GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אברהם דניאל: הוא אומר שהוא סובל מכוח אדם, 25 איש, שהדבר הזה ייצא מחיינו, זה הכול.
<אלי אהרון: לפני כן אני רוצה להוסיף.
מיכל רוזין: תוסיף, אבל נראה לי שהוא הרחיב מאוד.
<אלי אהרון: לא בתחום שלו.
<אלי אהרון: בניגוד לו לי אין טענות נגד האנשים שמממשים, אמרת, את ההחלטות.
<אלי אהרון: זה בסדר גמור, הם עושים את העבודה שלהם.
<אלי אהרון: הבעיה שלי היא עם ההחלטה, עם השיטה, שאנחנו אומרים שזו שיטה שאיננה הוגנת כלפי כל העובדים.
<אלי אהרון: יש איזה שהוא מוטו, והוא נכון, שאומר שהעסקת עובדים זרים, נחיל עליהם את הכללים של עובדים ישראלים וזה בסדר, בתנאי העבודה, בשכר ובכל זה, זה בסדר גמור, דא עקא?
<אלי אהרון: הרי אנחנו יודעים שיש בעיה עם עובדים ישראלים בנושא של תשלומי שכר ובכל זאת שם הפיקוח של המשרד על תנאי ההעסקה וכו' הוא כמו שאנחנו מכירים אותו, עושים בדיקות מדי פעם, פעם בשנה אולי מגיעים לאיזה שהוא מגזר וכו', פה פתאום קיבלו החלטה לגבי העובדים הלא ישראלים להיכנס לרמת פיקוח כזאת, עד כדי כך שהם הפכו להיות המעסיקים.
<אלי אהרון: זה אומר, לא נותנים לי את האפשרות, כמו שעם כל ישראלי, וגם העובדים הזרים דרך אגב, שאני ארשום את תלוש השכר שלו, אנפיק אותו, על פי הכללים כמובן, הכול אני מדבר על פי הכללים, הם לקחו על עצמם - - -
מיכל רוזין: אתה צריך להעביר כסף אליהם?
<אלי אהרון: כן.
<אלי אהרון: לא הם לקחו, הם קיבלו, הונחתה עליהם המשימה הזאת.
<אלי אהרון: זה שהם אומרים שעם 25 העובדים שלהם הם לא יכולים לשלוט על כל הכמות וממילא זה תוקע דברים אחרים, הם צודקים.
<אלי אהרון: איך אפשר לשלוט על זה?
<אלי אהרון: אם הוא גם עושה - - -
מיכל רוזין: הבנתי את הבעיות.
<אלי אהרון: לכן ההצעה שלי זה לא אליו, ההצעה שלי היא לתקן את ההחלטה הזאת, לנהל פיקוח אחר על הנושא של מתן שכר הולם וכל הדברים האלה ולא לייצר בדרך הזאת בירוקרטיה שהופכת בלתי נסבלת מול החקלאים.
<אלי אהרון: בלתי נסבלת.
מיכל רוזין: יואל ואחר כך משרד הכלכלה.
מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע גם אתכם בעניין הזה.
<יואל ליפובצקי: אני רק אשמח שלא יפריעו לי, כי - - -
מיכל רוזין: אני שומרת על זכותך.
<אברהם דניאל: מה אתה מצביע עליי?
<אברהם דניאל: אני הגבתי?
מיכל רוזין: אבל אתה עכשיו מפריע לו.
<אברהם דניאל: מפריעים, לא אמרתי אתה.
<אברהם דניאל: אבל עם היד ככה.
<יואל ליפובצקי: עם החברים.
<אברהם דניאל: תאמין לי, אתה בעיה אישית גדולה מאוד.
מיכל רוזין: סליחה, לא מקובל אצלי, באמת.
<אברהם דניאל: אבל גם הוא, תגידי לו אותו דבר.
מיכל רוזין: יואל ברשות דיבור.
מיכל רוזין: דיברת ארוכות, הסברתם שניכם את הבעיות, הוא מכיר את הבעיות ועכשיו הוא ייתן לנו תשובות.
<יואל ליפובצקי: אז קודם אנחנו, כפי שאמרת, מקיימים החלטות ממשלה וחוקי מדינת ישראל.
<יואל ליפובצקי: אף אחד אצלנו לא קם איזה בוקר ואומר 'עכשיו גם דניאל רוצה ככה, אז נעשה הפוך'.
<יואל ליפובצקי: זה תפקידנו ונמשיך לעשות את זה כל עוד הממשלה לא תשנה והחוקים לא ישתנו.
<יואל ליפובצקי: זה שיהיה ברור לכולם.
<יואל ליפובצקי: העובדים הפלסטינאים, כפי שציין קודם היועמ"ש, הם בעצם חלק מהעובדים הזרים.
<יואל ליפובצקי: כל החוקים שחלים על הזרים חלים גם עליהם.
<יואל ליפובצקי: שמעתי קודם בוועדה אחרת - - -
<איתי עצמון: לא הכול, חלק.
<יואל ליפובצקי: חלקם הגדול, לפחות שכר המינימום ועבודה וכו'.
מיכל רוזין: העובד על עובד זר לא מועבר אליך, הקבלן מקבל ישירות.
<יואל ליפובצקי: לא, התאגיד, לא הקבלן.
<יואל ליפובצקי: הקבלן הוא כבר היום לא המעסיק בכלל.
<יואל ליפובצקי: הפלסטינאים זה עדיין משהו אחר, אבל אני אגע גם במה שאת נוגעת, כי יש לנו איזה שהיא תכנית עבודה.
מיכל רוזין: אז בוא תסביר לנו את השיטה, שנבין איך זה עובד.
<יואל ליפובצקי: השיטה היא מאוד פשוטה.
<יואל ליפובצקי: אנחנו באים ואומרים, אותו פלסטינאי קודם כל צריך להיות מועסק במשרה מלאה ואם אתה לא יכול להעסיק אותו במשרה מלאה, לתת לו עבודה לכל החודש, אל תעסיק אותו.
<יואל ליפובצקי: למשל עובדים זרים בבניין, אם ההסכם הקיבוצי מדבר על 182 שעות חודשיות על פי הסכם קיבוצי, התאגיד שמעסיק עובד זר בבניין מחויב לשלם לו 211 שעות חודשיות, גם אם הוא לא עבד.
<יואל ליפובצקי: זה כדי שהבן אדם שהגיע לפה, נכנס לגבולות מדינת ישראל, יתפרנס.
<יואל ליפובצקי: אם אותו תאגיד לא יכול להעסיק את העובד הזר הזה ב-211 שעות, אז שלא יקלוט אותו, שלא יעסיק אותו.
<יואל ליפובצקי: זה עובדים זרים, אני רק נותן את זה כדוגמה, כי גם אם הוא לא עובד את השעות, המעסיק חייב לשלם.
שמעון סולומון: זה כדי למנוע ניצול?
<יואל ליפובצקי: זה כדי לא להביא בן אדם מחו"ל ולתת לו לשבת באיזה ציליה עשרים ימים ומדי פעם לקרוא לו כשאתה צריך אותו לאיזה כף של טיח.
מיכל רוזין: הוא בא לפה עם התחייבות לשכר.
<יואל ליפובצקי: הוא בא עם התחייבות, הוא בא ממקום אחר, יש לו משפחה בדיוק כמו כל אחד מאיתנו.
שמעון סולומון: זה מצוין.
<יואל ליפובצקי: האם ייתכן שיגידו לך - - -
מיכל רוזין: אנחנו מבקשים הבהרות, לא צריך להצטדק.
<יואל ליפובצקי: לא, אני אומר, הסוגיה שעולה עכשיו, אנחנו מדברים על משרה מלאה.
<יואל ליפובצקי: מה שאומרים הרבה פעמים החקלאים, 'מה זה משרה מלאה?
<יואל ליפובצקי: היום אני צריך אותו 5 ימים, היום אני צריך אותו חצי שנה, מחר ' - - -
<אברהם דניאל: זה לא מה שאמרנו.
<אברהם דניאל: ,
מיכל רוזין: אנחנו הבנו את העמדה, עכשיו הוא מדבר.
מיכל רוזין: זה לא אומר שמה שהוא יגיד ימצא חן בעיניך, ברור לנו מראש שלא.
<יואל ליפובצקי: ובעצם באים ואומרים 'אני לא צריך אותו כל החודש ואני לא צריך אותו כל השנה'.
<יואל ליפובצקי: הם בעצם מכוונים, 'כשאני צריך אותו זה מה שאני אעשה'.
<יואל ליפובצקי: אז קודם כל עוד פעם, אנחנו מחויבים לשמור על הזכויות של העובדים הפלסטינאים .
<יואל ליפובצקי: זה מה שהממשלה חייבה אותנו וכך נעשה.
מיכל רוזין: אז מה מתחייב לגביהם?
מיכל רוזין: 17 יום?
<יואל ליפובצקי: לא.
<יואל ליפובצקי: מה שאנחנו עושים, בגלל שלפעמים יש סגרים ובגלל שלמשל בחקלאות יש לפעמים גשם וברור שהוא לא יכול לעבוד בגשם ומדי פעם הוא גם חולה, כי הוא בן אדם וזה קורה, ומדי פעם הוא גם יושב שבעה כי משפחה גדולה ומה לעשות, הטבע עושה את שלו, אנחנו מחשבים כל חודש כמה ימי עבודה.
<יואל ליפובצקי: כמו שמחשבים לי, אותו דבר - - -
מיכל רוזין: 22 יום כישראלים.
<יואל ליפובצקי: תקן ימי העבודה שניתן לעבוד באותו חודש.
<יואל ליפובצקי: מזה, אם היו נגיד 5 ימי סגר, כמובן אני לא מחייב את אותו חקלאי או מעסיק לשלם על 5 ימי סגר, כי זו לא אשמתו, אם היה גשם אותו דבר, ואם הוא היה חולה והוא מציג אישור מחלה, יש לנו רופא על חשבוננו שאנחנו מעבירים לו כל חודש את כל אישורי המחלה של כל העובדים הפלסטינאים והוא בעצם בודק ומאשר שזה לא פיקטיבי ובאמת שזה מחלה שעליה צריך 3 ימים ולא שבועיים, ואת זה אנחנו מנכים מהימים.
<יואל ליפובצקי: מה שאנחנו באים ואומרים - - -
שמעון סולומון: מי סופג את זה?
<יצחק גורביץ: איך יספיקו 25 עובדים לעשות את כל זה?
<יצחק גורביץ: תגיד לי.
<יואל ליפובצקי: תאמין לי שעושים.
מיכל רוזין: יואל, אני שומרת על זכותך, אבל אם אתה עונה להם יותר קשה לי לשמור.
שמעון סולומון: מי סופג את זה בסוף?
<יואל ליפובצקי: אף אחד.
שמעון סולומון: לא משלמים לו וזהו.
שמעון סולומון: זאת אומרת מי שסופג את זה הוא העובד הפלסטינאי.
<יואל ליפובצקי: נכון.
<יואל ליפובצקי: אם זה מחלה, הוא מקבל.
שמעון סולומון: מחלה זה ברור, כמו כולם.
שמעון סולומון: אבל נניח היה סגר, מה עושים?
<יואל ליפובצקי: לא משלם.
שמעון סולומון: לא משלמים לו, לא המדינה ולא - - -
מיכל רוזין: כלום, הוא לא מקבל שכר.
<אברהם דניאל: אם הוא לא הגיע לעבודה מכל סיבה שהיא אז אנחנו כן משלמים.
<אברהם דניאל: אז מחייבים אותי לשלם.
מיכל רוזין: אז מה זה ה-17 ימים?
<יואל ליפובצקי: עכשיו, אחרי שהורדת הכול, נגיד יצא 18 ימים באותו חודש ואותו חקלאי דיווח על 10 ימים, אז אנחנו עושים בדיקה ממוחשבת, כי אנחנו מקבלים את הכול בקבצי מחשב ואז בעצם אנחנו שולחים לאותו חקלאי 'למה רק 10 ימים?
<יואל ליפובצקי: תסביר לי למה הוא לא היה במשרה מלאה', ואז אותו חקלאי מביא את אישורי המחלה, אבל וכו', ואנחנו מאשרים.
<יואל ליפובצקי: הבעיה היא שהם, המעסיקים, בייחוד החברים פה בחקלאות, אומרים 'אם אני צריך אותו רק 10 ימים, מי אתה שתקבע לי?' אז קודם כל זה לא אני, זה המדינה.
<אברהם דניאל: לא ביקשנו את זה, זה לא נכון.
מיכל רוזין: אבל ביקשתי לא להפריע לו.
מיכל רוזין: הוא עכשיו מסביר.
<אברהם דניאל: הוא יכול להסביר, זה דבר שלא אמת.
<יואל ליפובצקי: המדינה החליטה שהעסקת פלסטינאים תהיה במשרה מלאה, זה לגבי כל המעסיקים.
<יואל ליפובצקי: אם הוא לא מסוגל להחזיק אותו משרה מלאה והוא צריך אותו 5 ימים, שימצא פתרון אחר, לא פלסטינאי.
מיכל רוזין: למה ההגבלה הזאת?
<יואל ליפובצקי: כדי לשמור על הזכויות, שתהיה לו עבודה קבועה, שיהיה לו מקום קבוע.
מיכל רוזין: גם ישראלים עובדים בחצי משרה, שליש משרה, שמינית משרה.
מיכל רוזין: למה חובה להעסיק במשרה מלאה?
<יואל ליפובצקי: כי זאת המדיניות של הממשלה.
מיכל רוזין: הייתי רוצה שזה יהיה אולי חוק לגבי כל הישראלים, אבל זה לא קיים, אז למה?
<יצחק גורביץ: זה לא הממשלה.
<יצחק גורביץ: אימצו את ההמלצות של ועדת אקשטיין.
<אלי אהרון: זה לא בעיה שלו, זו הבעיה של החלטה ממשלתית.
מיכל רוזין: רגע, אני מנסה להבין את ההיגיון שלה.
<יצחק גורביץ: זו לא מדיניות ממשלה.
מיכל רוזין: זה שהוא אוכף את ההחלטה, הוא צריך לאכוף ואתם לא יכולים לצעוק עליו ולנזוף בו.
מיכל רוזין: השאלה היא למה יש החלטה כזאת, האם יש פה עניין ביטחוני?
<נתנאל לפידות: אני מזכיר לכם, מדינת ישראל, בראש ובראשונה - - -
מיכל רוזין: אבל גם אנחנו יכולים להיות מועסקים רק בחצי משרה.
מיכל רוזין: אף אחד לא מחייב.
שמעון סולומון: אני אתן לכם דוגמה.
שמעון סולומון: למשל אם אני לוקח דוגמה ב - - - קודם כל בכלל.
מיכל רוזין: אני מתנצלת, חמש דקות הוא מנהל במקומי.
מיכל רוזין: (היו"ר שמעון סולומון)
שמעון סולומון: אז אני אנצל דקה לגנוב מהחמש דקות.
שמעון סולומון: קודם כל יש כאן ראייה הוליסטית, אנחנו מנסים לראות את שני הצדדים ודווקא אני רואה בזה היגיון מאוד מאוד חשוב, כי יש לצערי הרב, לא כולם, מעסיקים שמסתכלים על הכיס ומנצלים את העובדים.
שמעון סולומון: מה לעשות, אנחנו כמדינה חייבים גם לשמור על צלם אנוש, לדאוג שכל מי שנמצא לעבוד פה, גם לשמור לו על הזכויות, לכן יש מצב כזה.
שמעון סולומון: לעובדים סוציאליים יש אותה בעיה, שמכניסים אותם לחצי משרה כשהם יודעים שהם עובדים 70%-80% משרה והם לא יכולים להגיד לא.
שמעון סולומון: לכן יש הבדל בין בן אדם בעל משפחה שבא ואומר 'אני רוצה לעבוד חצי משרה', לבין בן אדם הפלסטינאי, שהם רוצים לעבוד משרה מלאה.
שמעון סולומון: אם אתה לא צריך אותו אז אל תביא אותו, אבל יש המון עובדים שרוצים לעבוד במשרה מלאה, לכן אתה צריך לעשות את השיקול.
שמעון סולומון: אבל זו דעתי, אני אשמח להמשיך לשמוע.
<אברהם דניאל: לא, אבל מה שאמרת, אני רק רוצה להעיר לך למה שאמרת, חשוב מאוד להגיד את זה.
<אברהם דניאל: אם נניח הם החליטו שהחודש הזה 18 ימים ואני מדווח 11 יום - - -
שמעון סולומון: אתה משתלט על השיחה.
שמעון סולומון: אל תרשה לעצמך, סלח לי.
<אברהם דניאל: לא, חשוב שתבין את זה, כי הם מטעים.
<נתנאל לפידות: חשוב שתבין שאתה מפריע לכולם לדבר.
שמעון סולומון: תאמין לי, אני מבין.
שמעון סולומון: אתה לא המומחה הגדול וכולם מבינים את זה.
<אברהם דניאל: תראה איך אתה מתנהג, שב בשקט.
<נתנאל לפידות: אל תדבר אליי ככה.
<אברהם דניאל: גם אתה, מי אתה בכלל?
<יואל ליפובצקי: נתנאל, בסדר, בוועדה הקודמת הוא אמר לכולנו אותם משפטים.
<יואל ליפובצקי: עזוב, אל תתרגש.
<יואל ליפובצקי: בכל ועדה אותה מנטרה.
שמעון סולומון: סליחה, תנו לי לנהל.
שמעון סולומון: הכי מסוכן זה כשמישהו חושב שהוא יודע הכול.
שמעון סולומון: זה מסוכן מאוד.
<יואל ליפובצקי: זה לגבי הימים.
<יואל ליפובצקי: לגבי שכר ובעצם איך התלוש בנוי, מה שנשאל פה.
<יואל ליפובצקי: אנחנו הולכים בשנה הקרובה למהלך מאוד גדול.
<יואל ליפובצקי: אני אגיד לך קודם מה הולך היום ואז מזה אתה תבין מה אנחנו הולכים לעשות.
<יואל ליפובצקי: אני אחדד את השוני.
<יואל ליפובצקי: כיום כל מעסיק מעביר אלינו את הזכויות הסוציאליות ואנחנו מנהלים את זה.
<יואל ליפובצקי: מעבירים למשרד האוצר, אבל המדינה מנהלת את כל הזכויות הסוציאליות של אותו עובד פלסטינאי והמעסיק בעצם משלם לעובד את השכר נטו, אנחנו קוראים לזה, את הבסיס וכל שאר הכספים שמגיעים לו.
<יואל ליפובצקי: הוא משלם לו את זה מזומן, צ'ק, איך שהוא - - -
שמעון סולומון: שכר מינימום?
<יואל ליפובצקי: כל אחד איך שהוא - - - לא תמיד.
<יצחק גורביץ: זה לפי ענף.
<יצחק גורביץ: אצלנו זה יותר.
<יואל ליפובצקי: תלוי.
<יואל ליפובצקי: אסור מתחת לשכר המינימום, לפחות שכר מינימום.
<יואל ליפובצקי: יש הרבה, גם בענף הבניין, שמרוויחים יותר.
<יואל ליפובצקי: אני אומר, לפחות, חוקי העבודה הם אותם חוקי עבודה.
<יואל ליפובצקי: אנחנו גובים את התנאים הסוציאליים ואז אותו מעסיק מעביר לעובד שלו את הסכום ותלוש המשכורת היום בנוי לפי הסכמים שהיו פעם.
<יואל ליפובצקי: בשנים האחרונות יש הסכמים קיבוציים ממש לכל סקטור, אם זה מלונות ואם זה בניין ואם זה חקלאות, לכל סקטור היום יש הסכם קיבוצי שמולבש על העובדים שלו, אם 186 שעות זה משרה מלאה במשק, אז למשל בבניין זה 182 שעות.
<יואל ליפובצקי: עשו שם כל מיני שינויים.
<יואל ליפובצקי: זה מה שמתבצע היום.
שמעון סולומון: תן במשפט, מה ההבדל המרכזי החשוב.
<יואל ליפובצקי: מה שאנחנו הולכים לעשות בשנה הבאה וזה כבר בפיתוח - - -
<חי בנימיני: זה להעמיס על עצמם עוד עבודה.
<יואל ליפובצקי: לגבות את כל הסכום, ואני מסתכל פה על שני הכיוונים, גם של העובד, וגם כמו שאמרו מעסיקים, התלוש הוא לא בדיוק נכון ואף אחד לא יודע כמה העברתי לעובד ואז הוא הולך לבית משפט, אומר 'שילמת לי רק 2,000', אבל אני שילמתי לו 5,000.
שמעון סולומון: אז יש לי שאלה.
<יואל ליפובצקי: אני רק אגיד לך מה אנחנו הולכים לעשות.
<יואל ליפובצקי: אנחנו הולכים לעשות קודם כל תלוש גבייה מלאה של כל מה שצריך, לפי הדיווחים כמובן, והתאמת התלוש להסכמים הקיבוציים שקיימים היום.
<יואל ליפובצקי: מה שעצר בעדנו עד היום לעשות את זה, אם זה מה שרצית לשאול אולי, שהבנקים הפלסטינאים היום עדיין לא מסוגלים לקלוט העברות בנקאיות במס"ב, כמו שאנחנו מעבירים אחד לשני או לכל העולם.
<יואל ליפובצקי: מה שקורה, הבנק בישראל מעביר אליהם והבנק שם מדפיס איזה שהוא נייר, נותן לאיזה שהוא עובד והוא מקליד.
<יואל ליפובצקי: אז אם הייתי צריך לתת לו 4,000 שקל, זה או 40,000 או 400.
שמעון סולומון: תרשה לי לשאול אותך שאלה.
<יואל ליפובצקי: רק שנייה.
<יואל ליפובצקי: בנק ישראל, לקראת סוף ההסדרה הזאת עם הבנקים הפלסטינאים ואז אנחנו כבר מתאימים את כל מערכות המחשוב שלנו ונקווה שזה ייצא לפועל בשנה הבאה.
<אלי אהרון: המשמעות היא העמקת הבירוקרטיה.
<אלי אהרון: לא פתרון הבעיה אלא העמקת הבירוקרטיה.
<יואל ליפובצקי: ממש לא, לא יהיו לך יותר תביעות.
<אלי אהרון: לא יהיו לי יותר תביעות?
<אלי אהרון: היום יש לי בעיה עם ה - - -
<יואל ליפובצקי: היום הוא יכול להגיד 'נתת לי 4 או 2', פה הוא לא יוכל.
<אלי אהרון: יש לי בעיה עם השיטה בכלל.
שמעון סולומון: בדיוק על זה באתי לשאול.
שמעון סולומון: זה טוב, זה מצוין, כי זה מכניס באמת ארגון, למשל בבנק פעלתם נכון, אתם לא אומרים 'זה מה שאנחנו עושים, לא מעניין אותנו הצד השני', אלא אתם גם דואגים שהם יתאימו כדי שהשיטה תפעל.
שמעון סולומון: יש פה בירוקרטיה, יש פה ניירת, זה ברור לנו, עכשיו השאלה היא - - -
<יואל ליפובצקי: אין ניירת, הכול - - -
<אלי אהרון: הכול עובר דרכם, שליטה על כל עובד.
<אלי אהרון: שמעתם דבר כזה?
<אלי אהרון: בחיים לא.
שמעון סולומון: שנייה, חברים.
שמעון סולומון: בסופו של דבר לא באים לפה להילחם בשביל להילחם, זה כדי למצוא פתרון אחר כך.
<אלי אהרון: שלא רואה אותנו, זאת הבעיה.
<אלי אהרון: (היו"ר מיכל רוזין)
מיכל רוזין: אבל אנחנו רואים אתכם.
<אלי אהרון: אז אני אומר שמה שהוא הציע עכשיו, מה שהוא אמר - - -
שמעון סולומון: אבל למה אתה מפריע לי?
<אלי אהרון: לא, אני רוצה פשוט להגיב.
<אלי אהרון: אני רוצה לשמוע את התגובה שלך - - -
שמעון סולומון: אבל תן לי לשאול.
<אלי אהרון: כי אני רואה שלא סופרים אותנו בכלל ואני אומר לך, לא סופרים אותנו.
<אלי אהרון: את החקלאים לא סופרים.
שמעון סולומון: אני מבקש ממך שתפסיק שנייה ותן לנו לנהל את העניינים.
שמעון סולומון: אני לא מבין אותך.
<אלי אהרון: אבל תקשיב גם לנו, לבעיה שלנו.
שמעון סולומון: אתה מפריע לי.
שמעון סולומון: אתם פשוט אלימים לפעמים.
<אלי אהרון: אלימים?
שמעון סולומון: כן, זו אלימות מילולית.
שמעון סולומון: תנו לנו קצת לנהל את העניינים.
שמעון סולומון: השאלה שלי אליך - - -
<אלי אהרון: חבר כנסת אומר לי שאני - - -
<אילן לוין: אני לא מבין, זו בושה לנו החקלאים שזה מתנהל ככה.
<אילן לוין: אני מתנצל.
שמעון סולומון: כן, נכון.
שמעון סולומון: אלימות זה לא רק פיזי, אנחנו מנסים לברר בשמך.
<אילן לוין: אני לא מכיר את הבן אדם ואני מתנצל.
<יואל ליפובצקי: הבעיה שזה כל ועדה, זה לא רק פה.
שמעון סולומון: אני נמצא בערבה ומסייר המון, אנחנו מנסים לטובתך לברר את הדברים ואתה פשוט לא נותן לדבר.
שמעון סולומון: זה לא ונטילציה בשביל ונטילציה, אנחנו שואלים כדי בסוף להגיע למשהו.
שמעון סולומון: השאלה שלי, האם אתם מודעים לבירוקרטיה, לניירת, לאנשים האלה שעובדים בשטח, שלא כל כך לפעמים, להיפך, הניירת מפריעה להם, האם יש הסבר או איזה שהיא עבודה יחד איתם כדי להקל?
שמעון סולומון: זאת בעצם השאלה שלי.
שמעון סולומון: ואני הפסקתי אותך באמצע, אני חושב שזה מה שרצית להגיד, אני אשמח שתוסיף ואחר כך תענה לנו, האם אתם מתחשבים גם בצד השני?
<יואל ליפובצקי: אם ייתנו לי לענות אני אענה.
<יואל ליפובצקי: קודם כל אנחנו בקשר עם כל ההתאחדויות וכמובן עושים כמעט הכול בשיתוף פעולה, כמובן שיש כל אחד עם האינטרס שלו ואנחנו צריכים לשמור על החוק.
<יואל ליפובצקי: מבחינת מה שאמרת, ניירת, אז אני יכול להגיד לך שבשנים האחרונות אין כמעט ניירת, הכול זה בקבצי מחשב, אתה לא צריך לפספס ימי עבודה ולנסוע בכבישים, אתה לא צריך לשלם חניה, הכול כמעט נעשה מחשובי, בדיוק בגלל מה שאמרת, יש קדמה, יש פחות כוח אדם.
<יואל ליפובצקי: כשאני עושה את זה מחשובי הרבה יותר קל לי וזה טוב לכולם.
<יואל ליפובצקי: היום מהמשרד שלך בבית אתה עושה הכול.
<יואל ליפובצקי: את כל הדיווחים.
<יואל ליפובצקי: רק להגיד, אתה שומע כל הזמן חקלאים חקלאים, יושב פה נציג התאחדות בוני הארץ, שהם המעסיק הכי גדול במשק של פלסטינאים, פי 6, 7, 8 מחקלאים, הם לוחצים עלינו, ואני חושב שבצדק, להפעיל כבר את שכר הנטו ואת התלוש, כל מה שסיפרתי לך קודם.
<יואל ליפובצקי: אז אולי תנו לו לדבר, כי הם לא נותנים לאף אחד לדבר.
<יואל ליפובצקי: גם אם יש לו ביקורת עלינו זה בסדר, אבל - - -
שמעון סולומון: הייתי רוצה שאתה תסביר בהתאם למה שהוא אומר איפה הבעיה.
<אלי אהרון: אל"ף, אני רוצה להגיד, אני לא מייצג את עצמי, אני מארגון מגדלי הירקות, אז אני לא יודע למה אחרים קופצים, אני מייצג מגדלים בעקבות לא בעיה פרטית שלי, שאני בא להציג אותה, אלא בעיות שמגיעות אליי בנושא של העובדים וזה מה שאני בא לייצג.
<אלי אהרון: הפרוצדורה הזאת היא פרוצדורה מסורבלת ומסובכת.
<אלי אהרון: לצערי הרב, מעט מאוד חקלאים חדשים נכנסים לתוך המערכת ושכבת הגיל הממוצעת היום היא, כמו שאתה רואה פה, עם השערות הלבנות, בחקלאות.
<אלי אהרון: מה לעשות, בגלל המצב ובגלל הבעיות, ולא כולם יודעים לעבוד מול - - - וזה אנשים פרטיים, חקלאים פרטיים.
שמעון סולומון: מה אתה מציע?
שמעון סולומון: מה יקל עליך?
<אלי אהרון: אני אומר דבר כזה, צריך לעשות פיקוח על הדברים.
<אלי אהרון: זאת הבעיה.
<אלי אהרון: אתם מציגים אותנו כאילו אנחנו לא רוצים לשלם, לא רוצים זה ואנחנו רוצים פיקוח, אנחנו מעוניינים בפיקוח, רק אני שואל שאלה מאוד פשוטה, הבעיות האלה בענייני שכר וכו' קיימות בכל המדינה, כולל עובדים ישראליים, מדוע לקחו את המגזר הזה, החקלאי, והלבישו עליו שיטה לגבי העובדים שהוא מעסיק?
<אלי אהרון: הלבישו עליו שיטה בירוקרטית, שעכשיו אני שומע ממנו, שמעתי ממנו גם קודם, שהם רוצים להעמיק את השיטה עכשיו.
<אלי אהרון: אל"ף, את התלוש הם ממשיכים להוציא, אבל אם עד היום הם לקחו רק את התנאים הסוציאליים וכו', היום הוא רוצה להכניס את השכר והעובד צריך להמתין עד שהשכר יגיע אליו וכו', כאשר הקשר הישיר - - -
<יצחק גורביץ: אתה אומר את זה לא נכון.
<יצחק גורביץ: עד 1995 הייתה ניתנת המחאת דואר לפועל הפלסטיני.
<שמואל גלנץ: מה פתאום?
<שמואל גלנץ: בחקלאות?
מיכל רוזין: אני יכולה רק לשאול שאלת הבהרה?
מיכל רוזין: זה אומר להעביר את כל הכסף אליכם ואתם מוציאים תלוש?
<אלי אהרון: זה מה שהוא רוצה לעשות.
<אברהם דניאל: גם את של הישראלים נעביר אליו, את הכול.
<אלי אהרון: רק להשלים, בבקשה.
מיכל רוזין: חבר'ה, אתם לא נותנים להבין מה קורה.
מיכל רוזין: אנחנו מנסים להבין מה קורה.
מיכל רוזין: סליחה, אני יצאתי לרגע, אבל קיבלתי פה עדכון.
מיכל רוזין: אני מנסה להבין, בעצם עכשיו זה לא רק שאומרים לכם שאתם חייבים לשלם לו 17 יום גם אם הוא עבד 10, אתם אומרים שיש שיטה חדשה, שאתם צריכים להעביר את התשלום על העובדים - - -
<יואל ליפובצקי: לא, תהיה.
מיכל רוזין: תהיה שיטה חדשה שצריך להעביר את התשלום אליכם?
<יצחק גורביץ: זו דרישה שלנו.
<יואל ליפובצקי: קודם הסברתי באריכות, אין לי בעיה להסביר שוב, אם תרצי.
מיכל רוזין: למה דרישה שלכם, איציק?
<יצחק גורביץ: כי אי אפשר שקבלן שמעסיק 50 פועלים פלסטינים יצטרך להסתובב בכל הכספומטים כדי לשלם להם שכר.
<יצחק גורביץ: זה גם לא נכון שפועל יקבל 300 שקל בנטו ואי אפשר להביא את זה לידי ביטוי בתלוש.
מיכל רוזין: כי הוא צריך מזומן?
<יצחק גורביץ: זה יצר מערכת של לפחות מיליארד ומשהו שקל של תביעות בבתי דין לעבודה.
<יצחק גורביץ: הסדר שהם עושים, אמנם לקח תהליך, הוא הכרחי.
<יצחק גורביץ: הוא הכרחי כדי לבטא את כל הזכויות של העובדים, הוא הכרחי כדי שהפועל יקבל את הכסף בבנק שלו.
<יצחק גורביץ: כל פועל פלסטיני מחויב לחשבון בנק - - -
<קריאה: תעבירו לבנק, מה אתה צריך אותו?
<יצחק גורביץ: אתה צריך אותו, כדי שבדיוק יהיה תלוש.
<יצחק גורביץ: אי אפשר להתעלם - - -
<קריאה: מי מכין לסיני שלך תלוש?
<יצחק גורביץ: גם אצל הסינים יש מערכת אחת לתלושי השכר וכולה מפוקחת.
מיכל רוזין: אבל לתאילנדים לו.
<יצחק גורביץ: לא, שנייה.
מיכל רוזין: אל תגיד לי שנייה.
<יצחק גורביץ: אבל יש הבדל.
מיכל רוזין: אז תסביר לי ותן לי לשאול.
מיכל רוזין: אתם נואמים במקום להסביר לנו ויושבים פה שני חברי כנסת שמנסים להבין ואתם רבים ביניכם ונואמים במקום להסביר לנו.
שמעון סולומון: אנחנו לא יודעים הכול, לכן אנחנו שואלים כדי להבין.
מיכל רוזין: התאילנדים, אותו חקלאי מוציא לו את התלושים של העובדים שלו ומשלם ישירות לעובדים שלו.
מיכל רוזין: אז למה זה שונה?
מיכל רוזין: אני מבינה בתאגידי הבניין, אתם מעסיקים 50-100 איש.
<יצחק גורביץ: גם אצל תאגידי הבניין אפרופו, יש מנגנון כזה, 700 שקל הולך מהפועל כל חודש לחשבון בנק שמשוחרר על ידי המדינה רק כשהוא עוזב.
<יצחק גורביץ: אצל הפלסטינים, על פי הסכמי פריז, כתוב שכל הזכויות של העובדים הפלסטינאים יהיו זהות לישראלים, כולל סוגיה של היטל השוואה וכו', והדרך היחידה של לאכוף את הנושא הזה זה באמצעות מערכת אחת.
<יצחק גורביץ: הכסף של הפנסיה של עובד פלסטיני, הוא מקבל אותו מישראל.
<יצחק גורביץ: אז איך יעשו דבר כזה בלי מערכת אחידה?
מיכל רוזין: כמו שאני חייבת לשלם על עובד שלי ביטוח לאומי - - -
<יצחק גורביץ: אין, אין, אני מת לשלם למסתננים פנסיה, אין לי מערכת, כי המדינה לא הסדירה.
מיכל רוזין: אבל לפלסטינים יש לך מערכת.
<יצחק גורביץ: זה זה.
<יצחק גורביץ: זה בדיוק.
מיכל רוזין: לא, יש הבדל בין להעביר ל - - -
<יצחק גורביץ: לא, זה בדיוק זה.
<יצחק גורביץ: כי אני יכול לרשום בתלוש כל דבר, אני יכול להמציא ששילמתי לו מיליון שקל - - -
<אברהם דניאל: מה הבעיה?
<אברהם דניאל: תתקין תקנה שאפשר להפקיד את הפנסיה.
<יצחק גורביץ: דניאל, עכשיו אני מדבר בשני כובעים, אני יכול לרשום בתלוש ששילמתי לפועל מיליון שקל, תאמיני לי, בתלוש יהיה כתוב מיליון שקל והפועל קיבל רק 100 שקל, מי מסדיר את כל הנושא הזה?
מיכל רוזין: מי מול עובד זר?
מיכל רוזין: זה הפיקוח שלהם שהם צריכים לבדוק שמשלמים להם.
<יצחק גורביץ: אז יש פיקוח.
מיכל רוזין: נו, אבל זה מה שהם אומרים.
מיכל רוזין: הם אומרים, תפקחו על הפלסטינים בדיוק כמו שאתם מפקחים על עובדים זרים, תבואו תבדקו.
<יצחק גורביץ: אבל אצל הפלסטינים יש הבדל משמעותי נוסף, הסכמי פריז חלים עליהם.
<יצחק גורביץ: הפנסיה ניתנת - - -
מיכל רוזין: כלומר בגלל תשלומי ההעברה?
מיכל רוזין: אתה אומר שההבדל הוא תשלומי ההעברה?
<יצחק גורביץ: גם התשלומים, גם הזכויות, גם היטל השוואה.
<יצחק גורביץ: היטל השוואה זה כסף שמסומן לרווחתם של הפועלים הפלסטינים שעבדו בישראל.
<יצחק גורביץ: כל הדברים האלה צריכים להיות מאוחדים ומבוקרים.
<יצחק גורביץ: אין מערכת אחרת שעושה את זה, אין מערכת אחרת.
<יצחק גורביץ: יש גם אינטרס שהנושא הזה יהיה אחוד מבחינת כל הגורמים, כי אז הטיפול הוא אחוד.
<יצחק גורביץ: אני לא מעוניין שקבלן יתחרה מול קבלן אחר, כי זה משלם בשחור וזה משלם כמו שצריך.
<יצחק גורביץ: לא מעוניין.
<יצחק גורביץ: זו הדרך שלי שהפועלים הישראלים יקבלו את אותו שכר והזרים יקבלו את אותו שכר, כי אצלי כולם נכנסים לאותו הסכם קיבוצי, אין דרך אחרת.
מיכל רוזין: גם בחקלאות כולם תחת ההסכם הקיבוצי.
<יצחק גורביץ: יש לנו כן טענה לגבי מינימום ימי עבודה והיא טענה מהותית, כי זה מרחיק פועלים.
מיכל רוזין: איך אתה מציע, איציק, לפתור את זה?
מיכל רוזין: אני חושבת שזו הבעיה, דרך אגב, יכול להיות, שוב, אני לא בעד חלקיות משרה, עדיף שלכל אחד תהיה משרה מלאה קבועה, אבל מה לעשות, גם החוק הישראלי לא מחייב להעסיק בהעסקה מלאה, במשרה מלאה.
מיכל רוזין: למה אתם מחייבים מול הפלסטינים?
מיכל רוזין: אם זה לא שיקול ביטחוני אז אני מנסה להבין.
מיכל רוזין: זכויות עובדים בסדר, אבל אנחנו נשמור לפחות על אותו - - -
<יצחק גורביץ: הייתה ועדה שקראו לה ועדת אקשטיין.
<יצחק גורביץ: במסגרת ועדת אקשטיין אחת מההמלצות הייתה שיהיה מינימום העסקה, כי מראש המטרה של הוועדה הייתה לצמצם את התעסוקה של הפלסטינים בישראל, בעיקר - - - כי לא צריך אותם.
<יצחק גורביץ: אחת מההמלצות זה זה.
מיכל רוזין: כמה שחופרים בכם עד שאתם מוציאים את התשובות.
מיכל רוזין: שאלתי את אותה שאלה לפני 20 דקות.
<יצחק גורביץ: לא, ניסיתי להבין.
<יצחק גורביץ: מדינת ישראל אימצה את כל המלצות הוועדה, אני לא בטוח שכל השרים קראו את כל ההמלצות.
<יצחק גורביץ: עכשיו נוצר מצב של מינימום ימי דיווח.
<יצחק גורביץ: אני רוצה להגיד, יש היגיון על לשמור חלק מהסוגיה הזאת, כי בעבר שלא הייתה שום חובה היו נכנסים 20 פועלים ועכשיו אני מדבר בכובע הזה, היו נכנסים - - -
מיכל רוזין: אבל כמו שאנחנו מאפשרים עובדים עונתיים, למרות שהם היו רוצים לעבוד כל השנה.
<יצחק גורביץ: אני רוצה להסביר.
<יצחק גורביץ: פעם היו נכנסים 20 ימים לעבודה, אבל המעסיק, בגלל שאין בקרה ושום דבר, היה מדווח בתלוש יום אחד.
מיכל רוזין: טוב, זה אנחנו לא נסכים.
<יצחק גורביץ: מצד שני המינימום בימי דיווח פוגע בעיקר בעובד.
<יצחק גורביץ: יש פועלים שיכולים לתת את התפוקה שלהם בתחומים מסוימים אבל לא כל יום צריך אותם.
<יצחק גורביץ: ברגע שמחייבים מעסיק מינימום ימי דיווח, אותם פועלים לא ייכנסו.
<יצחק גורביץ: נוצר מצב נוסף שאז יש אינטרסים לכל מיני חבר'ה לאגד פועלים ולהתחיל למכור אותם בין המעסיקים.
<יצחק גורביץ: גם זה לא טוב.
מיכל רוזין: לא, אבל אני מבינה מה הייתה מטרת הוועדה לצמצם, כי הם אומרים בעצם במקום לקחת 2 עובדים על אותה משרה, אני אקח רק עובד אחד.
מיכל רוזין: תצמצמו את עצמכם, מבחינת היתרים ומבחינת עובדים.
<יצחק גורביץ: אבל זה לא נכון, כי מעסיק לפי מה שהוא צריך.
<יצחק גורביץ: אי אפשר לחייב מישהו על עבודה.
<יצחק גורביץ: יותר חמור, לפועל יש לפעמים ילדים, לפעמים, כי אחרת אין לו היתר, וכאלה לפעמים מתחתנים הילדים, יש לו חתונה, שבוע נמצא בבית ומחייבים את המעסיק לדווח דיווח, ואין לו אישור שהוא היה בחתונה.
<יצחק גורביץ: אני מבין שרשות האוכלוסין עושה מאמץ כדי להבין את המצוקה הזאת, הם מבינים שיש מעסיק שמדווח באופן שוטף ובאופן מסודר, אם פעם דיווח 13 יום ולא 20 יום לא קורה כלום.
מיכל רוזין: כן, זה נכון?
מיכל רוזין: אני שואלת את החקלאים.
<אילן לוין: זה נכון.
<אילן לוין: אני כחקלאי אומר לך שזה נכון.
<יצחק גורביץ: אני מסתכל בערך על 2,000 מעסיקים.