GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אבנר עורקבי: קודם כל בנושא של ילדים, אמנם ועדת שושני שהוקמה בעקבות הטרוניות של כלל הנכים פתרה חלק מהבעיות, היא נתנה לנו שלושה אזורים, הגדילה את העובדים הזרים לשלושה אזורים וכתוצאה מזה בן אדם שהוא באזור תל אביב, זה גם ירושלים וגם הכול.
<אבנר עורקבי: אני חושב שהיה צריך לפרק את האזורים הגיאוגרפיים של העובדים הזרים ליותר אזורים, על מנת שנוכל יותר לייעל את העבודה של העובדים הזרים במקומות שבהם הם נמצאים והם לא ייסעו לכיוון ירושלים, או לכיוון איזה מושב, או לכיוון תל אביב, על מנת לעבוד בעבודות מזדמנות.
שמעון אוחיון: אבל זו הגבלה שקיימת.
<קריאה: ההגבלה היא לא טובה.
שמעון אוחיון: אני מבקש, אני רוצה להבין.
שמעון אוחיון: היום יש הגבלה שמי שנמצא באזור הדרום הוא לא יכול לזוז - - -
<אבנר עורקבי: יש הגבלה לשלושה אזורים בארץ.
שמעון אוחיון: אבל תל אביבי, אדרבא שיירד.
שמעון אוחיון: מי שנקבע לאזור תל אביב, נתנו לו את האפשרות, אדרבא שיגיע לצפון, אדרבא שיגיע לדרום.
שמעון אוחיון: אז מה הבעיה שלך?
<אבנר עורקבי: הבעיה שבצפון נכלל גם קרית שמונה, גם חיפה, גם - - -
שמעון אוחיון: צריך חלוקה פנימית.
<אבנר עורקבי: ברור, זה חייב להיות חלוקה פנימית.
<יריב שוריאן: קרית ים נחשב אזור 2, גם פתח תקווה נחשבת אזור 2.
<יריב שוריאן: זאת אומרת אם עובד הגיע לעבוד בקרית ים הוא יכול לרדת ולעבוד בפתח תקווה ובראשון.
<יריב שוריאן: יש פה איזה שהוא אבסורד.
<יריב שוריאן: הבעיה השנייה שיש לנו זה עם העובדים הזרים שבאים לטפל בעיקר בילדים.
<יריב שוריאן: קודם כל הם בוחנים את המשפחה, איך המשפחה, כמה הם רוצים שישלמו להם, אם לא ישלמו להם שעות נוספות, אם הם יכולים להישאר בשבת או לא יכולים להישאר בשבת, ואם מוצא חן בעיניו בעל הבית, מוצא חן בעיניו הבית, ואם זה לא, אז הוא בורח ולא רוצה להישאר.
<יריב שוריאן: דבר שלישי שקיים לנו בזמן האחרון.
<יריב שוריאן: הוקמה ועדה הומניטארית.
<קריאה: ועדת שושני.
<שמחה בניטה: זה לא שושני, זה גב' רוזנטל.
שמעון אוחיון: תנו לו, הוא ברשות דיבור.
<אבנר עורקבי: הקמה ועדה הומניטארית שתפקידה העיקרי הוא לתת לעובדים זרים שנשארים פה ושרוצים להמשיך לעבוד ושהם עובדים טובים לדעתנו, על פי ההמלצות שקיבלנו, על מנת שיוכלו להמשיך לעבוד והם רוצים לעבוד, מה עושה הוועדה ההומניטארית באחרונה?
<אבנר עורקבי: לא מספקת להם את האישורים.
<אבנר עורקבי: אז לשם מה קמה הוועדה הזאת אם היא לא הומניטארית?
<אבנר עורקבי: מה, היא הומואית?
<שמחה בניטה: לא, היא ממש אנטי.
<אבנר עורקבי: המטרה של הוועדה הזאת היא לתת אפשרות לעובדים זרים שרוצים להמשיך לעבוד מעל 7 שנים, מעל 20 שנה.
<אבנר עורקבי: לא משנה, הוא רוצה להמשיך לעבוד, הוא עובד טוב, הוא מטפל טוב, הוא רוצה לעבוד, אז תן לו לעבוד.
שמעון אוחיון: אתה אומר שלפי התקנות שיש היום, כמה?
שמעון אוחיון: 5, 6 שנים לכל היותר, אתה מצפה - - -
<קריאה: היום יש ועדה, קמה - - -
מיכל רוזין: הם הלבינו 5,000 בקשות ועכשיו הם חזרו למכסה של בערך 200 בשנה, משה?
<אבנר עורקבי: אנחנו ניצבים כרגע בפני דילמות.
<אבנר עורקבי: הדילמה היא כזאת, שעובד זר נמצא בבית המטופל, עובד אצלו בינתיים, עד שתאשר לו הוועדה ההומניטארית.
<אבנר עורקבי: והיה ולא תאשר לו? מה יעשה העובד הזר, מה יעשה המטופל?
<אבנר עורקבי: זו השאלה שלנו, האם הוועדה מצאה פתרון לאותו מטופל ומטפל?
<אבנר עורקבי: העיקר לא לאשר, זהו, נגמר הסיפור.
<אבנר עורקבי: מה יעשה העובד הזר עכשיו, מה יעשה המטופל?
<שמחה בניטה: העובד הזר יירד למחתרת.
<שמחה בניטה: מה יעשה המטופל?
<שמחה בניטה: אותי לא מעניין מה יעשה המטפל.
<אבנר עורקבי: המטופל יישאר ללא טיפול.
<שמחה בניטה: אבל לא רק זה.
שמעון אוחיון: לכאורה לפי התקנות צריך להביא לך עובד אחר.
<שמחה בניטה: אבל הם לא מצליחים.
<שמחה בניטה: בלי הוועדה הם לא מצליחים לפתור את הבעיה של הנכים.
<אבנר עורקבי: למרות שפה בוועדה נציג משטרת ההגירה אמר שבמידה והעובד הוא לא חוקי והוא מועסק אצל מטופל לא יפעילו כנגדו אמצעים על מנת לסלק אותו מהארץ.
<אבנר עורקבי: זה אנחנו רוצים שיהיה ממומש.
<אבנר עורקבי: הבעיה היחידה היא בקשישים.
<אבנר עורקבי: בקשישים, כשאין להם אישור שהייה, הם לא מקבלים ביטוח לאומי, הם לא מקבלים סיעוד.
<אבנר עורקבי: יש הרבה אנשים שפנו אלינו ורוצים שהעובדים שלהם יישארו פה.
<אבנר עורקבי: למה, בשם שמים?
<אבנר עורקבי: והוא לא מקבל כסף.
<אבנר עורקבי: הוא מועסק, אבל המטופל לא מקבל את ההשלמה כי אין לו אישור.
מיכל רוזין: לנכה אתם מקבלים ישירות אז אין קשר.
<משה רוטמן: אני 11 שנים מעסיק עובדים זרים עבור בני שעושה עכשיו שנה שנייה שירות לאומי, שהוא מונשם ומשותק.
<משה רוטמן: אני 8 שנים עובד ציבור למען הציבור ללא תמורה, או בעצם כן עם תמורה, אבל לא כספית, לנסות לשנות, מאחר שהנטישה של המטפלים אילצה אותי, כי לילד מונשם אין מקום אחר חוץ מאשר מחלקת טיפול נמרץ.
<משה רוטמן: זו ההוראה.
<משה רוטמן: לכן אני 8 שנים לא עובד, לפחות לא במקום שמקבלים תמורה ואפשר להביא כסף הביתה.
<משה רוטמן: אני כן רוצה לומר, התלמוד קובע הסדר לסיוע לנזקקים, עמי ונוכרי, עמי קודם.
<משה רוטמן: עני ועשיר, עני קודם.
<משה רוטמן: ענייך קודמים, עניי עירך ועניי עיר אחרת, עניי עירך קודמים.
<משה רוטמן: אנו מוסיפים כאן בעלי לקות ולא בעלי לקות, בעלי לקות קודמים.
<משה רוטמן: בא המחוקק ועושה דברים איומים.
<משה רוטמן: הוא השאיר אותנו במצב לא אפשרי, הפך אותנו פשוט לפושטי יד נזקקים וגם פושעים, כי אנחנו עוברים על החוק.
<משה רוטמן: תאמר לי, מדינה שקובעת שכר מינימום של 4,300 שקל, שאם אנחנו מסתכלים על העולם המתקדם, זה סביר, זה צנוע ביותר, אפילו מתחת לזה, ואנחנו חושבים שגם עם זה אי אפשר להסתדר.
<משה רוטמן: איך נכה יכול להסתדר עם 2,400-2,500 שקל?
<משה רוטמן: הוא חצי בן אדם.
<משה רוטמן: לפני שנתיים ד"ר גלעד מוועדת המחקר, אני שיתפתי איתו גם פעולה, עשה דוח מאוד יפה, לדעת כמה עולה עובד זר וכבר אז דובר על מינימום של 6.5, כבר אז.
<קריאה: 9.
<משה רוטמן: אני מדבר על המינימום, כי העלות האמיתית היא 9,000 ואני מעסיק שני עובדים וזו העלות האמיתית.
<משה רוטמן: אבל אותם אלה שאין להם את האפשרות, מה הם עושים?
<משה רוטמן: העובדים שלהם צריכים ללכת לעבוד בעוד עבודות, למה?
<משה רוטמן: כי כשהם הגיעו לפה, אין את הסיפור הבילטראלי של הסכמי עובדים, הם באים, הם משלמים הון עתק והמשפחות שלהם שבויות.
<משה רוטמן: אז בא בן אדם של שנה, שנה וחצי, הוא צריך לא לראות את האור, לצורך העניין, ולעבוד כמו חמור כדי להחזיר את החוב.
<משה רוטמן: נכון שאחר כך כל הכסף שאנחנו נותנים להם פה הוא בגדול והוא גדול, זה נותן להם אפשרויות של מחיה.
<משה רוטמן: אני דווקא כן רוצה לשבח את אותה ועדה הומניטארית אבל מצד שני בזכות המחוקק קיבלנו נה בעין.
<משה רוטמן: עובד שלי החליט לעזוב, למה?
<משה רוטמן: כי הוא התגעגע למשפחה.
<משה רוטמן: הוא לא התגעגע למשפחה, הוא התגעגע ל-600 שקל שהוא מרוויח ביום.
<משה רוטמן: תשאלו אותי מה?
<משה רוטמן: הוא אומר לי, 'כן, חודשיים אני יכול לעבוד עד שאני הולך', מה הוא עשה?
<משה רוטמן: אני לא יודע, המלחמה עם הטילים כבר נגמרה, חבר'ה, מזמן, המוסלמים לא מאיימים מסרילנקה.
<משה רוטמן: יש נוהל ופטנט חדש, באים למשרד הפנים, אני על רקע מדיני, פליט מדיני, ועכשיו הם מקבלים ממשרד הפנים ואסור להגירה לגעת בהם.
<משה רוטמן: בינתיים הבן אדם עובד מאוד קשה, הוא עזב את הבן שלי, משותק ומונשם, ולוקח לי חודשיים להכשיר עובד, זה ברמה של יותר מאח של טיפול נמרץ, זה ריקונים מכל הכיוונים וטיפולי החייאה, והבן אדם עובד בתל אביב, הבאתי את הניירות היום למשה, גם בוועדה של שבוע שעבר לא היית, העברתי לך.
<משה רוטמן: הם לוקחים גם ומשקרים.
<משה רוטמן: הם מצליחים דרך חברות התעופה - - -
שמעון אוחיון: כמה זמן הוא עבד אצלכם?
<משה רוטמן: הוא עבד אצלי 4 שנים והוא עבד בכולל מעל 11 שנים והוא נשאר פה בזכות האישור.
<משה רוטמן: לקח כמעט שנה עד שהם נתנו את האישור.
<משה רוטמן: כשהוא קיבל את האישור הכול היה טוב, עד הרגע שהוא רצה להתחיל לעשות כסף, כסף גדול.
<משה רוטמן: הוא מרוויח 600 שקל ליום ועכשיו הוא מסתובב עם אישור של משרד הפנים, לקח עורך דין שחי מהרמאות הזאת והוא אומר 'אני פליט מדיני, אני לא חוזר לשם' ולי יש צילום של הכרטיס שהוא קנה, ברגע שהוא ביקש להתפטר ונתן מכתב פיטורין הוא גם צירף.
<משה רוטמן: כלומר יש פה גם שותפים ישראלים לזה.
<משה רוטמן: גם החוק שותף לזה ואף אחד לא שם את הדעת, המחוקק לא רואה את הנכים ממטר, הוא פוגע בנו ביום יום וזה נורא ואיום.
<משה רוטמן: והוועדה הזאת, כמה שהיא מקסימה, ואנחנו באים לפה לזרוק ולשפוך את הלב שלנו, בזה זה נגמר.
<משה רוטמן: בזה זה נגמר, ההישגים.
<משה רוטמן: ב-2002 הייתה שביתה גדולה, החליטו לתת 1,100 שקל תמיכה סיעודית לנכים מאוד קשים.
<קריאה: חד פעמי.
<משה רוטמן: לא, חודשי.
<משה רוטמן: המדינה לא מתקצבת.
<משה רוטמן: אנחנו מכירים משפחות שפונות אלינו, באמת אישה נזקקת, עם סרטן, כל המחלות של העולם, חברה שלה בתל אביב מקבלת והיא בירושלים לא מקבלת.
<משה רוטמן: אתה בא ופונה לגופים, התשובה שלהם '
<משה רוטמן: חבר'ה, יש חוק', נכון, אתם צודקים, אבל לא קיבלנו כסף.
<משה רוטמן: אני אשמח אם ד"ר שלומי אלישר, שהוא חבר יקר שלנו, ירחיב על זה.
<אלי בוסקילה: אני רוצה לדבר על דבר שקרה במבצע 'צוק איתן', מלחמת 'צוק איתן'.
<אלי בוסקילה: לצערי הרב פנו אלינו עשרות אם לא מאות של נכים, שהעובדים הזרים שלהם באזור הדרום, איפה שנפלו טילים בצורה מסיבית, נטשו אותם.
<אלי בוסקילה: אני מדבר על אופקים, שדרות ואפילו בואך בית שמש.
<אלי בוסקילה: אני יושב בבית, למזלי אני נכה מוגן, יש לי את הממ"ד שלי ומוצא את עצמי יושב מול הטלפון, מנסה לעזור לזעקות, אני אומר לך, לזעקות השבר של אותם נכים שהעובדים הזרים שלהם נטשו אותם.
<אלי בוסקילה: אומר לי נכה מאופקים, 'הנכה שלי יצא לחופשת שבת ולא חזר בראשון', לא מוכן לחזור, הוא אמר שהוא מפחד.
<אלי בוסקילה: זה נכה שצריך לקלח אותו, להחליף אותו, להאכיל אותו, מה עושים?
<אלי בוסקילה: ניסיתי לפנות לתקשורת, אני רוצה להגיד לכם כאן, ערוץ 2 וערוץ 10 התעלמו, היחידים שהסכימו לדבר איתי - - - וחברת הכנסת ישבה באולפנים, אני מתקשר ואני אומר 'חברת כנסת יושבת אצלכם ואני רוצה לפנות, היא נמצאת, זו חברת כנסת שאנחנו נפגשים איתה', ואנחנו בזמן מלחמה, אני לא יכול לנסוע לכנסת, אני לא אצא כשיבנה מופ - - - אני גר ביבנה, כל הטילים שעברו עברו דרך יבנה.
<אלי בוסקילה: אני יושב בבית ואני פותח לי חמ"ל, אני מוצא את עצמי עם שני טלפונים בבת אחת, נכה מבאר שבע, נכה מאופקים, נכה משדרות, בוכים, 'אין לנו מה לאכול', 'אין לנו עובד', 'בבקשה, אני מתחנן, תעזרו לי'.
<אלי בוסקילה: קטונתי.
<אלי בוסקילה: באתי לכאן - - -
שמעון אוחיון: אתה ניסית לערב את הרשות המקומית?
<אלי בוסקילה: אני אומר, התקשורת - - -
מיכל רוזין: סליחה שאני מפריעה לך, הייתי בדיון עם מנכ"ל משרד הרווחה ושר הרווחה והם אמרו שהם למדו את לקחי 'צוק איתן' והם הבינו שהם צריכים להיערך מבעוד מועד לעניין שירותי רווחה לאנשים, בין עם מוגבלויות, או קשישים, אנשים שבעצם הרווחה צריכה לראות אותם בזמן חירום.
מיכל רוזין: הם לא היו ערוכים לכך, הם אמרו בפירוש, הם לא היו ערוכים לתת מענה.
מיכל רוזין: הם גם ראו רק את אלה שהם כבר הכירו ברווחה.
מיכל רוזין: למשל לא כולכם רשומים ברווחה, אז הם לא ראו אתכם, הם לא ידעו איך להגיע אליכם ועכשיו הם הולכים להיערך אחרת.
מיכל רוזין: שוב, אני לא אומרת את זה כתירוץ, אני רק אומרת שהם הודו שהם לא היו ערוכים למצב חירום כזה.
<אלי בוסקילה: נכון, נכים מהדרום היו ללא מיגוניות.
<אלי בוסקילה: נכה בבאר שבע שגרה בבנייה קלה, מדינת ישראל דאגה לבנייה קלה, אבל אין - - - לא יודע מי מהצופים פה, שלחתי את ערוץ 2, הוא צילם את הנכה עם הבחור שרץ איתו.
<אלי בוסקילה: יש אזעקה, כמה שניות ונופל טיל.
<אלי בוסקילה: נכה שלנו נפצעה קשה, נכה שגרה בבנייה קלה.
<אלי בוסקילה: ריבונו של עולם, מדובר פה בהצלת חיים, לא באנו לשחק משחקים.
שמעון אוחיון: אני רוצה לשאול אותו, בפועל איך האנשים הללו מסתדרים?
שמעון אוחיון: הגב' רוזין אומרת 'דיברתי עם מנכ"ל משרד הרווחה, ילמדו', מה קורה?
שמעון אוחיון: הבן אדם ברח, העובד הזר ברח, תעדכן אותי מי מטפל כרגע באותם נכים.
<אלי בוסקילה: אין, אני אומר לך.
<אלי בוסקילה: הם מתקשרים ללשכת הרווחה, הם חסרי אונים.
<אלי בוסקילה: אותו עובד זר חזר אחרי שנרגעו קצת העניינים, הוא לא קיבל קנס, לא הוענש, אין שום דבר.
<אלי בוסקילה: הם עושים מה שהם רוצים.
<אלי בוסקילה: אני לא עכשיו בא וחלילה - - - אני מדבר איתך על מקרים שקרו, על עשרות מקרים.
<אלי בוסקילה: כשאני ביקשתי לעשות כתבה יותר נרחבת, זה לא - - -
<נסים מורביה: אדוני, הערה לנושא.
<נסים מורביה: אני תושב אשקלון ואני מדבר לא רק על 'צוק איתן', אני מדבר על 'עמוד ענן' ו'עופרת יצוקה'.
<נסים מורביה: ב'עמוד ענן' נעשה מחקר על ידי משרד הרווחה ואנחנו היינו שותפים למחקר הזה.
<נסים מורביה: ב'צוק איתן', לפחות באשקלון, ממה שידוע לי, הרווחה תפקדה כמו שצריך.
<נסים מורביה: זה לא בדיוק מה שהוא אומר, הרווחה תפקדה כמו שצריך, ברגע שעובד זר נטש מיד הרווחה הכניסה אליו שני סטודנטים.
<נסים מורביה: באשקלון.
<שמחה בניטה: לא ביבנה, באשקלון.
<נסים מורביה: אני לא יודע על מקומות אחרים בדרום, אבל אני יודע שהרווחה עשתה בנושאים האלה - - -
שמעון אוחיון: תודה על העדכון, לפחות לגבי אשקלון.
<יריב שוריאן: לפני שאני מדבר, הייתי רוצה לתת את רשות הדיבור לאדון שם.
שמעון אוחיון: שמענו את מגוון הטענות, אם יש למישהו להוסיף דברים שלא שמענו עד עכשיו.
<יריב שוריאן: אני מעמותת אחיעוז, עמותה שמאגדת את כל התאגידים שנותנים שירות גם לאוכלוסייה של הנכים וגם כמובן לאוכלוסיית הקשישים.
<יריב שוריאן: אני רוצה להעלות פה כמה נקודות.
<יריב שוריאן: אחת מהן זה חוק המטופל הסיעודי.
<יריב שוריאן: הרי כולם פה מעלים טענות לגבי גובה השכר, התנאים, הקושי בלהעסיק עובד זר.
<יריב שוריאן: מעבר לתקצוב, גם אני נכה צה"ל, אמנם בריא ושלם ולא מקבל שום קצבאות ממשרד הביטחון, יש לי שני אחים שהם נכי צה"ל ומקבלים קצבאות, המדינה לא שמה על האוכלוסייה הזאת, כי זו אוכלוסייה שלא יכולה לעשות הרבה רעש.
<יריב שוריאן: את זה כולנו יודעים, זה גם מאוד לא פופולרי לבוא ולעזור לאוכלוסייה הזו מבחינת חברי הכנסת והמחוקקים וזו הביקורת שיש לי על חברי הכנסת.
<יריב שוריאן: חוק המטופל הסיעודי אמור לתת מענה לכל המצוקות שיש פה, לחבר'ה המכובדים שיושבים פה.
<יריב שוריאן: צריך להגביל את השכר, עם כל זה שאנחנו מדינה נאורה.
<יריב שוריאן: אני מראיין כל עובד לפני שהוא מגיע לארץ, חבר'ה שעבדו בערב הסעודית, חבר'ה שעבדו בטיוואן, בסינגפור, מרוויחים 500 דולר לחודש, אומרים תודה לבורא עולם שלהם כל בוקר, מגיעים לפה ופתאום 1,200 דולר, 1,500 דולר לא מספיקים.
<יריב שוריאן: אם אין full stay, אולי אתם לא מכירים את המושג הזה, full stay, הם רוצים להישאר כל שבת, יש אנשים שלא מסוגלים לשלם להם עבור השבתות שהם נשארים.
שמעון אוחיון: אתה רוצה שאנחנו ניתן להם אפילו לא את שכר המינימום?
<יריב שוריאן: אני לא אמרתי כמה לתת, אני לא נקבתי בסכום, אבל חייבת להיות קורלציה בין מה שהם מקבלים - - -
שמעון אוחיון: מה, בינינו לבין סעודיה?
<יריב שוריאן: תן לי לסיים ואתה תבין.
<יריב שוריאן: בין מה שהחבר'ה פה מקבלים כקצבאות למה - - -
<קריאה: בסעודיה יש להם את - - -
<יריב שוריאן: חבר'ה, לקחתם את הטפל והפכתם לעיקר.
<יריב שוריאן: תן לי לסיים את המשפט ואתה תבין למה אני מתכוון.
<יריב שוריאן: חייבת להיות קורלציה בין הקצבאות שאנשים פה מקבלים לבין השכר של העובד הזר, לזה התכוונתי.
<יריב שוריאן: אני מאוד ציוני, לא פחות מכם, ולא משווה את עצמי לסעודיה או לכל מדינה אחרת.
<שמחה בניטה: אבל אתה המחוקק, אתה תעשה ככה.
שמעון אוחיון: אני מסכים איתך בקטע הזה, בוודאי אני מעדיף באמת שאנחנו נעמוד - - -
<נירית סעדון: אני מוכרחה רק להגיד שהעובד האישי שלי אומר שבפיליפינים הם קוראים לנו 'המדינה הפראיירית', כי שם יש הכי הרבה תור בקונסוליה של ישראל.
מיכל רוזין: אני הייתי עכשיו בפיליפינים, אני לא יודעת מה הוא סיפר לך, זה ממש לא נכון.
<נירית סעדון: זה לא אני אומרת, זה הם אומרים.
<יריב שוריאן: לגבי ההגבלות הגיאוגרפיות, חוקקו או נתנו איזה שהוא נוהל לגבי הגבלות גיאוגרפיות.
<יריב שוריאן: נחמד וטוב, אבל יש מרחק רב בין הצורך שהן אמורות לשרת, ההגבלות האלה, למה שקורה בפועל.
<יריב שוריאן: לא יכול להיות מצב שאני מביא עובד לגאולי תימן או למושב בסביבות חדרה וזה נחשב אזור 2, יש קושי מאוד גדול למצוא לאזורים האלה עובדים ואותו עובד יום אחרי, כי הגינה לא נראית לו והקשיש לא נראה לו והתרנגולות בחצר לא נראות לו, הוא קם ועובר לאזור 2 שזה פתח תקווה, ראשון לציון, רחובות.
<יריב שוריאן: זאת אומרת נעשתה עבודה, הרעיון הוא נכון, רק לא נתנו את הדגש על הדברים שבאמת כואבים פה לכל האוכלוסייה.
<יריב שוריאן: דבר נוסף שיכול מאוד לסייע לכל הנכים פה, ובזמנו החבר עורך הדין דוידוביץ ז"ל ניסה להוביל את המהלך הזה, זה הגבלה סקטוריאלית.
<יריב שוריאן: אני כתאגיד, ברגע שאני מביא עובד לנכה צעיר מתחת לגיל הפנסיה, אם תהיה לו הגבלה בדרכון, שהוא יכול לעבוד אך ורק בסקטור של נכים וילדים עם צרכים מיוחדים, אותם עובדים לא ינטשו.
<יריב שוריאן: הם נוטשים כי יש להם את האופציה לנטוש.
<יריב שוריאן: ברגע שהמדינה תיתן את הדעת ותסגור להם את האופציות, אני לא אומר עבדות ואני לא אומר לכבול, הם אנושיים והם עושים עבודת קודש, הם מלאכים בלי כנפיים, כך אני קורא להם, אבל כמו שאמר פה ידידי, עניי עירי קודמים ואני צריך לדאוג להם.
<יריב שוריאן: אני כתאגיד אמון על השירות הטוב שאנחנו אמורים לתת לחבר'ה שיושבים פה.
<יריב שוריאן: ברגע שיהיו גם הגבלות גיאוגרפיות נכונות וגם הגבלות סקטוריאליות, הרבה מהטענות שיש פה ייעלמו כלא היו.
<ירון לוי: היושב ראש.
<קריאה: אבל תן לחבר שלך.
<ירון לוי: אבל אמרת לפי הסדר, שמעון.
שמעון אוחיון: חשבתי שהוא ייצג אותך.
שמעון אוחיון: הוא חיכה בסבלנות, נחזור אליך יותר מאוחר.
<אבי סלומה: אני יושב ראש ארגון נכי שיתוק מוחין.
<אבי סלומה: אני רוצה להעלות את השגיאה שהמדינה מעודדת נכים לחיות בקהילה, שהמדינה נותנת להם את האפשרות הכספית והנגישות לחיות בקהילה.
<אבי סלומה: אם נכה חי במוסד המדינה משלמת למוסד, למי שמפעיל את המוסד, עד 25,000 שקל בחודש.
<קריאה: מונשמים זה 40,000-50,000 שקל.
<שושנה ברוך: אני בתור מונשמת, 60,000 שקל בחודש.
<אבי סלומה: עדיף במדינה להיות אסיר עולם ולא אסיר תודה למדינה.
<אבי סלומה: אסיר עולם מקבל את כל הטיפולים, את כל העלויות בלי טובות.
<אבי סלומה: אמנם הוא אסיר, הוא בוחר להיות אסיר תודה למדינה.
<אבי סלומה: דבר נוסף, הנושא של עובדים זרים לוקה בחסר.
<אבי סלומה: מבחינת החוק אנחנו מעסיקים, לא מטופלים, וכאן נעשה עוול לנכים בכללותם וגם לקשישים.
<אבי סלומה: איננו מסוגלים להיות מעסיקים, אנחנו מטופלים, והעובדים הזרים מנצלים את זה לטובתם וגם כל העמותות לטובתם וגם המחוקק לטובתם וגם הכסף לטובתם ואיפה אנחנו בתמונה?
שמעון אוחיון: והלשכות לא עוזרות?
<קריאה: הלשכות רק מתווכות, אנחנו לא מעסיקים.
שמעון אוחיון: אבל הלשכות אמורות - - -
<קריאה: אין להם שום כוח חוקי לעשות שום דבר.
שמעון אוחיון: בבקשה, נשמע אותך גם.
<שלום קוטשר: אני מנכ"ל אנשי"ם, ארגון נכי שיתוק מוחין, עמותה רשומה.
<שלום קוטשר: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו פה, אני באמת מסכים שקודם כל צריך לעשות שינויים בחלוקה הגיאוגרפית.
<שלום קוטשר: באו לתקן וקצת קלקלו, קלקלו קצת הרבה.
מיכל רוזין: תסביר את זה, בבקשה.
<שלום קוטשר: בעבר רוב העובדים רצו לעבוד באזור תל אביב.
<שלום קוטשר: מה שקורה עכשיו, אזור תל אביב זה משהו מצומצם מאוד, אני ראיתי שבת ים זה הגבול הדרומי ורמת השרון הגבול הצפוני, לעומת זאת אזור המרכז הוא ענק, אז מה קורה?
<שלום קוטשר: אזור תל אביב, כולם עוברים לאזור המרכז, אפשר לעבור, הם יכולים לעבור, בחזרה הם לא יכולים.
<שלום קוטשר: ואז איפה שהיה פעם עודף, שלא היה צריך להיות, היה צריך לתקן את זה, אני לא אומר שלא, יש עכשיו חוסר גדול, מחסור גדול בעובדים כי הם עוברים עכשיו - - -
<יריב שוריאן: באזור 1, באזור תל אביב.
<שלום קוטשר: באזור 1, יש מחסור יותר גדול כי יש להם מגוון הצעות יותר רחב באזור 2, שהוא שטח הרבה יותר ענק וגדול.
<שלום קוטשר: זה דבר אחד.
שמעון אוחיון: אולי רק תדגים לנו מבחינת היישובים, כדי שנוכל להבין בדיוק.
<שלום קוטשר: אני גר בחולון, לידי ממש לידי זה ראשון לציון מערב, ראשון לציון מערב זה כבר אזור 2.
<שלום קוטשר: אני אזור 1.
<שלום קוטשר: ברחוב ממול יש עובד שרוצה לעבוד אצלי, אני לא יכול לקחת אותו, באותו כביש.
<שלום קוטשר: זה מגוחך.
<יריב שוריאן: פתח תקווה ובני ברק, בני ברק זה אזור 1, כביש גהה בסך הכול חוצה ביניהם, ופתח תקווה אזור 2.
<יריב שוריאן: זאת אומרת התפנו לי ארבעה עובדים באזור 2, אין לי שום אפשרות לעזור לאזור בני ברק.
<קריאה: איפה שהוא צריך לעבור הגבול.
<יריב שוריאן: נשים את עצמנו במקומם ונבין את הגבול.
<יריב שוריאן: אין גבול בדברים האלה.
שמעון אוחיון: נשמע את אדוני המנכ"ל.
שמעון אוחיון: בבקשה.
<שלום קוטשר: דיברו פה על ועדה הומניטארית, אני מעסיק עובדים זרים כבר למעלה מ-10 שנים.
<שלום קוטשר: לא יצא לי להגיש בקשה לוועדה הומניטארית.
<שלום קוטשר: לאחרונה עזב אותי עובד שעבד אצלי 10 שנים, הוא עבד אצלי מתוך זה שאני נותן כבוד הדדי לעובד, הוא מחזיר לי כבוד, אני נותן לו כבוד ואנחנו יודעים להסתדר.
<שלום קוטשר: הוא עזב כי הוא כבר נשחק ומאז, בגלל המוגבלות הקשה שלי, אני לא מצליח למצוא עובד.
<שלום קוטשר: עד שסוף סוף מצאתי עובד שהוא כבר 5 שנים בארץ, הוא יושב פה מאחוריי, בחור נחמד, מאוד נחמד, שמוכן לעבוד אצלי - - -
מיכל רוזין: הוא אומר שאתה nice guy.
<שלום קוטשר: אל תדאגו, הוא יודע עברית טוב.
<שלום קוטשר: הגשתי בקשה לוועדה הומניטארית, השכל הישר אומר שוועדה הומניטארית צריכה להיות קצת מעבר לתקנון, מעבר לחוקים, להיות הומניטאריים, כשמה כן היא, הומניטארית - - -
<שמחה בניטה: אבל היא לא כזאת, זה לא השם שלה.
<שלום קוטשר: ועדה הומניטארית, אני מגיש טפסים, נסעתי לירושלים, נפגשתי גם עם האדון הנכבד הזה, הוא באמת נחמד מאוד, משתדל לעזור עד כמה שהוא יכול, הגשתי טפסים, על המקום הוועדה ההומניטארית, לא ראיתי שום ועדה, ראיתי פקיד שעל המקום הוציא לי דף מהמחשב עם איקס, 'הוועדה דחתה את בקשתך' והעובד הזר, שהוא 5 שנים בארץ, 'הוועדה דחתה את בקשתך', זה הפקיד עצמו הוציא, והעובד הזר צריך להתחיל לארוז את חפציו ולעזוב את הארץ.
<קריאה: ומי יטפל בו?
מיכל רוזין: זה לא חשבנו שהוועדה ההומניטארית עושה.
<שמחה בניטה: זה הוועדה ההומניטארית, חכי תשמעי סיפורים יותר מזעזעים.
<שמחה בניטה: יש דברים יותר גרועים מזה.
<שלום קוטשר: אין הומניות בוועדה ההומניטארית.
שמעון אוחיון: הבנו את הנקודה.
<שלום קוטשר: אני חי בסיוטים בלילה שידפקו לי בדלת ממשטרת ההגירה וייקחו אותו ואז אני בצרה גדולה.
<רענן שנהב: אני עובד סוציאלי בתאגיד לעובדים זרים.
שמעון אוחיון: אתה רוצה להשמיע עוד טענות ובעיות?
<רענן שנהב: בהחלט.
שמעון אוחיון: ואחר כך ניתן לנציגים להגיב.
<רענן שנהב: אני רוצה בעיקר לגבי מה שאמרו פה, אבל קצת יותר לגבי הנושא הכספי.
<רענן שנהב: אנחנו כאן מדברים על אוכלוסייה של נכים, של קשישים, של ילדים בעלי צרכים מיוחדים, שזו אוכלוסייה שהיא מלכתחילה אוכלוסייה מוחלשת.
<רענן שנהב: מצד שני גם האוכלוסייה של העובדים הזרים זו אוכלוסייה שמטבעה היא מוחלשת והשוק עצמו מתנהל על פי כללי שוק חופשי, כלומר על פי כללים שבהם עובד זר יכול עכשיו לבוא למעסיק, להגיד 'אני רוצה 4,500 שקל' ואתה יודע משהו?
<רענן שנהב: היום במצב של השוק עובדים מוצאים את המעסיק שישלם להם.
<רענן שנהב: אנחנו כלשכות, יריב יגיד לך אותו דבר, אין לנו סמכות להגיד לעובד 'אתה חייב לעבוד בשכר איקס אצל מטופל וואי'.
<רענן שנהב: אין לנו שום כלים, אין לנו יכולת.
<רענן שנהב: עובד שנחת היום בלילה יכול מחר בבוקר לקום להגיד למעסיק 'לא מתאים לי לעבוד פה, אני הולך לחפש מישהו שייתן לי יותר כסף'.
<רענן שנהב: והוא ימצא, בדרך כלל.
שמעון אוחיון: אבל זה לא חוקי, משום שלפחות יש עניין של שלושה חודשים.
<שמחה בניטה: איזה שלושה חודשים?
<קריאה: אתה צודק, יש חוק ויש חוקן.
<רענן שנהב: יושב ראש הוועדה, המחוקק קבע שלחם זה מוצר בפיקוח.
<רענן שנהב: שמאפייה יכולה לגבות את המקסימום, היא לא יכולה לקבוע - - -
מיכל רוזין: אני מציעה לך לא לתת את דוגמת הלחם בפיקוח, כי זו בדיוק הסיבה שכולנו קונים לחם הרבה יותר יקר.
מיכל רוזין: עזוב, לא ניכנס פה לסוגיית הפיקוח.
<שמחה בניטה: אז זה בדיוק אותו דבר.
מיכל רוזין: אני יכולה להרצות לכם על זה, הדוגמה לא טובה.
<שמחה בניטה: זה מה שקורה עם העובדים הזרים.
<קריאה: חוק המטופל הסיעודי אמור לתת מזור לכל הדברים האלה.
<רענן שנהב: לא יכול להיות מצב שבו אדם שתלוי כלכלית צריך להיכנע לכל גחמה או רצון של עובד זר.
<רענן שנהב: המחוקק צריך לקבוע.
<רענן שנהב: אני אומר שבאמת יש הבדל בין לטפל בילד נכה או בן אדם מונשם שצריך שני עובדים זרים, לבין מטפל בבן אדם קשיש שמרותק למיטה.
<רענן שנהב: השכר בהתאם צריך להיות הולם.
<רענן שנהב: נכון, המחוקק קבע שעובד זר שווה זכויות לעובד ישראלי, אבל מלכתחילה זה עובד זר.
<רענן שנהב: היום למשל יש באגף הבניין הגבלות לשכר של עובד זר, תוספות, אני חושב שגם כאן צריך לקחת בהתחשב מי המטופל, לקבוע איזה שהוא סולם שכר שיהיה ריאלי.
<רענן שנהב: הוצאה של 9,000 שקל, אני לא יודע איך באמת בן אדם אחד - - - אני לא יכול לחשוב, אני פוגש עשרות משפחות כל שבוע, אני לא יכול להבין איך בן אדם אחד יכול להעסיק עובד זר כחוק.
<רענן שנהב: אדם מעסיק, מונשם, שהוא 24 שעות, 7 ימים בשבוע צריך עובד זר, הוא מעסיק בפועל עובד זר באופן בלתי חוקי, כי העובד לא מקבל יום חופש, ואם העובד מקבל יום חופש אז רוב הסיכויים שאותו אדם מעסיק מחליף, שזה גם כן העסקה בלתי חוקית.
<רענן שנהב: ולשלם לישראלי שיעבוד 24 שעות 1,000 שקל?
שמעון אוחיון: איפה אתה עובד כעובד סוציאלי?
<רענן שנהב: אני עובד בחברת נאמן לעובדים זרים, אני עובד שם כבר 3 שנים.
<רענן שנהב: אני פוגש גם את העובדים, אני פוגש גם את המעסיקים, אני מנסה לבדוק כמה באמת - - - אפילו עכשיו לגבי פנסיה, צו ההרחבה מחיל את הפנסיה על המעסיקים, אין בחוק עדיין תכנית פנסיה, כבר 6 שנים, יש רק איזה שהיא המלצה שהיא עדיין המלצה, זה עדיין לא חוק, שאומרת לפתוח חשבון בנק ולהפריש לשם את הכסף.
<רענן שנהב: אבל עדיין, כמה אנשים יש - - -
שמעון אוחיון: אבל פיצויים משלמים בפועל.
<אבנר עורקבי: אני לא מקבל פנסיה בשביל להביא להם.
<סאלח ריזק: רק תיקון קטן, אתה טעית בעניין של העובד הישראלי שמקבל 1,000 שקל ליום.
<קריאה: אם אתה לוקח לפי 40 שקל.
<סאלח ריזק: אין לי 40 שקל, חוזה משרד הביטחון 23.12.
<שלום קוטשר: עובד ישראלי של משרד הביטחון מקבל 24,000 שקל לחודש.
<סאלח ריזק: לא, אדוני, יש לך טעות.
<סאלח ריזק: יש חוזה, אני אראה לך אותו.
שמעון אוחיון: שמענו מגוון של טענות, מן הראוי שניתן הזדמנות כדי שנדע איפה אנחנו נמצאים, שנשמע את נציגי המשרדים ונראה לפחות מה - - -
<נירית סעדון: נושא שאף אחד פה לא העלה, בגלל שמי שמייצג פה את הילדים זה אנחנו, שזה ארגון אהב"ה, אבנר ואני שנמצאים פה, נוסף לכל הצרות והבעיות והדברים שאני מאוד אמפתית ומאוד מבינה, לי יש ילד שהוא נכה סיעודי, גם אותי עזב עובד כשהילד צלצל ואמר לי 'אמא, אין פה אף אחד', ובסוף הסתבר, הוא השאיר מכתב ואמר שהוא מצא משהו יותר טוב, יותר קל לו לעבוד אצל קשיש מאשר אצל משפחה עם ילדים, עם ילד, עם בלגן, זה שונה.
<נירית סעדון: מעבר לכול, אנחנו לא מקבלים קצבת שר"מ, לנו אין עובד זר בכלל.
<נירית סעדון: מעבר לזה, אני משלמת לו את הפיצויים, את ימי החופש, את החגים, את כל מה שמסביב וגם את הפרטי.
<נירית סעדון: זאת אומרת שאנחנו בתור זוג שמנהל בית עם שני ילדים, עם ילד נכה, מאיפה יש לנו את הכסף ואת האפשרות לשלם לו את כל הדברים האלה?
<נירית סעדון: אני חושבת שמיצינו פה את כל הבעיות, תוסיפו את הבעיות האלה וחבל לחזור על הכול.
שמעון אוחיון: יש לך עוד להוסיף, נוסף לכל הצרות ששמענו עד עכשיו?
<שמחה בניטה: אני אגיד לך, אני נמצאת בוועדות האלה כבר הרבה מאוד שנים, מלווה את כל יושבי ראש הוועדות ואני חושבת שאנחנו לא מצליחים להגיע למיצוי מכמה טעמים.
<שמחה בניטה: אל"ף, כנראה שלא עושים כל כך חשבון לוועדה הזאת מכיוון שהיא לא סטטוטורית, לא מצביעים פה על חוקים ולא מצביעים פה על תקנות ולכן לא מתייחסים.
<שמחה בניטה: מלבד זה שאנחנו נכים של המדינה, המדינה החליטה לזרוק אותנו, את אוכלוסיית הנכים והקשישים, כל מה שכבד לה, על כוח אדם זר.