GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמחה בניטה: כשאתה זורק על כוח אדם זר, ואני מאוד מכבדת את זה, ואתה מחליט שאתה תשלם את הכספים לכוח אדם זר, אז צריכים לעמוד בהתאם.
<שמחה בניטה: אם יש חקיקה ששכר המינימום הוא 4,300 ו-100 שקל דמי כיס ויום חופש ופנסיה וביטוח רפואי וביטוח לאומי וחופשה שנתית - - -
שמעון אוחיון: שההקצבה תהיה בהתאם.
<שמחה בניטה: יפה מאוד.
<שמחה בניטה: אז קודם כל, אם הוועדה הזו הייתה יכולה לחוקק שלפני שהם מטילים עונש כזה על אוכלוסייה הכי חלשה בחברה הישראלית, אז לפני שאתה מטיל עליה את העונש, שממילא קיבלנו עונש מאלוהים, הלוא להיות אדם מוגבל זה העונש הכי קשה, ואלה שיושבים במערכת לצערי אינם מבינים את העונש האישי של כל אחד מאיתנו, אם הם היו יוצאים מנקודת הנחה שאנחנו כבר נענשנו והתפקיד של אותם אנשים הולכי על שתיים זה רק לעזור לנו ולסייע לנו כדי לצוף, כל התלונות האלה היו משתמעות אחרת.
<שמחה בניטה: אנחנו למשל חוקקנו לפני 3.5 שנים את חוק הקבילה האזורית ואת הוועדה ההומניטארית, שבאו להקל על נכים, בעיקר על נכים, לצערנו אז לא הצטרפו אלינו הקשישים, אבל אני שמחה מאוד שגם לקשישים, שנוכל להאריך לעובדים שבאמת היו מסורים ועבדו טוב ויש עליהם המלצות את האפשרות לקבל ויזה פעם שנייה.
<שמחה בניטה: בהתחלה הוחלט על פיילוט של 100 אנשים, אבל מהר מאוד אלי ישי ראה שההצפה בשוק היא אדירה והוא לא היה מסוגל, לפחות אלי ישי לא היה מסוגל לחתום על סירוב, מה שהיום הפקידים, הפקידים, לא יושבת ראש ועדה אלא הפקידים נותנים לך סירוב בלי ניד עפעף, בלי לגמגם, בלי שום ייסורי מצפון, וצר לי מאוד, ואני אוהבת מאוד את משה, אבל הם עובדים כמו רובוטים.
<שמחה בניטה: נתנו להם פקודה א', ב', ג', רואים א', ב', ג', לא.
<שמחה בניטה: החוק שאנחנו חוקקנו, לא לזה התכוונו.
<שמחה בניטה: אני רוצה גם לשאול את המערכת, נניח שהוא אומר לי לא, הם הקציבו בתקנות האחרונות שעובד יכול להיות עד 10 שנים.
<שמחה בניטה: בסיבוב הראשון, אצל אלי ישי, גם עובדים אחרי 15 שנה קיבלו ויזה.
<שמחה בניטה: אם הם עבדו כל כך הרבה שנים באותו מקום, 12, 13 שנה במקום אחד, אז הם התפנו אחרי 13 שנה ואני מצאתי עובדת כזאת, אז מראש הם אומרים לי 'לא, כי הגבלנו את זה ל-10 שנים'.
<שמחה בניטה: למה בסיבוב הראשון 15 שנה קיבלו?
<שמחה בניטה: יותר מזה, אם אתה הולך על מסלול מסוים, על חקיקה, על תקנה, אתה צריך לתת מענה למצב של ה'לא'.
<שמחה בניטה: נניח הם אומרים לי לא, אתה יודע מה יהיה עם העובדת?
<שמחה בניטה: היא תרד למחתרת.
<שמחה בניטה: איך באו 6,000 בקשות?
<שמחה בניטה: איפה היו ה-6,000 אנשים האלה?
<שמחה בניטה: הם עבדו במדינה, הם היו עובדים לא חוקיים, הם ירדו למחתרת.
<שמחה בניטה: ומי ניזוק?
<שמחה בניטה: אתה צריך לראות בריטואל קבוע שהמערכת שממונה על לטפל בנו, עניי עירך, האנשים המסכנים של המדינה שלך, תסתכל להם בעיניים ותגיד, אתה מסוגל להגיד לי לא כאשר אין לך מענה אחר בשבילי?
<שמחה בניטה: אותה אחת לא תצא מהארץ, הלוא אתה לא יכול להוציא אותה מהארץ והיא תרד למחתרת ואז היא תעבוד בסביון ובהרצליה ובכל מיני מושבים נידחים ויעסיקו אותה באופן לא חוקי, אתה יודע למה?
<שמחה בניטה: כי באותם מושבים נידחים ממילא אף אחד לא מגיע.
<שמחה בניטה: גם משטרת ההגירה לא תגיע, כי אף אחד לא רוצה להגיע לשם ואז מי ייהנה?
<שמחה בניטה: אותן וילות בכל המושבים האלה?
<שמחה בניטה: אותם אנשים נכבדים בוועדה, שהיא מזמן לא הומניטארית, אני אומרת לך, היא אכזרית בצורה לא רגילה, אכזריות כזאת, אני אומרת לך שאני הייתי מתאבדת ולא עושה את זה.
<שמחה בניטה: לא הייתי מסוגלת להגיד לאנשים, אתה יודע מה זה?
<שמחה בניטה: אנשים חולי סרטן, ניצולי שואה, אנשים בני 90 ו-92, מה נשאר להם לחיות?
<שמחה בניטה: הם מסוגלים להגיד להם לא.
<שמחה בניטה: אני, בגלל שאני משלמת את המשכורת, כי ביטוח לאומי נותן לי ישירות את הכסף, אז לא אכפת לי מהוועדה, אבל אתה יודע מי מסכנים?
<שמחה בניטה: הקשישים.
<שמחה בניטה: הם פוגעים בזה שהם לא יכולים לקבל את חוק הסיעוד.
<שמחה בניטה: יותר מזה, יש לך בית דין לעררים.
<שמחה בניטה: דחילק, אתה אומר לו לא ואתה לא נותן לו מסמך שאיתו לפחות הוא יכול להמשיך לעבוד עם העובדת וללכת לבית משפט.
<שמחה בניטה: זה תהליך.
<שמחה בניטה: אז שלושה וארבעה חודשים וחצי שנה, אתם, השרירות והרשעות זה לא לתת להם מכתב שקודם כל החומר התקבל לוועדה.
<שמחה בניטה: אז יש ועדה ראשונה שאומרת לך לא, הפקיד, אחר כך אם אתה לוחץ זה יכול להגיע למשאל טלפוני.
<שמחה בניטה: הם עושים משאל טלפוני, הוועדה לא יושבת, משאל טלפוני שאומר כן או לא.
<שמחה בניטה: טוב, תיתן לאנשים לקבל את הקצבה, מה זה הדבר הזה?
<שמחה בניטה: איך אתה מעניש את האנשים הכי מסכנים בחברה?
<שמחה בניטה: משה, אני רוצה שתשמע את זה, מה שאתם עושים זה פשע נגד האנושות, נגד אנשים מסכנים, נגד אנשים חולים, אנשים שנשאר להם מעט מאוד לחיות, וגם אנחנו שנראים שיכולים לחיות, מחר אנחנו יכולים ללכת.
<שמחה בניטה: אני רוצה להגיד לך, אתם חייבים לעשות סטופ, לעצור ולעשות מחשבה שנייה ולראות איך אנחנו באים מולכם, לראות אותנו לנגד עיניכם.
<שמחה בניטה: תפסיקו עם תקנות ותפסיקו עם חקיקה שרירותית לפני שאתה נותן תשובה לאנשים מסכנים כמונו.
שמעון אוחיון: קודם כל באמת תודה רבה לך, שמחה.
שמעון אוחיון: אנחנו רוצים שהדיון הזה יהיה תכליתי.
<שושנה ברוך: שאלה ממש קטנה.
<שושנה ברוך: הייתה תקנה של 1,100 למונשמים, במקביל היה סוג של קצבת נכים קשים.
<שושנה ברוך: נכים קשים, לא אמורה להיות קשורה אחת בשנייה, זאת אומרת שתי קצבאות.
<שושנה ברוך: מה שקורה זה שביטלו לנו את הנכים קשים, אבל הביאו עלינו את הנכים המונשמים.
<שושנה ברוך: הורידו לנו 500 שקל במקום להוסיף לנו עוד 1,100 שקל.
<שושנה ברוך: זהו.
שמעון אוחיון: רבותיי, בואו ננסה לפחות לשמוע.
שמעון אוחיון: אני כחבר ועדה אני מוכרח קודם כל לשבח את יושבת ראש הוועדה, שאני עכשיו יושב במקום שלה, אז אני יודע באמת שצריך המון - - - למרות שיש נושא אחד שאני לא כל כך בדעה יחד איתה, אבל בכל הנושאים האחרים בוודאי שאני מזדהה איתה ואני מוקיר ומעריך את הנושאים שהיא מטפלת בהם.
שמעון אוחיון: מהכיסא שלה אני גם רואה כמה שהדברים הם מאוד מאוד כואבים, מסובכים ומורכבים.
שמעון אוחיון: אני אנסה לעזור לה כחבר ועדה בעניין הזה.
שמעון אוחיון: אז בואו ננסה לשמוע את התשובות.
שמעון אוחיון: ניתן למשה לענות לסדרה הזאת, לגבי המסמכים וההרשאות - - -
<משה נקש: רשמתי לי כמה נקודות ואני מקווה שאני אגע ואענה על הכול.
שמעון אוחיון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת קארין אלהרר.
<משה נקש: עלו פה כל מיני סוגיות.
<משה נקש: כמו שאמרת בתחילת דבריך, באו לפה בשביל ללמוד את הבעיות וכמובן שאנחנו גם רוצים לסייע.
<משה נקש: מהמקום שלנו, מהמשרד שלנו, לא כל הדברים אנחנו יכולים לעשות, אנחנו בכל זאת עובדים בכפוף לחוקים ותקנות שנקבעים, אבל אני אגע בכמה נושאים.
<משה נקש: דיברו פה על ועדת שושני.
<משה נקש: ועדת שושני הגישה את ההמלצות שלה לשר הפנים, אני מניח שבשבועות הקרובים יקוימו כל הדיונים שצריכים ושר הפנים יקבל את ההחלטה בנוגע להמלצות.
מיכל רוזין: נקיים גם דיון.
<משה נקש: נקיים דיון וזה בסדר גמור.
<משה נקש: כשיהיו החלטות אני מניח שהן יפורסמו, השר צריך לקבל את ההחלטות.
<משה נקש: ההמלצות הונחו בפני השר.
<משה נקש: אחד הדברים שעלו שם, אני אתייחס לשני דברים כי זה עלה גם פה, הדבר הראשון זה תתי ענפים.
<משה נקש: דיברו פה על עובד זר שיגיע, שיבוא לעבוד אצל קבוצת הקשישים לעומת הנכים הצעירים והילדים הנכים.
שמעון אוחיון: מה שהם קוראים סקטוריאלי.
<משה נקש: נכון, תתי ענפים, סקטוריאליים.
<משה נקש: הנושא הזה עלה וזו אחת ההמלצות.
שמעון אוחיון: אולי תגיד.
<משה נקש: שיחלקו את ענף הסיעוד לתת ענפים לפי הגילאים.
שמעון אוחיון: תרשה לי, משה.
שמעון אוחיון: איך אני אבטיח שהביקוש פה, העניין בסקטור מסוים, לא יירד?
שמעון אוחיון: אם אותו שכר לכולם, מה פתאום שהלשכות והעובדים יסתפקו ולא יילכו לסקטור אחר שהוא יותר קל ויותר נוח?
<משה נקש: יהיו תקנות שיגבילו אותם מללכת, בדיוק כמו התקנות הגיאוגרפיות, שאני אגע גם בהן.
<יריב שוריאן: לא אכפת להם מהכשרה, אז מה אכפת להם מזה?
שמעון אוחיון: תסלח לי, אולי אני נאיבי, אולי הטבות לסקטור קשה במיוחד?
<משה נקש: זה גם רעיון.
<משה נקש: אני מניח שהנושא הזה ייבחן לעומק ולא מחר בבוקר יגידו שזו החלוקה.
<משה נקש: יבחנו את זה ויעלו כל השיקולים בעד ונגד.
<משה נקש: צריך לקחת בחשבון שכל אחת מההגבלות האלה, כשמן כן הן, הן הגבלות, וצריך לאזן פה בין כל הצדדים במשוואה ובמשחק.
<משה נקש: יש מצד אחד מטופלים, מצד שני עובדים זרים, מצד שלישי מדיניות ממשלה, וצריך לנסות לאזן.
<משה נקש: גם בתקנות הגיאוגרפיות, תיכף אני אגע בזה, נקבעו שלושה אזורים, תיכף אני אגיד למה, היה רעיון ליותר, היה רעיון לפחות.
שמעון אוחיון: אתה שומע שהחלוקה הזאת היא לא מספיק - - -
<משה נקש: תיכף אני אגע בזה.
<משה נקש: דבר נוסף במסגרת המלצות ועדת שושני וזה גם עלה פה, זה באמת שעובד זר מחליט, במיוחד אחרי שהוא עבר כבר 5 שנים במדינת ישראל, לעזוב מטופל סיעודי.
<משה נקש: אז הוא בעצם תופס לו במרכאות או שלא את האשרה שלו מלהביא עובד אחר מחוץ לארץ.
<משה נקש: גם זו אחת ההמלצות שם, לבחון את הנושא הזה, לזכות באופן מיידי את אותו מטופל סיעודי.
<משה נקש: זה היה לא מוגבל בזמן עד לפני כמה חודשים.
<משה נקש: ברשות שינו את זה לשנה, קיצרו את התקופה לשנה, קצבו אותה לשנה ויש המלצה בעובדים כאלה באופן מיידי.
<משה נקש: שהמטופל הסיעודי יישאר ללא עזרה.
<קריאה: מבורך הדבר.
<משה נקש: זה לעניין שתי נקודות שעלו פה והן בתוך ועדת שושני.
<משה נקש: לגבי האזורים הגיאוגרפיים.
<משה נקש: היו לא מעט ישיבות על הדבר הזה, זה נמשך זמן רב, מיום שהחליטו להתקין את התקנות האלה ועד שהן טופלו בפועל ונשקלו כל האפשרויות.
<משה נקש: חשבו בהתחלה לחלק את הארץ ל-20 אזורים ובאו ואמרו למה כל כך הרבה, מספיק שני אזורים.
<משה נקש: בסופו של דבר צריך לקחת, כמו שאמרתי, בחשבון את כל הגורמים במשוואה וצריך לה - - -
שמעון אוחיון: אבל בין עשרים לשלושה אזורים יש הרבה מספרים.
מיכל רוזין: וגם שלושה אזורים, איפה אתה תוחם את הגבול.
מיכל רוזין: האם ראשון זה אזור המרכז או בדרום?
מיכל רוזין: יש הבדל בין ראשון לבאר שבע.
<משה נקש: אני אגיד.
<משה נקש: הוועדה המליצה על שלושה אזורים וצריך להתחשב בזה שבאו עמותות שאמרו שאי אפשר להקטין יותר מדי את ההיצע של העבודה של אותם מטופלים.
<משה נקש: אם היינו עושים יותר אזורים אז אם היו אומרים שבתל אביב אין מספיק מטופלים וההיצע הוא קטן, אז הוא היה נהיה עוד יותר קטן.
<משה נקש: איך נקבע הגבול?
מיכל רוזין: הם אומרים עכשיו, שאין היצע לתל אביב - - -
<משה נקש: אז זה לא הגיוני, אם אין היום היצע בתל אביב כשיש רק שלושה אזורים, אם אני אעשה שישה - - -
מיכל רוזין: ההגבלות הגיאוגרפיות לא עבדו בכלל.
<יריב שוריאן: אם היית מחבר את פתח תקווה וראשון ותל אביב, בת ים, חולון - - -
<משה נקש: אני לא התפרצתי, אני הקשבתי בקשב רב.
<משה נקש: תקשיבו בקשב רב ואם ייתנו לנו יושב ראש הוועדה וחברת הכנסת רוזין להמשיך לדבר נמשיך לדבר.
מיכל רוזין: רק תבהיר, הסיפור של ההגבלות הגיאוגרפיות, מטרתן הייתה שבפריפריה יהיו עובדים שלא יעזבו לטובת המרכז.
מיכל רוזין: יושבים פה עכשיו ואומרים לנו נציגי הנכים, יש לנו מצוקה עכשיו בתל אביב, אז מה יצרו התקנות?
<קריאה: במקום לעסוק באזורים גיאוגרפיים, שיעסקו באדם.
<משה נקש: התקנות האלה קבעו בסופו של דבר שלושה אזורים.
<משה נקש: הגבול נקבע לפי מחוזות של משרד הפנים.
<משה נקש: יש הגדרה של מחוז תל אביב במשרד הפנים, כל היישובים שנכללים באותו אזור, זו הייתה ההגדרה.
<משה נקש: אזור מרכז כולל את אזור המרכז, חיפה וירושלים ואזור פריפריה כולל את יהודה ושומרון, צפון ודרום.
<קריאה: ירושלים זה מרכז?
<משה נקש: למה נקבעו האזורים האלה?
<משה נקש: לא שרירותית.
<משה נקש: עשינו בדיקות, בדקנו גם נתונים סטטיסטיים של עזיבות מטופלים סיעודיים בכל אחת מהערים בארץ וראינו שפחות או יותר אחוזי העזיבה באזור תל אביב הם בגודל מסוים ואותו דבר באזור המרכז ואותו דבר באזור צפון, כשלכל אחד יש את הייחודיות שלו.
<משה נקש: באזור הפריפריה היו יותר, באזור המרכז פחות ואזור תל אביב עוד פחות.
<רענן שנהב: בדקתם גם את המושבים?
<משה נקש: בדקנו כל יישוב במדינת ישראל, כל יישוב שיש בו היתרים לעובדים זרים בענף סיעוד.
מיכל רוזין: משה, אז איך נהיה חוסר בתל אביב?
<משה נקש: אני לא מכיר חוסר.
<משה נקש: יותר מזה, יש אפשרות - - - הטענה פה היא לא לחוסר בעובדים, הטענה פה היא למה התקנות לא מאפשרות להעביר עובד מאזור פריפריה או מרכז לאזור תל אביב.
<משה נקש: אפשר להביא מחוץ לארץ לאזור תל אביב, יש מכסה.
<יריב שוריאן: הוא צריך פה ועכשיו, אני לא רוצה להביא לו מחו"ל.
<יריב שוריאן: זה פופוליזם, אתה מצד אחד אומר 'אתם מביאים סתם', הוא צריך מישהו פה ועכשיו.
<יריב שוריאן: הוא לא יכול לחכות חודש.
מיכל רוזין: אתה בא לברך ויצאת מקלל.
מיכל רוזין: אתה יצרת את ההגבלות למען הנכים, שלא ינטשו נכים ואז בא אליך נכה ואומר לך 'אבל תן לי אישור חריג להעסיק מישהו במעבר' אתה אומר לו לא.
<משה נקש: זה לא נכון מה שאת אומרת.
שמעון אוחיון: אבל, מיכל, ההגבלות באו להגן על הפריפריה.
מיכל רוזין: ברור, אבל יש פה נוקשות.
<משה נקש: התקנות האלה לא באו בשביל לתת מענה לבעיות של נכים, הם באו לתת מענה גיאוגרפי - - -
<קריאה: יש ועדה מוניטארית, זה לחריגים, אבל הם נעשו יותר גרועים.
מיכל רוזין: זה לא קשור לגיאוגרפיה.
שמעון אוחיון: אולי באמת תערב את ההתייחסות של הוועדה ההומניטארית בהקשר הזה.
שמעון אוחיון: על פניו, משה, נראה שהחלוקה אמורה להיות צודקת, אלא מה?
שמעון אוחיון: היא יוצרת כיסים, שהכיסים הללו היו צריכים להיפתר על ידי הוועדה ההומניטארית.
שמעון אוחיון: אני לא אשנה קריטריונים ותמיד אעדיף את הניידות מן המרכז לפריפריה ולא ההיפך, אני מסכים, הרעיון נראה לי הוגן בקטע הזה, אבל כשנוצרת לך בעיה כזאת ובא בן אדם ואומר 'אני ניגשתי לוועדה ההומניטארית' ומיד הפקיד מוציא לו פתק, לא, הוא הוועדה, הוא הכול.
שמעון אוחיון: על זה אני רוצה שתענה לי.
מיכל רוזין: יש ועדת חריגים לוועדה הגיאוגרפית?
קארין אלהרר: מה הקריטריונים?
<שמחה בניטה: אז למה הפקידה אומרת לא?
קארין אלהרר: אם אפשר, בבקשה, לקבל מידע לגבי הקריטריונים שעומדים לנגד עיני הוועדה, כשהיא באה לדון במקרה החריג.
מיכל רוזין: שאלה טובה.
<שמחה בניטה: חבל שלא היית קודם.
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, תעזוב רגע את ההומניטארית בצד, אני מדברת על החלוקה הגיאוגרפית.
קארין אלהרר: באים אנשים ואומרים שיש מחסור, 'אני לא מוצא היום מטפל ראוי באזור המרכז', עכשיו אתה בא ואתה אומר 'אני מצטער, יש תקנות גיאוגרפיות' ובמשפט השני אתה אומר 'אבל יש ועדת חריגים בעניין הזה', הבנתי נכון?
<משה נקש: כן, רק תני לי להגיד את זה ואני אגיד את זה.
<משה נקש: עוד לא אמרתי את זה.
קארין אלהרר: לא אמרת את זה?
קארין אלהרר: היה נשמע שאמרת ממש.
<משה נקש: עורכת דין שרי גבאי אמרה, אבל אני תיכף אגיע לזה.
קארין אלהרר: אוקיי, אז בואו ניתן לו להשלים ונשמע.
<אבי סלומה: מה הואילה הוועדה לעשות?
קארין אלהרר: אני אשמח לשמוע מה הנוהל.
<משה נקש: הנוהל נכתב בימים האלה והוא יפורסם באתר הרשות כמו כל נהלי הרשות עם הכתובת לפניות במקרים החריגים האלה ועם כל מה שצריך לצרף בשביל להגיע - - -
<שלום קוטשר: אני פניתי וגם שם נדחיתי.
<משה נקש: אני תיכף אסביר.
<משה נקש: אני לא רוצה לדבר על המקרה הספציפי שלך, אני אדבר באופן כללי גם למה נדחות בקשות.
<משה נקש: קודם כל יש תקנות והתקנות קובעות, וזה מודגש, שניתן להגיש בקשה כאשר מבקשים את הבקשה מראש.
<משה נקש: כאשר מגיעים אלינו ואומרים לנו 'אני כבר מעסיק את העובד הזר ואני מבקש שתיתנו לי לעבור אליי כי הוא טוב לי, כי הוא מתאים לי' - - -
קארין אלהרר: מה אתה מצפה?
<קריאה: מתי אני אלחם על עובד, כשאני לא אנסה אותו?
<קריאה: קודם אני אנסה אותו.
שמעון אוחיון: משה, סיים את זה וניתן אחר כך לקארין להגיב.
<משה נקש: התקנות קבעו את זה.
<משה נקש: לפני שנקבעו התקנות, דרך אגב, היו ועדות והיו ישיבות גם בכנסת והנושאים האלה עלו, ועוד פעם, בתקנות נקבע שכאשר מגישים את הבקשות צריך להגיש אותן מראש, כדי שלא נגיע למצב של עוד ועדה הומניטארית עם 5,000 בקשות וגיבנת, ושלא יגידו 'נקשרנו ואי אפשר לנתק' ואנחנו מכירים את הבעיה הזאת.
<משה נקש: וזה מוצדק במקרים שנקשרים ויש קשר משמעותי.
<קריאה: זה לא עובד ככה.
<אבי סלומה: אנחנו בני אדם, לא תקנות, משה.
<משה נקש: אני מסכים איתך לחלוטין, אבל בעבודה שלי אני כפוף לתקנות.
<משה נקש: אם מחר בבוקר ישנו את התקנות ויגידו אחרת אני אעשה אחרת.
שמעון אוחיון: הוא אומר לך מה התקנות כרגע ואם אנחנו נוכל להתערב כדי לשנות את העניין הזה, אז נעשה.
שמעון אוחיון: הוא לא פוסל את הרעיון, רק תנו לו להשמיע.
<אבי סלומה: סליחה, איך הוועדה מרשה שאדם כזה יהיה בלי מטפל?
קארין אלהרר: סלומה, מנסים לטפל בזה.
<קריאה: אם הוא היה יכול לעשות חוקים לבד, הוא היה עושה את זה מזמן, אבל הוא כפוף להנחיות.
<שמחה בניטה: אבל הוא היה שותף להחלטות.
<אבי סלומה: הוועדה ההומניטארית לא צריכה להיות מוגבלת בתקנות, היא צריכה להיות הומנית.
שמעון אוחיון: אני מבקש ממך.
שמעון אוחיון: די, אנחנו שמענו והבנו, עכשיו אתם רוצים להפוך את זה למשהו אישי?
שמעון אוחיון: משה, תסכם.
<משה נקש: אנחנו מוגבלים לפי התקנות ומה שנקבע בהן וכך אנחנו עושים.
<משה נקש: אנחנו נפרסם, כמו שאמרתי, בקרוב מאוד את הנוהל באתר, יוכלו לראות כיצד ניתן לפנות לאן ומה צריך לצרף והוועדה תדון ותיתן תשובות לכולם.
<משה נקש: זה לעניין הוועדה הגיאוגרפית.
<משה נקש: בוועדה הגיאוגרפית, ואני מחבר את זה לוועדה ההומניטארית, יש תנאי סף שמגיעים לפקיד והפקיד נאלץ, שוב נאלץ, כי אנחנו עושים מה שהחוק אומר לנו והנהלים והקריטריונים, הוא נאלץ להוציא דחייה וגם לפעמים זו דחייה על הסף וזו דחייה מיידית כי בחוק נקבעו תנאי סף ואם מישהו שפונה לוועדה, אני אתן דוגמה, עובד זר שאושרה לו ועדה הומניטארית על ידי השר פעם אחת, אי אפשר להגיש לפי החוק עוד פעם בקשה.
<משה נקש: כשמישהו בא ומגיש אין לי ברירה אלא לדחות אותו על הסף.
<משה נקש: אז לא יעזור כלום וכמה שאני רוצה לעזור לכולם ואני רוצה אני לא יכול, כי החוק אומר לי 'אתה לא יכול, אדוני'.
<קריאה: ככה אנחנו מאבדים עובדים טובים.
<שמחה בניטה: הוא מטעה.
שמעון אוחיון: שמענו.
<שמחה בניטה: אבל אתה לא שומע מה הסיפור.
שמעון אוחיון: אני שמעתי את הסיפור.
שמעון אוחיון: אני מבקש.
<שמחה בניטה: היושב ראש, אתה לא מעודכן.
<שמחה בניטה: כבוד היושב ראש, הוא אומר לך דבר שלא - - - צריך לראות את זה יום יום.
קארין אלהרר: אם את תרגישי שאני לא אומרת מספיק את הדברים שלך אז תשלימי אחר כך.
קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, קודם כל אני מתנצלת שלא הצלחתי להגיע מתחילת הדיון, הייתי בוועדה אחרת.
קארין אלהרר: הבעיה הזאת היא בעיה קשה ואתם מכירים, אתם מתעסקים בזה יום יום ואתם מכירים את המאטריה ואתם מכירים את הבעיה האנושית המאוד מורכבת.
קארין אלהרר: מדובר בקבוצת אנשים שלולא העובדים הסיעודיים שלהם הם מוחזרים למוסדות, בעל כורחם.
קארין אלהרר: הרי אם עובד קם בבוקר ואומר 'זה לא מתאים לי יותר', אז אין איזה אופציה להתחיל להתכתב עם משרד ממשלתי ולהגיד לו 'האם אתה מאשר לי?' 'האם זה טוב?
קארין אלהרר: האם אני עומד בתקנות?
קארין אלהרר: ' אני צריכה מחר פתרון או היום בערב.
קארין אלהרר: אז תגידו לי אתם, בהתאם לתקנות, ואם לא, אני מבקשת שהוועדה תביא לדיון שוב פעם את הנושא הזה, תגידו לי איזה פתרון חוקי, כי אף אחד לא רוצה לעבור על החוק, אתם מסוגלים לתת.
<משה נקש: לא הבנתי את הבעיה.
<משה נקש: לאיזה בעיה אנחנו אמורים לתת פתרון?
קארין אלהרר: כל הסיפור מתחיל בזה שהעובד קם בבוקר ואומר 'עד כאן, לא מתאים לי יותר'.
קארין אלהרר: זו זכותו.
<שמחה בניטה: מה זה קם?
<שמחה בניטה: החולה ישן והוא נעלם.
מיכל רוזין: בסדר, זו זכותו, השאלה מה אתה נותן כמענה.
<שמחה בניטה: קארין, הוא נוטש, הולך ונותנים לו עבודה במקום אחר.
<קריאה: תדעו לכם, אתם עושים טעויות.
<קריאה: תנו לה להתבטא.
שמעון אוחיון: רבותיי, שמענו כל אחד ואחד מכם.
שמעון אוחיון: עכשיו יש לכם הזדמנות לשמוע גם מן ההיבט, חבר ועדה שגם יכול להוביל אותנו לכיוונים מעשיים קצת.
שמעון אוחיון: אז אנא התאזרו בסבלנות, בואו נשמע.
קארין אלהרר: הסיטואציה מתחילה בזה שהעובד בכל צורה או דרך אומר 'לא מתאים לי', בין אם הוא נוטש, בין אם הוא מודיע 'מחר אני עוזב', אתה יכול להחזיק מישהו בכוח בבית?
קארין אלהרר: לא, אתה לא רוצה גם.
קארין אלהרר: אתם צריכים לתת איזה שהוא מענה כי האדם גר בבית, או לבד, או עם בן משפחה, והוא צריך עזרה סיעודית בכל פעולות היום יום.
קארין אלהרר: עכשיו תגיד לי אתה איזה פתרון אתם נותנים על פי התקנות ואם אין פתרון חוקי אנחנו נמציא אותו בוועדה.
קארין אלהרר: איזה פתרון יכול להיות לאדם שהעובד שלו אומר 'עד כאן, לא מתאים לי'.
<משה נקש: אני אגיד שני דברים בקשר למה שאמרת.
<משה נקש: דבר ראשון, עובד שנוטש, אז יש נוהל נטישה וצריך לדווח עליו - - -
<שמחה בניטה: אוי נו באמת ומה אתה עושה עם זה?
<משה נקש: עובד כזה שנטש מטופל סיעודי או נכה ופנה אחר כך לוועדה ההומניטארית עם מישהו אחר, ואז את אומרת לי למה אתה לא מאשר את כולם, העובד הזה שאני יודע שנטש מישהו אחר, אני צריך לאשר אותו?
<שמחה בניטה: סליחה, זה לא זה.
<שמחה בניטה: משה, לא נכון, אתה מעוות כאן את התשובה.
<משה נקש: אתם לא רואים את כל התמונה לפעמים, אנחנו כן.
<שמחה בניטה: אתה מעוות.
<שמחה בניטה: עובדת שרק גמרה חודש ימים לא צריכה את הוועדה ההומניטארית.
<שמחה בניטה: חודש היא עבדה, קיבלה משכורת ועזבה את החולה במיטה.
<משה נקש: עובדת שיש לה נטישה בעברה, זה כתם בהתנהלותה.
<שמחה בניטה: היא עוד לא הגיעה ל-5 שנים.
קארין אלהרר: אני רוצה לענות למה שאמרת.
קארין אלהרר: אתה אומר שעובדת שיש לה נטישה בעברה אז היא לא בסדר.
קארין אלהרר: אני חייבת לומר משהו בעניין הזה ואני לא בטוחה שכולם יסכימו איתי.
קארין אלהרר: אי אפשר לכפות על עובד לעבוד במקום מסוים ולכן אם היא החליטה - - -
<משה נקש: חד משמעית, אבל עדיין אסור לה לנטוש.
<משה נקש: היא צריכה להודיע לפי החוק.
קארין אלהרר: אתה יודע כמה דברים צריכים להיות על פי החוק?
קארין אלהרר: באמת, זה לא לעניין.
קארין אלהרר: אתה בדקת את היחסים בתוך הבית?
<משה נקש: כשאני אומר עובד שנטש אני מתכוון לעובד שעזב בלי התראה מוקדמת והנושא נבדק.
<משה נקש: אגב, יש עובדים שעוזבים מהיום למחר בגלל שהתעללו בהם.
קארין אלהרר: אני לא מדברת על התעללויות.
<משה נקש: נכון, אז אני אומר, עובד שנטש מבחינתי זה עובד שנבדק הנושא מ-א' ועד ת' וראו וקבעו שהוא נטש.
<משה נקש: אז אותו עובד, אני לא חושב שמישהו פה חושב שמגיע לו פרס לקבל עוד כמה שנים בארץ בוועדה הומניטארית.
<קריאה: נדבר ביום יום, כמה עובדים הורחקו או נעשה שימוע לגביהם?
שמעון אוחיון: לפני שתבהיר, אני רוצה להבהיר את הנקודה הזאת.
שמעון אוחיון: אנחנו מבינים, אולי באמת לנו כחברי ועדה, כדי לנסות לחפש פתרון בכיוון הזה, אתה פועל לפי תקנות ולפי נוהל ואנחנו רואים את הסדקים שיש בנהלים.
קארין אלהרר: אבל הוא עוד לא אמר לנו מה הפתרון שהוא נותן.
שמעון אוחיון: הוא רוצה שיגישו בקשה.
<משה נקש: אין לנו, לרשות האוכלוסין, פתרון לתת למטופל שעוזבים אותו מהיום למחר ולתת לו - - - זה גם לא התפקיד שלנו.
מיכל רוזין: הבאתם מאגר של עובדים - - -
<משה נקש: יש פה לשכות פרטיות ש - - -
<קריאה: אין להם.
קארין אלהרר: אפשר לתת לו להשלים את המשפט?
<משה נקש: יש לשכות פרטיות שהתפקיד שלהן זה למצוא עובדים זרים.
<משה נקש: הם עושים את זה, הם עושים את זה טוב בהרבה מאוד מקרים.
<משה נקש: אנחנו פה מדברים כאילו המצב הוא קטסטרופה, הוא איום ונורא, זה לא ככה.
<משה נקש: רוב המטופלים הסיעודיים והעובדים הזרים עוסקים בתחום הזה ועובדים לשביעות רצון שני הצדדים.
<משה נקש: יש מקרים, קשים, חריגים, אנחנו כולנו מכירים וכולנו נתקלים בהם יום ולילה, אנחנו נתקלים בהם.
<אבי סלומה: כל מקרה הוא עולם ומלואו.
<משה נקש: נכון, חד משמעית, אני מסכים איתך.
שמעון אוחיון: משה, תגיד מה הפתרון.
<משה נקש: אני אומר עוד פעם, לרשות אין פתרון.
<משה נקש: המחוקק לא אמר לנו 'תעשו ברשות האוכלוסין פול של 1,000 עובדים ותיתנו פתרון'.
<משה נקש: זה לא התפקיד שלנו.
מיכל רוזין: למה שלא יהיה מאגר לעובדים חליפיים.
מיכל רוזין: עד לפני שנתיים לא נתתם אישור לעובדים חליפיים, כלומר שמחה רצתה עובדת זרה או קיבלה אישור לעובדת זרה, העובדת קיבלה ויזה עם השם של המעסיק שלה.
<משה נקש: בג"צ הקבילה.
מיכל רוזין: היה את בג"צ לעובד והוא דאג לזה שיהיה מאגר של עובדים חליפיים.
<רענן שנהב: מסתבר שאין במאגר כלום.
<רענן שנהב: בבית המשפט הסתבר שלא היה במאגר - - -
<משה נקש: יש מאגר שמפורסם של עובדים שלפי דיווחי הלשכות הפרטיות העלינו לרשות.
<משה נקש: הם מדווחים כעובדים שסיימו עבודה, לפי פרקי הזמן שנקבעו, עשרה ימים, שלושים, פטירה וכו' וכו', ויש מאגר כזה שמכיל כמה מאות של עובדים ובלשכות הפרטיות, יש לכל לשכה את המאגר שלהם, של מטופלים שנפטרים ושמפסיקים עבודה, שנכנסים לבתי אבות ויש איזה שהוא מאגר והעסק הזה כן מתנהל.
<משה נקש: יכול להיות שצריכים להיכנס לעניין הזה, עוד פעם, בצורה של חקיקה - - -
קארין אלהרר: זה חוקי להעסיק מישהו מהמאגר הזה?
<משה נקש: ודאי.
<משה נקש: יותר מזה, הגדלנו את המאגר קצת ולקחנו את אותם עובדים שסיימו 51 חודשים בישראל, שעד לנוהל שהקמנו אסור היה להם לעבור למטופל אחר ועד 63 חודשים ואמרנו שזו קבוצה שיכולים לשמש מחליפים לעובדים שיוצאים לחופשת מולדת.
<קריאה: משה, המאגר פורסם בפעם האחרונה ב-2 באוקטובר.
<קריאה: המאגר הזה של העובדים לא עדכני.
שמעון אוחיון: משה, אתה סיימת?
<שמחה בניטה: הוועדה ההומניטארית, הוא לא נגע בזה.
<משה נקש: התייחסתי לוועדה ההומניטארית.
<משה נקש: בוועדה ההומניטארית יושבים אנשים שהם ממש לא כמו שהוצג פה והם לא שרירותיים והם מאוד רגישים.
<משה נקש: אלה עובדי רשות ויש לנו גם עורכת דין שהיא יושבת ראש הוועדה, ובאמת מתוך אמפתיה לכל בקשה ובקשה שמגיעה בפניה.
<שמחה בניטה: ממש לא.
<משה נקש: בסדר, זו דעתך.
<שמחה בניטה: לא דעתי.
<שמחה בניטה: ילד אוטיסט, מפגר, מישהו מוכן לעבוד אצלם?
<שמחה בניטה: הם נותנים תשובה שלילית מיד.
<משה נקש: כמו שאמרנו, ישנם - - -
<שמחה בניטה: על נכים אני מדברת, מפגרים, ילדים מונשמים בבתים, הם נותנים תשובה שלילית מיד.
<משה נקש: ישנם תנאי סף שאין לנו ברירה אלא לתת תשובה שלילית.
<משה נקש: עם כל הצער שבדבר.
<שמחה בניטה: חבל שלא הבאתם את האמא של הילדה הזאת, ילד אוטיסט, מי מוכן לעבוד עם אוטיסטים?
<שמחה בניטה: ילדים מפגרים?
<שמחה בניטה: משה, ברצינות, המקרים שאני שומעת, אתה יודע מה?
<שמחה בניטה: קרניים צומחות לי.
<שמחה בניטה: אני לא מאמינה, אני פשוט לא מאמינה שאתה אומר שעורכת דין, אז מה אם היא עורכת דין?
<שמחה בניטה: היא לא מנותקת מהנשמה?
<משה נקש: היא לא מנותקת מאף אחד, היא לא מנותקת בכלל.
<שמחה בניטה: אין שם טיפת נשמה.
<שמחה בניטה: זה מפוצץ אותי כי המקרים האלה מגיעים אליי.
<שמחה בניטה: יש שם מקרים שאם תקראו מכתבים, אני אביא את המכתבים לוועדה, אנשים פה יקראו ויבכו.
שמעון אוחיון: די, אני מבקש.
<שמחה בניטה: אנחנו באנו לתת פתרון לנכים, לילד אוטיסט לא? למה לא?
מיכל רוזין: אבל תני לו לענות.
קארין אלהרר: שמחה, מה את מתנפלת עליו?
קארין אלהרר: הוא פקיד ממשלתי.
<שמחה בניטה: לא, הוא דווקא נחמד, הוא בסדר, אני אוהבת אותו מאוד, אבל אני אומרת שהוועדה לא בצורה ישרה, לא אנושית.
<שמחה בניטה: אני אומרת לך, קארין, אם את תראי את המקרים את תבכי.
קארין אלהרר: אנחנו נטפל במקרים, שמחה.
<שמחה בניטה: כל מקרה זה סיפור.
<משה נקש: אמרו פה נכון, כל מקרה הוא עולם ומלואו.
<אבי סלומה: אין רגישות ואין נגישות.
קארין אלהרר: מה עכשיו נגישות?
<שמחה בניטה: כן, תגיעי לשם, תלכי לשם ותראי שאין נגישות.
<משה נקש: לפעמים לוועדה אין ברירה ואין במקרים מסוימים שיקול דעת ואנחנו נאלצים לדחות את הבקשות, כי יש תנאי סף שנקבעו בחוק.
<משה נקש: אם התנאים האלה ישונו בחוק - - -
<שמחה בניטה: תקנות, לא חוק.
<משה נקש: חוק.
<משה נקש: אם הדברים האלה ישונו בחוק אז הוועדה תתאים את עבודתה לחוק החדש.
<שמחה בניטה: אני רוצה להגיד לכם - - -
שמעון אוחיון: די, שמחה, אני מבקש לא להשתלט.
<שמחה בניטה: זה חשוב, כבוד היושב ראש.
<שמחה בניטה: קארין, אני רוצה להסביר לך, למשל התקנה אומרת שאם את הגשת על מישהי בקשה אז אי אפשר להגיש עליה פעם שנייה, אבל מה קורה?
<שמחה בניטה: אני מנסה את העובדת, אצל קשישים בעיקר זה כך, בא עובד, אני מתחילה לעבוד אצל קשישה, קשישה רוצה מהר להגיש בקשה כיוון שהיא רוצה לקבל את חוק הסיעוד.