לב, אנשים מספרים את הסיפורים הכי קשים שלהם, מדברים על הטראומות שלהם, חוזרים 30 ו-40 שנה אחורה, מדברים על הצבא שלהם, מה הם נתנו למדינה, ואיפה הם היום ומה קורה להם, הם אוכלים, רעבים, קשה להם, קר להם, רע להם, לא טוב להם, והם בבדידות מאוד גדולה, ואף אחד לא מטפל בהם.
אבתיסאם מראענה: המשפחות שלהם קורסות תחת הנטל, גם כלכלי, אנשים עוזבים את העבודה שלהם בשביל זה.
אבתיסאם מראענה: בסופו של דבר הם מספרים את כל הסיפור הזה, שולחים את זה לוועדה ההומניטארית בתקווה שיש מישהו שם שקורא את הדברים שלהם למרות שהם לא עומדים בתנאי הסף.
אבתיסאם מראענה: אבל, מסתבר שאם אתה לא עומד בתנאי הסף, הבקשה שלך אפילו לא נבדקת, לא נקראת.
אבתיסאם מראענה: זאת הבעיה הכי גדולה, הסיפור הרומנטי, ההומאני הזה, שמספרים ומשווקים לאזרחים ולאזרחיות מדינת ישראל אך בסופו של דבר נתקלים בחומה, ואין לה מענה.
אבתיסאם מראענה: אדם שנדחה בוועדה ההומניטארית, מה הוא עושה?
אבתיסאם מראענה: מה היא עושה?
אבתיסאם מראענה: לאן היא הולכת?
אבתיסאם מראענה: היא מתקשרת למדינה זרה ומבקשת שיביאו לה שניים-שלושה והיא תבחר?
אבתיסאם מראענה: זאת לא המציאות, זאת פשוט לא המציאות והגיע הזמן שאנחנו פשוט נבין, כולנו ביחד, גם כבית מחוקקים ומחוקקות, גם אתם כמשרדי ממשלה, גם כאזרחים ואזרחיות.
אבתיסאם מראענה: יושבות פה אנשים ונשים מדהימים ומדהימות, גררו רגליים, באו עם כיסאות גלגלים והגיעו לכאן כדי לזעוק את הזעקה הזאת, ואני שותפה לה.
אבתיסאם מראענה: תפסיקו לספר סיפור, שהוועדה ההומניטארית היא לא המקום או כן המקום, היא פשוט לא נותנת מענה, צריך מענה אחר.
אבתיסאם מראענה: סליחה על הסיפור הזה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לפנות אליך, עו"ד יוסי ויצמן.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה שתספר לי ותתאר לכל בן אדם שיושב בחדר, איך נראית ועדה הומניטארית.
אבתיסאם מראענה: לאנשים נמצא בראש משהו אחר, עכשיו תציג לי את התמונה, מבחינתי תתאר לי אותה ויזואלית, יושבים סביב שולחן, יש עוגיות או אין עוגיות, מה יש שם, מי האנשים שיושבים שם, מה התדירות בה אתם מתכנסים ומתכנסות.
יוסף ויצמן: תודה, תכף אני גם אתייחס לכיבוד של הוועדה, אבל בשולי הדברים.
יוסף ויצמן: אני בוועדה כחמש שנים, אנחנו מתכנסים בוועדה בדרך כלל אחת לשבוע.
יוסף ויצמן: היינו יושבים עד לפני שנה וחצי בירושלים במטה של רשות האוכלוסין וההגירה, בשנה האחרונה אנחנו יושבים בלוד בנתב"ג, בקריית שדה התעופה, יש שם את הלשכה של רשות האוכלוסין ושם אנחנו יושבים.
יוסף ויצמן: אנחנו מתכנסים, כאמור, אחת לשבוע, גברתי, בשעות הבוקר בין השעה 9:00 לשעה 14:00.
יוסף ויצמן: אנחנו עושים את הכל כדי שלא יהיו דחיות.
יוסף ויצמן: כלומר, בכל רגע נתון לא יושבים בוועדה יותר מ-50 או 30 תיקים בהמתנה.
יוסף ויצמן: לרוב אנחנו דנים בתיק שהוגש באותו שבוע או באותם שבועיים, כמובן אחרי שהוא מוכן לוועדה.
יוסף ויצמן: חברי הוועדה, אגב אנחנו בהרכב מלא.
אבתיסאם מראענה: כמה חברים?
יוסף ויצמן: אנחנו ארבעה חברים.
יוסף ויצמן: לצידי, משה נקש שנמצא בוועדה, יש לנו עובדת סוציאלית או עובד סוציאלי שנמצאים מטעם רשות האוכלוסין וההגירה, ועוד נציג שלישי, שהיום זה ערן זהבי.
עינבל משש: הוא ראש אגף בכיר, הוא סגן ראש מינהל מעברי הגבול.
עינבל משש: אגב, חברי הוועדה מקבלים כתב מינוי, וכתב המינוי מפורסם ברשויות, כך שתפקידי חברי הוועדה מפורסמים לציבור.
יוסף ויצמן: אז אנחנו בדרך כלל יושבים בהרכב מלא, דנים תיק ותיק לגופו, לא לפי הכללות, לא לפי כללים, לא לפי כלום.
יוסף ויצמן: אנחנו פותחים את התיק, בודקים את הרקע הרפואי, ואם אני מדלג רגע על המסקנות, אנחנו באמת מאשרים 93 אחוזים מהתיקים, ממה שמגיע לפחתנו.
יוסף ויצמן: אחת לתקופה אנחנו יוצאים לשטח, לביקורי בית, אנחנו רוצים לראות איך נראים הדברים.
יוסף ויצמן: אני מסכים עם היו"ר, גברתי, אני באמת סבור שמדובר בדיני נפשות, ממש דיני נפשות ופיקוח נפש.
יוסף ויצמן: אנחנו רואים בשטח, אנחנו רואים את המטופלות והמטופלים בשעתם הקשה.
אבתיסאם מראענה: אתם רואים אותם?
אבתיסאם מראענה: אתה לא פוגש אותם באופן אישי, או שכן?
יוסף ויצמן: אני לא פוגש את כולם, אבל מדגמית אנחנו יוצאים לביקורי בית בשביל לראות את המצב בשטח.
אבתיסאם מראענה: מתי היית בפעם האחרונה בביקור בית?
יוסף ויצמן: לפני חודש עשינו ביקורי בית בסביבות העיר מודיעין.
יוסף ויצמן: עשינו ארבעה ביקורים, ביקורים קורעי לב, אני חייב לומר, אפילו לנו זה היה קשה לראות את זה והתרשמנו בשטח.
יוסף ויצמן: אגב, בשונה מביקורים אחרים, הביקורים היו מוצלחים.
יוסף ויצמן: כלומר, שמצאנו את העובד בתוך הבית, שהוא נמצא.
אבתיסאם מראענה: לפי מה אתה יוצא לביקורי בית?
יוסף ויצמן: דברים שמעלים חשד, דברים שאני רואה שיש איזשהם כיוונים של חשד לגבי סגנון הבקשה, הנוסח של הבקשה, משהו שנראה לי אולי קצת חשוד, אני יכול מדגמית ללכת ולראות.
יוסף ויצמן: או שיש איזשהו נושא מסוים שמעניין את חברי הוועדה לראות אותו, סוג מסוים של מטופל, אז יוצאים לשטח ורואים.
יוסף ויצמן: אני יכול לומר שגם נפגשתי בדברים מזעזעים.
יוסף ויצמן: אני נפגשתי גם כשאין עובד בשטח, היינו בביקורי בית ודיווחנו על כך, שהעובד לא היה בשטח, שהמשפחה של המטופל בכלל לא ידעו שיש בקשה והגישו בשמם כל מיני מאכערים.
אבתיסאם מראענה: רגע, אני לא מבינה, אז אתה בעצם גם בתפקיד של האכיפה?
אבתיסאם מראענה: תסביר לי את זה.
יוסף ויצמן: אז אני אסביר.
יוסף ויצמן: אני ממש לא בתפקיד האכיפה.
יוסף ויצמן: אני כיו"ר הוועדה, כשיש מקרים מסוימים שמעוררים חשד, אני רוצה לראות את זה בשטח.
יוסף ויצמן: אני סבור שקשה לי לשבת בין קירות, כמו שגברתי אמרה, בתוך חדר, ולהחליט מבלי שמידי פעם אני אראה את המטופלים ואני אפגוש אותם, ואני אוכל לשאול שאלות ולהבין איך זה נראה בשטח.
יוסף ויצמן: אי אפשר לראות את הדברים מבעד קירות של חדר, בלי להתרשם.
יוסף ויצמן: לכן יצאנו והתרשמנו, מדגמית לחלוטין.
יוסף ויצמן: ראינו דברים קשים, ראינו גם דברים שאני, למשל, למדתי מזה.
יוסף ויצמן: למדתי כל מיני סימנים של בקשה, שאם היו לי איזשהם סימני מרמה, ואז הגעתי וראיתי שבכלל הבקשה הייתה שהמטופלת תהיה בת הזוג בסופו של דבר, שהמטופל סיפר שהיא בת הזוג שלו בכלל, והם מתנהגים כבני זוג, אז אולי אותות מרמה שהיו נראים לנו, כן היו נכונים.
יוסף ויצמן: לכן, אנחנו עושים את המקסימום שאפשר, מתכנסים בתדירות גבוהה, אנחנו לרוב בהרכב מלא, בוחנים תיק ותיק, יש לנו גם את חוות הדעת של העובדת הסוציאלית או העובד הסוציאלי שנמצא בוועדה, והם מנסים לעשות את המקסימום שיש.
יוסף ויצמן: אני רוצה לומר, גברתי היו"ר, גם בימי הקורונה, גם בימים שהיו לנו את כל הסיבות שבעולם לא להתכנס, לא הבאנו שיהיו תיקים פתוחים.
יוסף ויצמן: אנחנו מבינים שמדובר בפיקוח נפש, בדיני נפשות, באנשים שמחכים לבקשה.
יוסף ויצמן: אנחנו עושים את הכל כדי שזה יהיה, ונראה לי שהתוצאות מראות את זה, אין תיקים פתוחים, דנים בתיקים באותו החודש, ו-93 אחוזי אישורים מתוך מה שמוגש בפנינו.
אבתיסאם מראענה: האמת היא שאין לי את המספר הזה, לא קיבלתי את זה מרשות האוכלוסין.
עינבל משש: שלחנו.
עינבל משש: בבוקר.
אבתיסאם מראענה: שלחתם בבוקר?
אבתיסאם מראענה: אנחנו לא קיבלנו שום דבר, ואני גם חושבת שזה לא כל כך מקצועי לשלוח לוועדה באותו יום של הדיון חומרים לקריאה.
עינבל משש: לא שלחנו חומרים, שלחנו את הנתונים, לא ביקשתם חומרים לקריאה, גברתי, ביקשתם נתונים ושלחנו לכם.
אבתיסאם מראענה: על הבוקר?
אבתיסאם מראענה: היום, לפני הדיון?
אבתיסאם מראענה: אוקי, שיהיה לנו בהצלחה, כמו שאנחנו אומרות.
עינבל משש: אנחנו פה להשיב על כל שאלה, הנתונים יודעים ומוכרים ואנחנו נשמח להשיב על כל שאלה.
אבתיסאם מראענה: בסדר, לפי הנתונים שיש בידיים שלי - - - אוקי, אז עו"ד ויצמן אומר ש-93 אחוזים מהבקשות כן מתקבלות, האם זה נכון?
עינבל משש: אני אמרתי את זה עוד קודם לפניו, אני אמרתי ש-2,234 בקשות, שמהוות 93 אחוזים, אושרו בוועדה.
עינבל משש: 161 תיקים, שבעה אחוזים, נדחו, בשנת 2021.
עינבל משש: אם אפשר, בואו נחזור רגע על הנתונים וגם נראה עלייה במספר האישורים.
עינבל משש: אז בשנת 2017 אושרו 1,074 תיקים, נדחו 564.
עינבל משש: בשנת 2020 אושרו 1,490, 167 נדחו.
עינבל משש: כבר רואים קפיצה של כמעט 400 תיקים בשנת 2020 שאושרו בוועדה.
עינבל משש: בשנת 2021 אושרו 2,234 שמהווים 93 אחוזים.
עינבל משש: עבודת הוועדה היא גם יעילה, בגלל קיצור זמני הטיפול, וגם, רואים שמרבית הבקשות שמוגשות ונכנסות לדיון בוועדה, מאושרות, אז אלו הנתונים.
אבתיסאם מראענה: אוקי, שאלה אחרונה למר ויצמן, אתה חושב שהמכסה שנקבעה היא עונה, לדעתך, על הצרכים?
יוסף ויצמן: אני אומר לגברתי, כשנכנסתי לוועדה, כפי שנאמר, זה היה 200, ואני דרשתי להעלות את זה.
יוסף ויצמן: כשאני אומר 'דרשתי' זה חברי הוועדה הנפלאים שנמצאים איתי ועושים עבודת קודש כולם ביחד, דרשנו להעלות.
יוסף ויצמן: זה עלה בהדרגה, 1,000, 2,000, היום זה 4,000.
יוסף ויצמן: לא דחינו אף בקשה בגלל שלא הייתה מכסה, זאת לא הבעיה, זה לא המכשול, ואם זה יהיה אז אנחנו פונים לשר ומבקשים העלאה.
יוסף ויצמן: תמיד שרי הפנים פתוחים לחתום על המכסות, אבל זה לא המכשול שעומד בפנינו.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת רשות דיבור לשנהב רענן, אופק רגב עובדים, בבקשה.
אבתיסאם מראענה: אנחנו בדיון מאוד מורכב וגם יש הרבה שיש להם רשות דיבור, אז אני מבקשת ממש לקצר, שתי דקות ושלושים שניות.
רענן שנהב: אין פרק מסוים שבו הוועדה מחויבת לתת תשובה.
רענן שנהב: יש לי כמה מקרים שאני מכיר שהם כבר חודשים ארוכים נמצאים בוועדה.
אבתיסאם מראענה: עומדים בתנאי הסף?
רענן שנהב: עומדים בתנאי הסף, הוגשו לוועדה.
עינבל משש: לא מוכר לנו דבר כזה, אני אשמח לבדוק עכשיו, אז בוא תעביר את התיקים, יש פה עו"ס.
עינבל משש: תעביר לנו עכשיו ונקבל תשובה עכשיו, אין מקרה שממתין שנה בוועדה, אבל גם לא נדבר על מקרים ספציפיים אבל בסדר.
אבתיסאם מראענה: רגע, שניה, קודם כל, כן, אנחנו לא פותחות פה פרטיות של בני אדם, אבל כן, הגיע הזמן שהדברים יהיו ספציפיים, לא בשמות של בני אדם אבל כן במספרים, להתחיל לשים את הדברים על השולחן.
אבתיסאם מראענה: במקום שאת לבד מתמודדת עם זה, מקבלת את הפניות, וגם אנחנו מקבלות את הפניות וכל הארגונים האזרחיים מקבלים את הפניות, אז כן, אנחנו רוצות להבין מה המספרים וגם לסמן את הבעיות, כי בסופו של דבר הוא אומר שהם עומדים בתנאי הסף, אנחנו לא יודעים מה הזמן, מתי אמורים לקבל את התשובה, ואת אומרת כן ולא, אז בואי נסדיר את זה.
אבתיסאם מראענה: אנחנו נרשום את הדברים, נרשום את ההערות, נעביר לכם את ההערות שעולות מהדיון ואנחנו נטפל בזה.
אבתיסאם מראענה: לא צריך להיעלב, לא צריך לקחת את זה אישית, בואו נהיה ענייניות ומקצועיות.
אבתיסאם מראענה: כן אדוני, אני איתך.
רענן שנהב: זאת רק נקודה אחת, אין באמת פרק זמן שבו הוועדה אמורה לתת מענה, לפי התקנות.
רענן שנהב: דבר שני, אני רוצה להבין איזה סוג סיקור למקרים שנדחו בוועדה.
רענן שנהב: טורח בן אדם, מגיש בקשה, הוא לא עומד בתנאי הסף ונדחה, הוא יכול לפנות באמת למסלול שאמרו, לבית הדין לעררים, זאת כמובן קרקע פורייה לעורכי דין שדורשים אלפי שקלים ממשפחות שגם ככה נמצאות במצוקה, והגישה הזאת נמנעת מהם, לפעמים רק על רקע כלכלי.
רענן שנהב: אני אציין איזשהו מקרה שליוויתי אותו בשנה שעברה, של משפחה שבה עובדת שעבדה אצלי הייתה אצל הלקוח, המעסיק נפטר ואחותו של אותו מטופל לקחה את העובדת ורצתה להגיש אותה לוועדה.
רענן שנהב: היא הייתה עובדת שעבדה כשש שנים, הגישו אותה לוועדה וקיבלו דחייה על הסף, כי לעובדת לא היה מה שנקרא 'רצף תעסוקתי', שהיא עבדה 24 חודשים ברצף אצל אותו מעסיק.
רענן שנהב: גם הנושא הזה של רצף תעסוקתי הוא לא ברור בתקנות.
רענן שנהב: למשל האם רצף תעסוקתי נחשב כשהעובדת הייתה בחופשה, נגיד בין שני מעסיקים, המעסיק שהיה נפטר, היא יצאה לחופשה לחו"ל לחודש, האם זה קוטע את הרצף או שהרצף ממשיך עם המעסיק הבא?
רענן שנהב: האם כשהעובדת הייתה בחופשת מולדת בזמן שהיא עבדה אצל מעסיק, האם זה פוגע ברצף?
יוסף ויצמן: לא, לא פוגע ברצף.
רענן שנהב: מה שהיה באותו מקרה, והמקרה הזה הגיע לבית משפט והם זכו בבית המשפט, המדינה ערערה ועמדה על הרגליים האחוריות, והם נדחו בבית המשפט המחוזי אני חושב, הם היו כבר על סף הגשה לעליון, והמטופלת לצערנו הרב נפטרה.
רענן שנהב: אבל בית המשפט קבע שהמשפחה הוכיחה שהיה רצף תעסוקתי של 24 חודשים וחצי, לעובדת הזאת, שמראיות שהגישו, אישורי תשלום ששולמו לה על המעסיק, אישורי ביטוח רפואי, קבלות מחברות הסיעוד שביצעו השמה לעובדת, הכל היה והכל הוגש ובית המשפט כן קבע שהם הצליחו להוכיח שהיה רצף תעסוקתי, אבל בערעור של המדינה זה נדחה כי המדינה הסתמכה על מערכת הרישום של רשות האוכלוסין כדי לקבוע, שבגלל שברישום לא היה דיווח על העובד, כמו שהיה בפועל, אז דין הערעור להידחות, אף על פי שהייתה הוכחה ברישומים, והיה אפשר להבין שהרישומים לא כנראה לא היו מדויקים ברשות.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת זכות דיבור לאבי סלומה, ארגון אנש"ים, ארגון נכי שיתוק מוחין.
אבי סלומה: אני נכה שיתוק מוחין, כמוני יש 40,000 נכים במדינת ישראל.
אבי סלומה: הבעיה היא מחסור בעובדים זרים, כי העובדים בוחרים את הנכה.
אבי סלומה: הם למעשה בוחנים את הנכה האם כדאי להם או לא.
אבי סלומה: מה שקורה הוא שהנכים עומדים לבחירה, לא העובדים.
אבי סלומה: לאחר שבוחנים בוועדה ההומניטארית, למעשה המעסיק נמצא כבן ערובה אצל המטפל הזר ואז הם נוטשים את חסר הישע.
אבי סלומה: מה שקורה בארץ, הוא שאם אדם, אזרח ישראל, מטפל בחסר ישע ונוטש חסר ישע, הוא מואשם בפשע פלילי.
אבי סלומה: עובד זר שנוטש חסר ישע, חופשי כפרפר ואין עליו אכיפה.
אבי סלומה: מדוע?
אבי סלומה: אנחנו מדברים על זה כבר 20 שנה.
אבי סלומה: צריך לרשום את המטפל כבר עונשין במדינת ישראל, כך שאם הוא נוטש חסר ישע שיושת עליו דין פלילי, וזה לא נעשה.
אבי סלומה: יותר מזה, המטפל יכול לנדוד לאן שהוא רוצה, אין עליו אכיפה, הוא יכול להיות פה שנים על גבי שנים.
אבי סלומה: אני מכיר כמה מקרים שהעובד הזר נשאר בארץ למרות שהוא נוטש חסר ישע.
אבי סלומה: מקרה קרה לי - - - עובד זר הגיע לוועדה ההומניטארית אחרי שנים ואחרי בית משפט אושר לו העובד, ואותו העובד נטש את חסר הישע.
אבי סלומה: למרות התלונות במשטרה ובמחלקת ההגירה ברשות האוכלוסין, לא אושר שום גירוש.
אבי סלומה: הוא נשאר בארץ - - - תודה רבה לך.
אבתיסאם מראענה: תודה לך, תודה ששיתפת, זה מאוד חשוב.
אבתיסאם מראענה: כן אדוני, אתה רשום איתנו?
אבתיסאם מראענה: בבקשה, אני איתך.
אבתיסאם מראענה: מאבק נגד נטישות וקומבינות, לא טעיתי?
רמי סלהוב: נכון.
רמי סלהוב: לי קוראים רמי סלהוב, נמצא איתי קולמן.
רמי סלהוב: אני רוצה לספר את הסיפור עם אבא שלי.
רמי סלהוב: רענן מכיר את התיק שלי טוב, היינו ביחד.
רמי סלהוב: היו אצלי שני עובדים זרים, אבא שלי קיבל אירוע מוחי ושני עובדים נטשו אותו, הם רצו משכורת יותר גבוהה, הכל יותר גבוה.
רמי סלהוב: הגשתי תלונה במשטרה ולא קיבלתי מענה.
רמי סלהוב: מי מגן עליהם?
רמי סלהוב: חברת עדי, זה מגן עליהם.
רמי סלהוב: אחרי שעשיתי את המאמצים, ידידי רענן מכיר את כל התיק, ביטלנו את הוויזה ושני עובדים הלכו לי.
רמי סלהוב: עד שקיבלתי היתר פנוי לקח זמן.
רמי סלהוב: כמעט חצי שנה.
אבתיסאם מראענה: ובזמן הזה מה היה עם אבא?
רמי סלהוב: אני טיפלתי בו.
אבתיסאם מראענה: לבד?
רמי סלהוב: יש לי בעיה ברגליים, יש לי ניתוחים בוורידים.
רמי סלהוב: אני טיפלתי בו, אני לא יכולתי, אני בכיתי יום יום.
רמי סלהוב: אנחנו שילמנו להם את הכסף שמגיע להם, הם רוצים שבתות פיקוח, אני לא יודע מה לעשות.
רמי סלהוב: אני הגשתי תלונות לרשות האוכלוסין וההגירה, והם לא מקבלים את התלונות.
רמי סלהוב: מה הם כתבו?
רמי סלהוב: שהם מאשרים הכנסת עובד זר, זה מה שהם כתבו ואין כאן את המענה של רשות האוכלוסין וההגירה.
אבתיסאם מראענה: אתה בעצם אומר שמצד אחד העובדים נוטשים, ואתם נשארים בעצם בפרק זמן מאוד ממושך שאותו מעסיק לא מטופל.
רמי סלהוב: אני יכול להראות לך גם מכתבים שאני הגשתי.
אבתיסאם מראענה: אני מאמינה לך.
רמי סלהוב: ויש גם תלונה במשטרה נגד שני אנשים.
רמי סלהוב: אני בכיתי יום יום, עד היום אני בוכה, אבא שלי במצב לא טוב.
אבתיסאם מראענה: ויש לו מטפלת או מטפל?
רמי סלהוב: יש לו עכשיו מטפל אחרי שהבאנו אותו, אחרי ששילמתי 2,000-2,500 שקלים הבאתי עובדים ושילמתי על זה כסף.
רמי סלהוב: בשביל שיפנו לי את השהייה.
רמי סלהוב: 90 יום שהייה בשביל להביא אותם לארץ, ואני לא יכול להזמין עוד אחד, אני לא יכול להזמין באופן מידי, זה בעיה עם השהייה.
אבתיסאם מראענה: ופנית לוועדה?
רמי סלהוב: עד שכתבתי את זה לקח לי הרבה זמן, אני בכיתי כל יום.
רמי סלהוב: בואי לאבא שלי, היא ראתה בבוקר, היא הייתה בבית, היא ראתה, אנחנו במצב לא טוב.
רמי סלהוב: הם רוצים 6,000-7,000 שקלים אז אני אמרתי להם, אני משלם כרגע 6,140 שקלים.
רמי סלהוב: הוא רצה השבוע 400 שקלים תוספת, אין לי כסף.
רמי סלהוב: אנחנו מקבלים תרומות, טיטולים, מגבונים, ביקשתי סוציאלית וגם אין עזרה.
רמי סלהוב: אבא שלי כל היום בכיסא, הוא יושב כל היום, ואני מנסה להכניס אותו למרכז יום, אבל הביטוח הלאומי רוצה 3,000 שקלים, ואין לי את הכסף הזה.
רמי סלהוב: אני והאמא מטפלים, יש לי אחים אבל אף אחד לא עוזר לנו, לא כלכלית ולא כלום.
רמי סלהוב: קיבלתי חשבון חשמל על סך 5,300 שקלים, אז מה אני יכול לעשות?
רמי סלהוב: ניסיתי לעבור לסוציאלי, אמרו לי שאני נראה בסדר.
רמי סלהוב: אני לא נראה בסדר, תבואו תראו, תעזרו לנו.
אבתיסאם מראענה: תודה, רמי.
עינת קולמן: עובדת סוציאלית עינת קולמן, מובילת המאבק נגד תרמית העובדים הזרים הסיעודיים.
עינת קולמן: אני בעצם ביום יום מלווה משפחות, שומעת את מצוקתם, וגם לי אישית, היות ויש מחסור, כפי שציינת ומחאתי לך כפיים, כי זאת באמת מצוקה.
עינת קולמן: זאת אומרת, כשאת אומרת 'מחסור' אז זה כואב, כי זה ביום יום לחפש את העובדת הזרה, וזה יוצר להם כל כך הרבה כוח לדרוש, ואפילו שיש לך עובדת זרה, היא סוחטת אותך, היא אומרת לך שאם לא תתני לה שלוש שעות לניקיון אז היא לא תעבוד אצלך כי היא רוצה לעשות עוד 180 שקלים.
עינת קולמן: הלחץ הזה שאנחנו נמצאים בו כי אין עובדים זרים כרגע שמוכנים לעבוד.
עינת קולמן: אני שמעתי אותך וריגשת אותי מאוד, אבל גם לקשישים אין, אז הבאנו עובדת זרה מגיאורגיה, הסברנו לה בדיוק, היות ואני מומחית בתחום של הגיל השלישי הסברתי לה בדיוק מה זה דמנציה, בדיוק מה זה אלצהיימר, בדיוק מי זאת אמא שלי.
עינת קולמן: התאגיד אמר לי לא לדאוג, הכל בסדר, היא אפילו קוראת על אלצהיימר.
עינת קולמן: הסוכן בחו"ל אמר שהיא רוצה והיא מוכנה ויש לה ניסיון בטיפול.
עינת קולמן: היא מגיעה לארץ והיא עושה לי את מה שהיא עושה לכולם.
עינת קולמן: אנחנו בסך הכל מקפצה לעבודה הבאה.
עינת קולמן: למה לעבודה הבאה?
עינת קולמן: היא בסך הכל רוצה את היתר ההעסקה של אמא שלי חולת האלצהיימר.
עינת קולמן: הם נוטשים בלי הודעה מוקדמת.
עינת קולמן: אני ואח שלי מטפלים בשנה הזאת שבעה חודשים.
עינת קולמן: יש לי שני ילדים קטנים, ילד אוטיסט, אנחנו חיים בלחץ מאוד גבוה.
עינת קולמן: לכן, אני ובני משפחה מטפלים התאגדנו, ואנחנו עושים ביום חמישי הפגנה בכיכר רבין בשעה 17:00 כי אנחנו לא יכולים לחיות ככה.
עינת קולמן: לא יכול להיות שעובד זר יעלה 11,000, 12,000, 13,000 שקלים.
עינת קולמן: משרד הכלכלה שיושב פה, יש להם יחידה מיוחדת של עובדים זרים שתובעת.
עינת קולמן: אני מדברת עם ניצולי שואה, לפני שבועיים דיבתי עם ניצולת שואה קשישה בת 90 שנטשו אותה, היא אומרת לי שמתקשרים אליה ממשרד הכלכלה ואומרים לה שהיא תשלם כסף כי יתבעו אותה, זה לא יכול להיות.
אבתיסאם מראענה: אני יודעת שהדיון סוער ויש המון שאלות אבל צריך להיות קשובות וקשובים.
אבתיסאם מראענה: הסוגייה של נטישה היא סוגייה מאוד כאובה ואנחנו לוקחות אותה ושמות אותה מול העיניים, ואנחנו רוצות ודורשות טיפול בסוגייה הזאת.
אבתיסאם מראענה: זה לא מוסרי, זה בלתי אפשרי, כואב הלב.
אבתיסאם מראענה: זה דבר אחד.
אבתיסאם מראענה: אני לא אתן את דעתי על ההפגנה הזאת ביום חמישי, אבל אני רוצה להגיד, קחו בחשבון שאזרחיות ואזרחי מדינת ישראל לא רוצים לעשות את העבודה של להחליף את העובד הזר, אין.
אבתיסאם מראענה: עכשיו, זה לא אומר שאנחנו המטופלות והמטופלים צריכים להיות תחת סחיטה.
אבתיסאם מראענה: האחריות, בסופו של דבר, היא עלינו.
אבתיסאם מראענה: התחרות שנוצרה, נוצרה בגלל מחסור וחוסר אכיפה.
אבתיסאם מראענה: ברגע שלא יהיה מחסור ותהיה אכיפה כמו שצריך, וזה מה שאנחנו דואגות שיהיה בוועדה, אני חושבת שאולי המצב יהיה הרבה יותר טוב לכולם.
אבתיסאם מראענה: אני חייבת לעבור הלאה.
עינת קולמן: אני רק חייבת לומר שהעם דורש צדק סיעודי, ואני רוצה להגיד לך שהעובדים הזרים הגיעו לפה כדי לטפל והם צריכים לזכור שהם באו לפה כדי לטפל ולא כדי לשדרג הכנסה.
אבתיסאם מראענה: יש אנשים שנרשמו פה ורוצים ורוצות את זכות הדיבור.
אבתיסאם מראענה: עינת פרי, מארגון "נכה לא חצי בן אדם", בבקשה.
עינת פרי: אני אמא לשלושה ילדים, ואני רוצה לייצג את הקהילה של אימהות עם מוגבלות שיש להם ילדים צעירים.
עינת פרי: אני חליתי אחרי שהילדים שלי נולדו והם היו מאוד מאוד צעירים, וקיבלתי שר"מ.
עינת פרי: התפקוד שלי די גבוה אבל את פעולות הבית הכי בסיסיות, בעיקר להחליף חיתול, לקלח, להכין סנדוויץ' בבוקר, זה רחוק ממני מרחק שנות אור.
עינת פרי: אי לכך, אני צריכה עזרה, גם לעצמי מעט מאוד, וגם כדי לנהל את הבית.
עינת פרי: לפני כמה שנים, הרבה לפני הקורונה, פניתי לתאגידים וסיפרתי להם שאני אמא ושאני צריכה עזרה.
עינת פרי: זה לא המון עבודה, זה עבודה קצת שונה מהעבודה הסיעודית הרגילה, ואני זכאית לה.
אבתיסאם מראענה: לשכות פרטיות את מתכוונת?
עינת פרי: נכון, הם סירבו לקבל אותי, הם אמרו לי שאין לי סיכוי, שלא ימצאו לי ואין לי מה לעשות אצלם.
עינת פרי: כדי לקבל תאגיד שיקבל אותי הפעלתי קשרים ופרוטקציה, ומצאתי אחד.
עינת פרי: הוא הזמין לי פעמיים עובדות מחו"ל, אני הייתי נוכחת בריאיון, הראיתי פיזית את הילדים, הראיתי את הבית, הראיתי את התנאים לאותה עובדת שנמצאה מחו"ל, היא אמרה "כן, בטח, מה שאת רוצה גברת".
עינת פרי: בפעם השנייה זה היה גם באנגלית ויכולתי לנהל שיחה אמיתית.
עינת פרי: העובדות הגיעו לפה.
אבתיסאם מראענה: היית צריכה שתיים?
עינת פרי: לא, הזמנתי פעמיים, הראשונה הזמנתי תוך חודש, והשנייה תוך כמה חודשים, והן הלכו לטפל בזקן.
עינת פרי: השנייה הגדילה לעשות ובריאיון אמרה לי שהיא בכלל לא מחפשת עבודה אצל סיעודי זקן, סליחה על השפה, זה מגעיל אותה, היא רוצה לעבוד עם ילדים.
עינת פרי: היא הגיעה ותוך כדי השהות אצלי היא חיפשה עבודה אחרת, והלכה הלאה.
אבתיסאם מראענה: את זוכרת את היום שבו הבנת שהיא הולכת?
אבתיסאם מראענה: היא נעלמה פשוט?
אבתיסאם מראענה: נטשה?
עינת פרי: לא, היא לא נעלמה, היא הודיעה לי והכל היה בסדר, ולא היה לי שום דבר לעשות נגד זה.
עינת פרי: ראיינתי עשרות בישראל, עובדות זרות, אף אחת מהן לא הסכימה?
עינת פרי: ילדים, עבודה, זה קשה.
עינת פרי: ראיינתי ישראליות, ביקשתי מאגודת הסטודנטים אולי למצוא לי סטודנטית שתבוא לגור תמורת שכר הולם, שום דבר, כלום.
עינת פרי: ברע לי, הלכתי לעשות את מה שכולנו עושים בסוף, לקחתי מישהי לא חוקית ופניתי לוועדה ההומניטארית, עם דו"ח עו"סית, עם עורך דין, עם כל מה שצריך וכתיבת הסיפור המלא, שבמשך שנים אני מחפשת עובדת ולא מוצאת.
עינת פרי: הבקשה שלי נדחתה על הסף כי אני 50 אחוזים.
עינת פרי: כמובן, עשינו את מה שהשאר עושים, פנינו לבית משפט, ושם זה זוחל.
עינת פרי: בינתיים היא מוגנת והכל טוב.
עינת פרי: אבל, אני לא חושבת שזה הגיוני, זה לא קשור לקורונה, זה היה הרבה לפני, ואני מאוד רוצה שתפתרו את המצוקה הזאת, שהיא באמת ברמה ההומניטארית הכי גבוהה, של נשים עם מוגבלות, צעירות, שלא מצליחות למצוא עובדת.
עינת פרי: אני גם חברה בקבוצה בפייסבוק של 400 נשים כמוני, כולנו היה לנו את אותו סיפור, אני לא היחידה.
אבתיסאם מראענה: וואי, עינת, תודה.
עינת פרי: לשם כך, יש לי רק שתי הצעות מטעם הארגון.
עינת פרי: קודם כל, לתת תמריצים כלכליים ותמריצים אחרים לעובדים שמסכימים לעבוד עם אוכלוסיות קשות, כמונו, כמו המונשמים, כמו אנשים מורכבים סיעודיים קשים בגיל צעיר, שהם חיים בתוך משפחה ועובדים לא אוהבים את זה.
עינת פרי: והבקשה השנייה, היא באמת הקלה בקבלת ויזה הומניטארית במקרים שהם הומניטאריים אמיתיים, וזה מלווה בכל ההוכחות שתרצו.
אבתיסאם מראענה: מר ויצמן, אתה רוצה להגיב?
יוסף ויצמן: רציתי להתייחס בקצרה, אולי חברי יוכל להרחיב טיפה על הסיפור הבאמת מזעזע שנאמר פה לגבי הנטישה.
יוסף ויצמן: זה באמת מזעזע מאוד.
יוסף ויצמן: במסגרת השיקולים אצלנו, אנחנו בודקים גם את העבר של אותו עובד, ולעיתים הדחייה שלנו זה בגלל שאנחנו רואים שיש נטישה בעבר.
יוסף ויצמן: נטישה אצלנו זה דבר חשוב מאוד, ולא נאשר בקשה של נטישה.
יוסף ויצמן: לעיתים, אנחנו לא יכולים לכתוב שזאת הסיבה, ואז מוגש ערעור, אבל כשיש נטישה, עבורנו, אין לו זכות להישאר בישראל, וזה רשום במחשב.
יוסף ויצמן: כשמוגשת תלונה, זה רשום במחשבים, ובכל בקשה שמגיעה אלינו יש עמוד עם העבר של אותו עובד, ובודקים, אין בקשה שלא בודקים את העבר שלו.
אבתיסאם מראענה: וברגע שיש נטישה, ברגע שיש רקע של אותו מטפל עם נטישה, מה ההליכים נגדו?
יוסף ויצמן: את זה אני מקווה שהצוות המקצועי יוכל לומר.
עינבל משש: אני רוצה לומר, ברחל בתך הקטנה, פה לפני כולם, קודם כל נטישה של חסר ישע היא לא מוסרית והיא עבירה על פי החוק, בסדר?
עינבל משש: זה אירוע פלילי ואסור שזה יהיה כך.
עינבל משש: צריך להבחין בין מתן הודעה מוקדמת, אני אומר, לעובד יש זכות לסיים את תקופת ההעסקה אצל המעסיק, הוא חייב בהודעה מראש.
רמי סלהוב: אבל מה הבעיה פה - - -
אבתיסאם מראענה: אדוני, זה לא מקובל, אדוני, אנחנו הקשבנו ואתה תקשיב.
אבתיסאם מראענה: לא, אני יודעת שזה כואב, אבל גם בתוך הכאב אנחנו מנסות לנהל דיון מקצועי וחשוב.
אבתיסאם מראענה: אני הקשבתי לך טוב, כולנו הקשבנו, אז אני מבקשת.
אבתיסאם מראענה: היא תגיד מה שהיא רוצה, זכות הדיבור עכשיו אצלה.
עינבל משש: אז אמרתי, ברור, ובאמת ברחל בתך הקטנה, נטישה של מטופל סיעודי חסר ישע זה לא מוסרי, זאת עבירה על פי החוק, וזה דבר שצריך לגנות אותו ולעקור אותו מן השורש.
עינבל משש: לעובד זר יש זכות לסיים את תקופת ההעסקה שלו אצל מטופל סיעודי.
עינבל משש: אלה שני דברים שונים, גם כשהוא מסיים את תקופת ההעסקה, הוא חייב בהודעה מוקדמת מראש.
עינבל משש: אני אומר, שבענף הסיעוד, בנוהל שלנו, אנחנו קיבלנו חובת הודעה מראש, שהיא אפילו, אני אומר מחמירה יותר, מאשר עובד ישראלי אצל מעסיק, ואני יכולה לומר את זה, אני לא רוצה להכביר פה, גם העובד הזר חותם על הצהרה לפני שהוא נכנס, שהוא מודע שיש לו חובת דיווח מוקדמת, ובכתב.
עינבל משש: גם השלכה שמביאה אותו לארץ חייבת להסביר לו את הנוהל של הודעה מוקדמת, ולהחתים אותו בחוזה מנכ"ל הלשכה שהוא הסביר לו את הדברים.
עינבל משש: עכשיו צריך לשים כמה דברים ולזכור, יחסי עבודה של אחד על אחד, יחס של מטופל-מטפל, יש בו הרבה מרכיבים, באמת, לא תמיד זה מצליח, פעם העובד לא מרוצה ופעם המעסיק, המטופל הסיעודי, לא מרוצה.
עינבל משש: עכשיו באמת, מבחינתנו אמרנו, ואתם רואים את זה גם בתנאי הסף, משך תקופת ההעסקה אצל המטופל היא חלק מתנאי הסף, למה?
עינבל משש: כי זה מרכיב חשוב.
עינבל משש: גם אנחנו רוצים להכווין התנהגות, ובזה שאנחנו רוצים להכווין התנהגות אנחנו רוצים שמטפלים סיעודיים יתמידו בעבודה אצל מטופלים סיעודיים.
עינבל משש: אבל מה קורה?
עינבל משש: במידה והוא לא, והוא עובר למעסיק הבא, מגישים אותו שוב פעם לוועדה ההומניטארית, וכשהוא לא עונה על תנאי הסף, אנחנו עכשיו צריכים להסביר למה יש תנאי סף.
עינבל משש: צריך להסתכל על התמונה המאוד רחבה, זה מאוד פשוט.
עינבל משש: גם אני רוצה להיות נעימה ונחמדה לכולם, אני שומעת את המצוקה והיא באמת נוגעת לליבי, יש לי סבתא סיעודית, זה לא זר לי.
עינבל משש: הנושא הזה הוא באמת דיני נפשות, זה מגיע אלינו כל יום 24 שעות למשרד.
עינבל משש: אני לא צריכה להיות פה כדי לשמוע אותם.
עינבל משש: אני שומעת את זה כל היום וכל הזמן, ואנחנו מחפשים פתרונות.
אבתיסאם מראענה: אני יודעת, עינבל, את צודקת.