GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי מורביה: אין מי שיבוא לקחת אותה לשירותים בלילה.
נעמי מורביה: היא פונה ומתחננת.
נעמי מורביה: פניתי, מטעם השרה לשוויון חברתי, פנו – כן אל משה נקש, כן, אל הגב' שושנה, בתחינה שיאפשרו לאותה עובדת שעבדה אצלה 14.5 שנים, והיא מוכנה ונכונה אתמול לחזור לארץ כדי לטפל בה.
נעמי מורביה: אני מקבלת תשובות נוראיות.
נעמי מורביה: אז צריך להחליט מה רוצים.
נעמי מורביה: להכניס את כולנו למוסדות, ולשלם למוסדות 18, ו-20 אלף שקל לחודש בהנחה שיהיה מקום, כי גם אין מקומות, ואין קודים, ואין לאן להכניס אותנו.
נעמי מורביה: בואו נהיה קצת מפוקחים.
נעמי מורביה: יש כאן חוסר קורלציה מדהים בין מה שהמחוקק רוצה ואומר, לבין מה שקורה בשטח.
נעמי מורביה: צריך לקבל החלטות.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת את זכות הדיבור ללינא, וכך נסכם את הדיון.
אבתיסאם מראענה: בעצם כל הנושא של התנאים של עובדת או עובד זר בתחום הסיעוד, או בכלל, תקנו אותי אם זה רק בתחום הסיעוד, או שאנחנו מדברות על כל התחומים.
נעה בן שבת: זאת אומרת, שהתנאים הם כמו של העובד הישראלי.
אבתיסאם מראענה: בעצם, כל הנושא של התנאים של עובדים בארץ, המחוקק לא חוקק אותם עדיין.
נעה בן שבת: הכוונה היא לנושא של שעות עבודה ומנוחה, שלמעשה חוק שעות עבודה ומנוחה לא חל, והמחוקק לא קבע הוראות לעניין, או הסדרים מיוחדים מתאימים לעניין שעות המנוחה של העובדים, ולגבי נושא של שעות נוספות, או פיצוי לשעות נוספות, אלא פסיקה בעצם נוספת בתחום הזה.
נעה בן שבת: זה נוגע באמת לנושא העובדים בסיעוד, לא בהכרח העובדים הזרים, אבל העובדים בסיעוד.
אבתיסאם מראענה: יש כאוס מאוד גדול גם מבחינת העובדת והעובד הזר.
אבתיסאם מראענה: מגיעים ויש להם דרישות – כן מנוחה, לא מנוחה.
אבתיסאם מראענה: כן שעות נוספות דורשים, ובעצם, המטופל, המעסיק, מוצא את עצמו מלא דרישות מול עובד שהוא נורא נחוץ לו, הוא צריך אותו, ובעצם, כל הנושא הזה לא מוסדר על-פי חוק.
שירי לב-רן: אנחנו יודעים שהרוב המכריע של העובדים בסיעוד ביתי הם זרים, אבל בג"צ כן התייחס לתפקיד עצמו, לא לעובדים הזרים.
שירי לב-רן: אני כן אומר, מאחר שאנחנו בכל זאת מדינה שהיא מדינה דמוקרטית, אנחנו מאפשרים לשני הצדדים להיות במצב של משא ומתן.
שירי לב-רן: זאת אומרת, אנחנו יודעים מה הדרישות הבסיסיות בחוק.
שירי לב-רן: יש לנו שכר מינימום.
שירי לב-רן: יש חובות על המעסיק.
שירי לב-רן: אבל כמובן שיש תנאים מסוימים בהעסקה שהם תוצר של משא ומתן בין הצדדים.
שירי לב-רן: האמירה הזאת לגבי דמי כיס, אין חובה כזו לתת דמי כיס.
שירי לב-רן: ברוב המקרים שהמעסיקים נותנים את אותם דמי כיס, מדובר בדרך כלל במקדמה על חשבון השכר החודשי.
שירי לב-רן: ישנם מקרים שהעובד יגיד, אני רוצה איזושהי תוספת.
שירי לב-רן: המעסיק רשאי לקבל את הדרישה הזאת, ורשאי שלא לקבל את הדרישה הזו כפי שכל אחד אחר עושה משא ומתן לפני שהוא מתקבל למקום עבודה.
שירי לב-רן: ברור שיש את המאפיינים המיוחדים של הענף.
שירי לב-רן: ברור שיש מצב שבו עובד שמגיע עם איזושהי המלצה מאוד טובה, אז ברור שהוא נמצא במקום שהוא יכול לבוא ולהגיד - הייתי מעוניין קצת יותר, מעוניין בדברים מסוימים.
אבתיסאם מראענה: האם אנחנו בסיטואציה שכזאת, שבעצם המאפיינים של אותה העסקה, המשא-ומתן הזה שאנחנו מדברות עליו הוא בר קיימא.
שירי לב-רן: זו שאלה נהדרת.
שירי לב-רן: אין לנו מחקר שאני יכולה להגיד.
שירי לב-רן: אני אומרת בצער, על כל מקרה שאנחנו שומעים, כפי שהציגה כרגע נעמי, אני יכולה להציג יותר ממקרה אחד בדיוק אחר, על מעסיקים שאומרים לעובדת – עכשיו, קחי את התיק שלך ולכי מכאן, עכשיו, ככה.
שירי לב-רן: לאן היא תלך, אף אחד לא יודע.
שירי לב-רן: אני יכולה לספר על מקרים שבהם לא משלמים לעובדת את כל מה שהיא צריכה לקבל.
שירי לב-רן: אני יכולה לספר על כל מיני מקרים של שיטת מצליח, של גמר חשבון, שבה אומרת לעובדת - תראי, זה נכון שמגיע לך 20 אלף, אין לנו, קחי 9,000 ותחיי עם זה בשלום, והעובדת נענית לזה.
שירי לב-רן: היא לא תשבור עכשיו את הראש עם הליכים משפטיים שהם אורכים הרבה מאוד זמן, לוקחים הרבה מאוד, ובטח משאבים רגשיים שאגב, לא ברור אם היא יכולה להתעסק איתם בזמן שהיא אמורה לעזוב את הארץ.
שירי לב-רן: אנחנו יכולים לעשות פה מלחמת מי המסכן.
שירי לב-רן: אבל אמרנו את זה בתחילת הדיון.
שירי לב-רן: אנחנו מדברים כאן על שתי אוכלוסיות שהן אוכלוסיות מוחלשות, כל אחת עם המצוקות שלה.
שירי לב-רן: בהתאם למה שהציגה היושבת-ראש בהתחלה, הרעיון הוא לראות איך אנחנו מייצגים איזשהו פתרון שהוא באמת פתרון הוליסטי, ולא איזושהי מלחמת תחום אפס שאחד הוא על חשבון השני.
אבתיסאם מראענה: לינא, בבקשה.
לינא סאלם: לא מדובר פה במצב של כאוס.
לינא סאלם: המחוקק הישראלי כן התייחס לכל הזכויות של העובדים בכלל.
לינא סאלם: המחוקק לא מבחין בין מעמד של עובד שמחזיק באשרה, לבין עובד שלא מחזיק באשרה.
לינא סאלם: זו הסיבה בעצם שמשלמים למסתננים, לפליטים, גם לאנשים שלא חוקיים - - - תשלומים על-פי דין.
לינא סאלם: בעצם המחוקק בא ואמר – זכויות בין עובדים הם תמיד זכויות שוות בין כולם.
לינא סאלם: ישנם מקרים ספציפיים מאוד, מוחרגים, אבל מדובר במצבים מאוד קיצוניים, שבהם כן נשקלה האופציה של לתת זכויות שונות.
לינא סאלם: מדובר בסך הכול בנושא של חוק של שעות עבודה ומנוחה, כאשר מדובר בהעסקה של 24 שעות, ובית המשפט גם נדרש לזה שזה מאוד קשה לדעת לאמוד מה בעצם היקף המשרה, ומה השעות הנוספות, ואכן, נכון שהייתה בעצם פסיקה שבאה ואמרה שכר מינימום פלוס 30%, ושכר מינימום פלוס 20%.
לינא סאלם: זה שהמחוקק עדיין לא אמר את דבריו, וקבע בעצם מה שעות המנוחה - זה עדיין לא משאיר אותנו במצב של כאוס.
לינא סאלם: כן מדברים בעצם על נושאים שיש להם את מלוא הזכויות על-פי המחוקק הישראלי.
לינא סאלם: המחוקק הישראלי לא מבחין בין עובד זר לבין עובד ישראלי.
לינא סאלם: ללא ספק, אני רואה גם שהוועדה מאוד ערה לכך.
לינא סאלם: יש לנו שתי קבוצות מאוד מוחלשות.
לינא סאלם: יש לנו בעצם קבוצה שאין לה את האמצעים לשלם מלוא הזכויות, ויש קבוצה אחרת שהיא קבוצה מאוד מוחלשת שהרשות שנותנת לה את האשרה, וגם הרשות שמפקחת על השכר שלה, דואגות באמת גם לבוא ולבדוק שהתנאים משולמים כדין.
לינא סאלם: אז ללא ספק אתגרים, אבל אין לאקונה בחוק שאני יכולה להצביע עליה, אם כי, אכן נכון, היה בעצם אמירה, והיה בעצם כן הוראה למחוקק לבוא ולהסדיר את זה באופן ספציפי וטרם נעשה.
לינא סאלם: אבל עדיין זה לא אומר שחוק שעות עבודה ומנוחה לא ישנה את הבסיס, לא ישנה את שכר המינימום.
לינא סאלם: לא ישנה את הביטוח הרפואי, לא ישנה את הזכויות.
לינא סאלם: אנחנו חייבים לזכור, שבשביל לסייע לקבוצה אחת, לא צריכים לרמוס את הקבוצה השנייה.
לינא סאלם: ואנחנו כמדינה דמוקרטית, ששומר את שלטון החוק, זה בעצם אחד התפקידים שיש בחקיקה – אנחנו מלווים בעצם את כל ההליכים של החקיקה וקבלת החלטות ממשלתיות, ומייעצים כמובן לשמור על שלטון החוק – זה התפקיד העיקרי שלנו.
יהודה דורון: רק להוסיף משהו.
יהודה דורון: נעמי נגעה בנקודה שכדאי שאנחנו נשמע אותה.
יהודה דורון: בגלל שגובים תשלום גבוה מהעובד הזר כאשר מביאים אותו, חברות כוח האדם מנחות את כל הנכים, ואת כל הזקנים ואומרים להם - אתם צריכים לשלם את ה-100 שקלים שלא מופיע בשום מקום.
יהודה דורון: הם גרמו להוצאה של הנכים, והוצאה של הקשישים, מתוך המחשבה שלהם איך העובד יחזיר את כספו.
יהודה דורון: אני דורש בקשה, היות ויושבים פה אנשים, ויגידו לך שלא צריך לשלם, שיתקנו את ההגדרה, כי נכים פונים אלינו, ואומרים – למה אני צריך לשלם 100 שקל שהחברה אומרת לי, זה לא נכון.
אבתיסאם מראענה: בסדר.
אבתיסאם מראענה: השאלה פה היא גם ה-100 שקלים, ודברים נוספים שמתווספים בסיכום של הישיבה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה להתנצל בפני שלא הייתה לו אפשרות להעלות את השאלות, תהיות, ולספק לנו תשובות או מידע, ולא הייתה להם את הזכות לדבר.
אבתיסאם מראענה: אני מתנצלת ממש.
אבתיסאם מראענה: נקבע לנו ישיבה בשבוע הבא.
אבתיסאם מראענה: ככל הנראה ביום ראשון, נודיע על כך.
אבתיסאם מראענה: נמשיך את הדיון שלנו.
אבתיסאם מראענה: אנחנו נפתח את הישיבה הבאה בהחלט בנושא לא רק של סיעוד.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה להודות לכל מי שנכח כאן.
אבתיסאם מראענה: לצוות שלי – יעל, גלעד, מיכל - מנהלת הוועדה.
אבתיסאם מראענה: יקירתי, נעה בן שבת, היועצת המשפטית של הוועדה.
אבתיסאם מראענה: כל מי שנמצאות כאן, גם בזום, הקלדניות, המתורגמניות.
אבתיסאם מראענה: כמובן, יעלה לאתר הסיכומים של כל דיון.
אבתיסאם מראענה: תמשיכו להיות איתנו בקשר, לשאול שאלות.
אבתיסאם מראענה: אנחנו בהחלט נהיה בקשר רציף עם כל מי שהגיע לכאן ונתקדם.
אבתיסאם מראענה: המשך יום טוב.
אבתיסאם מראענה: הישיבה נעולה.
אבתיסאם מראענה: צהריים טובים לכולן ולכולם.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לפתוח את ישיבת ועדת העובדות והעובדים הזרים היום בהשתתפות בצערה של משפחת סאהר איסמעיל שנרצח הבוקר.
אבתיסאם מראענה: רצח מזעזע, טרגדיה נוראית.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לשלוח למשפחתו, לאלמנתו ולילדתו הקטנטונת חיבוקים ולהשתתף בצערם על רצח כל כך מיותר.
אבתיסאם מראענה: אני מנצלת את ההזדמנות הזו לקרוא למשטרה לעשות את עבודתה ברצינות ולמגר את האלימות ושפיכות הדמים בחברה הערבית.
אבתיסאם מראענה: הגיע הזמן שהדבר הזה יסתיים.
אבתיסאם מראענה: המחיר הוא כבד מדי.
אבתיסאם מראענה: זה הזמן שלנו כחברה ישראלית לחזק אחד את השנייה ולחזק את המשטרה שתעשה את עבודתה, בתקווה שזה יהיה הרצח האחרון, שארגוני הפשע בחברה הערבית יידעו שיש פה כוח, יש פה מדינה, יש פה שלטון והאלימות תמוגר.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה להתנצל בפתח דבריי, הבריאות שלי לא בשיאה אבל היה לי מאוד חשוב כן לקיים את הדיון הכל-כך חשוב הזה לפני שאנחנו יוצאות לחופשה מרוכזת, שיהיה לנו על מה לחשוב ולהמשיך לעבוד גם בתקופה זו.
אבתיסאם מראענה: אני יודעת שיש מטופלות ומטופלים שצריכים וצריכות אותנו מאוד ומחכים ומחכות לעזרתנו.
אבתיסאם מראענה: כולי תקווה שנצליח להביא את הבשורה בהקדם.
אבתיסאם מראענה: בדיון שהתקיים לפני מספר ימים הצפנו בוועדה את האתגרים שעומדים בפני המטופלות והמטופלים.
אבתיסאם מראענה: הנושא היה מאוד-מאוד חשוב.
אבתיסאם מראענה: הדיון היום יעסוק בעיקר בזכויות העובדות והעובדים הזרים, מהגרות ומהגרי עבודה.
אבתיסאם מראענה: אני אתן את זכות הדיבור הראשונה לאלעד כהנא מ"קו לעובד".
אבתיסאם מראענה: אני אתן לך את הזמן להציף בפנינו את האתגרים, את המשמעויות, את הקשיים שנתקלות ונתקלים בהם העובדות והעובדים הזרים, מהגרות ומהגרי עבודה.
אבתיסאם מראענה: הבמה שלך.
אבתיסאם מראענה: בבקשה, אלעד.
אלעד כהנא: אני אעלה כמה בעיות מרכזיות שאנחנו מזהים.
אלעד כהנא: אנחנו עמותה שעובדת כבר 30 שנה עם עובדים מוחלשים במשק, בפרט מהגרי עבודה, בענף הסיעוד, שהוא הענף הגדול ביותר להגירת עבודה.
אלעד כהנא: חלק מהבעיות האלה נובעות מהחוק, חלק נובעות מהיעדר חוק, חלק נובעות מנהלים או מכרזים של גופים שונים.
אלעד כהנא: אני אדבר על הכול אבל אני חושב שכל אחת מהבעיות מונחת לפתחה של רשות אחרת.
אלעד כהנא: אני רק אתחיל ואומר שלפי הנתונים של רשות האוכלוסין וההגירה יש היום כ-55,000 מהגרות עבודה בסיעוד, רובן נשים – כ-80%-85% – מכל מיני מדינות, העיקריות הן: פיליפינים, סרי לנקה, הודו, אוקראינה, אוזבקיסטן ומולדובה אך יש גם מדינות נוספות.
אלעד כהנא: זה ענף די חריג – זה מוזר לדבר עליו כענף חריג כי הוא הענף הגדול ביותר אבל הוא כן חריג ביחס לענפים אחרים שיש בהם הגירת עבודה, כמו בניין וחקלאות – גם בכך שאין מכסות על העובדים ושאפשר גם להישאר פה הרבה מעבר ל-5 השנים שקבועות כנקודת המוצא בחוק הכניסה.
אלעד כהנא: מה שאומר שהעובדות שמגיעות לכאן מתבגרות פה הרבה יותר, בעבודה מאוד-מאוד שוחקת, ורובן נשים, שזה גם יוצא דופן מענפים אחרים.
אבתיסאם מראענה: מה אחוז הנשים?
אלעד כהנא: בין 80% ל-85% לפי הנתונים של הרשות.
אלעד כהנא: זה גם ענף שעד יוני האחרון לא היה בו הסכם בילטרלי.
אלעד כהנא: בענפי הבניין והחקלאות יש הסכמים בילטרליים.
אלעד כהנא: זה אומר שכל העובדות שנמצאות פה, אולי למעט כמה עשרות שהגיעו עכשיו מהפיליפינים, הגיעו בלי הסכמים בילטרליים.
אלעד כהנא: משמע, עם דמי תיווך מאוד-מאוד גבוהים.
אלעד כהנא: מכיוון שההסכם שעכשיו חל הוא רק עם הפיליפינים זה לא צפוי להשתנות מהותית.
אלעד כהנא: זאת אומרת, עובדות ממדינות אחרות שאין אתן הסכמים בילטרליים, כמו סרי לנקה, הודו, מולדובה וכו', ימשיכו כרגע להבנתי להגיע בלי הסכמים כאלה ועם דמי תיווך.
אבתיסאם מראענה: מהם דמי התיווך?
אבתיסאם מראענה: אתה יכול להרחיב על כך?
אלעד כהנא: כן.
אלעד כהנא: כשעובדת – לא רק בענף הזה אבל בענפים האחרים יש הסכמים בילטרליים – רוצה להגיע לישראל לעבוד באופן חוקי אצל מעסיק שגם יכול להעסיק אותה באופן חוקי מצדו, היא בעצם צריכה גורם מתווך.
אלעד כהנא: היא לא יכולה למצוא בעצמה את המעסיק.
אלעד כהנא: גם להסדרת האשרה צריך לפנות דרך לשכה פרטית בישראל.
אלעד כהנא: בפועל לא מגיעים סתם כך גם ללשכה הפרטית בישראל.
אלעד כהנא: השתרשה תופעה שהיא מאוד מוכרת – ואני חושב שאין עליה מחלוקת היום עם אף אחד, לא במדינה, לא בבית משפט, לא באקדמיה – שבמדינות המוצא של העובדים יש כל מיני גורמי תיווך מקומיים שבתמורה לתשלום מאוד-מאוד גבוה של כסף מקשרים את העובדים עם הלשכות בארץ כדי שהם יוכלו להגיע לפה באופן חוקי.
אלעד כהנא: אותם גופים בחו"ל גובים – למיטב ידיעתי, זה משתנה במדינה ובתקופה – 10,000 דולר כסכום התחלתי, וזה עלה עכשיו, ממה שאנחנו יודעים, בקורונה.
אלעד כהנא: זה סכום מאוד-מאוד גבוה, במיוחד אם אנחנו זוכרים מאיזה מדינות העובדות האלה מגיעות ושכשהן מגיעות לארץ הן גם עובדות כמעט תמיד בשכר מינימום, זאת אומרת שזה לא משהו שמכוסה מאוד מהר.
אלעד כהנא: לפי הנתונים שלנו, בין השנה לשלוש הראשונות זה רק החזר חובות.
אלעד כהנא: שלוש השנים הראשונות לעבודה זה רק החזר החובות שנוצרו בשביל לקחת את ההלוואה שתאפשר את אותם דמי תיווך להגיע לארץ.
אבתיסאם מראענה: אנחנו כמדינה חשופות לכל מה שקורה מבחינת דמי התיווך?
אבתיסאם מראענה: אנחנו יודעות איך זה קורה בעצם?
אלעד כהנא: אני חושב שזו שאלה שצריך להפנות למדינה, אבל אני כן אגיד שבגלל שאלה כספים שמשולמים בחו"ל יש קושי מעשי למדינה להתחקות אחרי מה שקורה שם.
אלעד כהנא: בגלל זה הפתרון שנחשב לפתרון הכי טוב הוא חתימת הסכם היא מדינת המוצא על ידי מדינת ישראל כדי שיהיה הליך גיוס מפוקח, הליך גיוס ממשלתי, שהרבה פעמים גם יש בו ממד של רנדומליות, למשל איזושהי הגרלה, שגם עובדות שעמדו בתנאי הסף עדיין יעברו איזושהי הגרלה כדי שתהיה פה איזושהי שרירותיות ואנשים לא ישלמו את אותם דמי תיווך, לא ישלמו שוחד וכו'.
אלעד כהנא: כאמור, זה עובד בענפים שבהם זה קיים, בבניין וחקלאות, ואנחנו נצטרך לראות איך זה יעבוד עם הפיליפינים.
אלעד כהנא: אני מניח שגם יהיו קשיים ותקלות שכולנו נצטרך לעקוב אחריהם.
אלעד כהנא: אני חושב שהאתגר הבא בתחום הזה – ועל זה כבר אני חושב שהמדינה תוכל לספר – הוא מה קורה במדינות אחרות שאתן עדיין לא נחתמו הסכמים.
אלעד כהנא: אני אגיד שבענף החקלאות למשל, ברגע שנחתם הסכם עם תאילנד רק מתאילנד מגיעים מהגרי עבודה ברישיון לעבוד בחקלאות.
אלעד כהנא: זה לא כך מן הסתם בסיעוד.
אלעד כהנא: זה שנחתם הסכם עם הפיליפינים לא אומר שרק מהפיליפינים יגיעו עובדים ועובדות.
אלעד כהנא: להבנתי, כדי לא לפגוע במטופלים הסיעודיים, בפרט כאלה שדוברי רוסית, אני מניח שיש להם צורך מאוד גדול בעובדים דוברי רוסית.
אלעד כהנא: לכן אני חושב שהאתגר פה הוא לקדם חתימה של הסכמים נוספים.
ענבל משש: נחתם גם עם סרי לנקה ויש משאים ומתנים, אבל תכף נעדכן.
אלעד כהנא: נכון, נחתם גם עם סרי לנקה בפברואר או מרס 2020 אבל למיטב ידיעתי הוא עוד לא מיושם.
אלעד כהנא: זה משהו שגם מבדיל את ענף הסיעוד מענפים אחרים, אותם שעבודי חוב.
אלעד כהנא: וכמובן, סוגיה שעלתה פה גם בדיון בשבוע שעבר, בג"ץ גלוטן, פסק דין של בית המשפט העליון מלפני 10 שנים שקבע ברוב דעות שחוק שעות עבודה ומנוחה לא חל על עובדות סיעוד שעובדות במתכונת העסקה ביתית.
אלעד כהנא: זה היה בג"ץ שאנחנו היינו בו וטענו שזה כן חל, וגם עמדת המדינה הייתה שהחוק אמור לחול.
אלעד כהנא: עמדת המדינה הייתה שהחוק הזה במתכונתו לא מתאים לענף ומצריך איזשהו שינוי חקיקה שהמדינה טענה שהיא מקדמת.
אלעד כהנא: מרגע שניתן פסק הדין שקבע שלא חל כלום לא קודם כלום – לפחות לא כאן, אני לא יודע, אולי בישיבות פנימיות.
אלעד כהנא: אנחנו בעצם 10 שנים כמעט מפסק הדין הסופי ולא ברור מה חל על העובדות האלה.
אבתיסאם מראענה: אז איך זה מתנהל?
אבתיסאם מראענה: החוק לא חל ואז מה קורה עם שעות העבודה והמנוחה?
אלעד כהנא: קודם כל, בעוד שפסק הדין התמקד בשאלה מאוד ספציפית של החובה לשלם תמורת שעות נוספות לעובדות שעובדות מעבר ל-8 שעות ביום, בפועל ההשלכות שלו ברגע שהוא קבע שהחוק לא חל הן יצירת מתכונת עבודה מאוד-מאוד בעייתית של 24/6.
אלעד כהנא: העובדות לא בהכרח עובדות את כל 24 השעות טכנית, אבל הן כן צריכות להיות זמינות לעבודה.
אלעד כהנא: כמובן שזה תלוי גם במצב המטופל.
אלעד כהנא: יש מטופלים שדורשים שהעובדת כל שעה תחליף אינפוזיה או טפטפת, יש עובדות שפחות, אבל הן עדיין צריכות להיות זמינות למטופל.
אלעד כהנא: זה יצר השלכה על השאלה של כמה הפסקה צריך לתת לעובד במהלך היום ומי אמור לדאוג למטופל במהלך הזמן הזה.
אלעד כהנא: ההנחה היא שהנטל הוא על העובדת אם היא רוצה הפסקה הרבה פעמים.
אלעד כהנא: היא צריכה למצוא מחליף או מחליפה.
אלעד כהנא: היא צריכה להתחנן שהמשפחה אולי תבוא ותעזור.
אלעד כהנא: אם המשפחה לא יכולה אין הפסקה.
אלעד כהנא: זה יצר שאלה על אורך יום המנוחה השבועי.
אלעד כהנא: בחוק הוא אמור להיות 36 שעות וברגע שנקבע שהחוק לא חל זה קוצר בפסיקת בתי הדין לעבודה ל-25 שעות.
אלעד כהנא: יש לזה המון-המון זרועות ואני מניח שיהיו עוד הרבה שאלות שיצוצו מעת לעת.
אלעד כהנא: יש פה גם שאלה גדולה של חוסר ודאות מה כן המצב הקיים.
אלעד כהנא: רק זה מייצר, אני חושב, עבודה.
אלעד כהנא: אני חושב שהציפייה של בית המשפט העליון כשהוא נתן את פסק הדין הזה הייתה שבאמת אמור להיות הסדר חלופי, לא ידוע מה תוכנו ואם הוא יהיה טוב או לא טוב, אבל זה לא קרה.
אלעד כהנא: אני חושב שזה משהו שהמדינה צריכה לקחת על עצמה להסדיר, לא רק לטובת העובדות, גם לטובת המטופלים.
אלעד כהנא: מטופל שהעובדת שלו בעבודה שגם כך היא קשה עובדת עם כזו מתכונת – זה בוודאי ישפיע עליו.
אלעד כהנא: עובדת שהיא שחוקה, שכנראה תהיה עייפה, אולי לא מרוכזת.
אלעד כהנא: אפשר לחשוב על הרבה רעיונות פה.
אלעד כהנא: אני לא בטוח שצריך לדבר על תוספת תשלום לשעות נוספות.
אלעד כהנא: אפשר לחשוב גם על הרחבת מענים למטופלים הסיעודיים במהלך היום, למשל הרחבת זכאויות למרכזי יום והנגשה שלהם, שהמטופל הסיעודי יוכל להיות בהם אולי בזמן שהעובדת מתרעננת.
אלעד כהנא: אולי תגמול של בני המשפחה של המטופל שיבואו לעזור.
אלעד כהנא: אני סתם זורק רעיונות שמן הסתם כל אחד מהם מורכב, אבל משהו צריך להיות מותנע מכיוון המדינה פה.
אלעד כהנא: חוץ מזה, זו גם העסקה שהיא העסקה פרטית.
אלעד כהנא: זאת אומרת, עובדות, אם הן מועסקות דרך המטופל הסיעודי – יש גם חברות סיעוד, תכף אני אגע בזה – לא מקבלות תלושים, אין חובת הפקדה לחשבון הפיקדון.
אלעד כהנא: ברוב הענפים האחרים של מהגרי עבודה המדינה יצרה חשבון פיקדון ממשלתי שמנוהל על ידי בנק המזרחי, שזכה במכרז, ומעסיקים צריכים להפריש אליו את הזכויות הסוציאליות של העובדים.
אלעד כהנא: זה נועד גם לוודא שהכספים האלה יופרשו להם כי קרנות הפנסיה שאליהן הכספים היו אמורים להיות מופרשים לא מוכנות לבטח מהגרי עבודה, וגם שהעובד ייצא כשנגמרת לו האשרה כי הכספים האלה יתקבלו אצל העובד במועד היציאה.
אלעד כהנא: זה לא חל בענף הסיעוד על העסקה פרטית.
אלעד כהנא: אין תקנות לזה.
אלעד כהנא: זו גם שאלה שצריך להפנות למדינה.
אלעד כהנא: זה אומר שאם בסוף ההעסקה למעסיק הסיעודי אין את הכסף – אין את הכסף.
אלעד כהנא: המקרים הכי קשים שאנחנו נתקלים בהם זה כשהמעסיק הסיעודי נפטר.
אלעד כהנא: בהעסקה הזו הרבה פעמים אנחנו מדברים על מטופלים קשישים, בהנחה שיחסי עבודה עובדים טוב העובד אמור ללוות את המטופל עד למותו, בימיו האחרונים, ולכן זו העסקה שהרבה פעמים נגמרת בפטירת המעסיק ולפעמים העיזבון ריק, אין שום דבר בעיזבון, אין כסף להיפרע ממנו.
אלעד כהנא: הגיעו לנו עובדות שעבדו פה 10 ו-15 שנים אצל אותו מטופל וחלק גדול מהכסף אמור להיות פנסיה ופיצויי פיטורין – היום זה 12.5% מהשכר – וזה לא הופרש, אין מאיפה להיפרע ואין מאיפה לקבל.
אבתיסאם מראענה: כמה מקרים כאלה מגיעים אליכם ל"קו לעובד"?
אלעד כהנא: לא המון.
אלעד כהנא: אני חושב שבשנה האחרונה הגיעו אלינו שתיים או שלוש עובדות, אבל כשהן כן מגיעות זה מקרים מאוד-מאוד קשים.
אלעד כהנא: זו באמת עובדת שנתנה את עצמה, בטח אם אצל אותו מטופל, וליוותה אותו, ואז היא מגלה שהכול ריק ונגמר ואין מאיפה להפקיד.
אלעד כהנא: אני כן חושב שמעבר לחובת ההפקדה, מעסיק שאין לו כסף כנראה יתקשה להפקיד גם במהלך הזמן, ופה המדינה צריכה להיכנס ולעזור לאותם מעסיקים בעינינו.
אלעד כהנא: מהצד השני של המעסיק הסיעודי יש גם את חברת הסיעוד הרבה פעמים, לא תמיד.
אלעד כהנא: זה חברה שזכתה במכרז של המוסד לביטוח לאומי והמעסיק הסיעודי יכול לבחור אם להתקשר אתה או לא.
אלעד כהנא: הבחירה היא האם לקבל את הקצבה מביטוח לאומי בכסף או דרך התקשרות עם החברה שאמורה לדאוג יחד אתו להעסקת העובדת.
אלעד כהנא: יש בזה הרבה דברים טובים.
אלעד כהנא: זה מכניס מעסיק שהוא קצת יותר ממוסד, עם תלושים, עם חובת הפקדה לפיקדון, אבל זה יוצר המון בלבול ובלגן שהרבה מהעבודה שלנו היא באותה תופעה של שיטת העסקה מקבילה.
אלעד כהנא: יש לנו מעסיק סיעודי שאין לו חשבי שכר, אין לו ייעוץ משפטי ונכנסת לתמונה חברה עם חשבי שכר, ייעוץ משפטי, זה יוצר פערי כוחות בין המעסיקים וכמובן מול העובדות עצמן.
אלעד כהנא: גם כל שיטת העסקה הזו היא שונה מאוד.
אלעד כהנא: אני לא אלאה בכל הפרטים אבל מאוד קשה גם למעסיק הסיעודי להבין מה חלקו בחובה.
אלעד כהנא: למשל, חברות הסיעוד מעסיקה לפי העסקה שעתית בעוד שהמעסיק הסיעודי מעסיק בהעסקה חודשית.
אלעד כהנא: יש לזה הרבה הבדלים.
אלעד כהנא: אנחנו חושבים שזה תחום שדורש הרבה הסדרה.
אלעד כהנא: אנחנו בקשר בנוגע לזה עם המוסד לביטוח לאומי שפרסם את המכרז.
אלעד כהנא: אנחנו מצפים שייצא מכרז חדש שיסדיר את הסוגיה הזו.
אבתיסאם מראענה: מתי הודיעו שיוציאו מכרז?
אבתיסאם מראענה: כל כמה זמן?
אלעד כהנא: אני לא יודע.
אלעד כהנא: זו שאלה שאפשר להפנות למוסד לביטוח לאומי.
אלעד כהנא: מעבר לזה יש עוד כל מיני בעיות שאני לא אלאה ואזכיר את כולן.
אבתיסאם מראענה: לצד כל העניין הכספי וההטבות הסוציאליות אני אשמח שתיקח אותנו קצת לחיים עצמם, לנפש של אותן מטפלות, ספר לי את הסיפור שלהן, מה ההתמודדויות שלהן, נשים, זוגיות, אהבה, נישואין, ילדים, מחזור.
אלעד כהנא: קשה לדבר על זה באופן גורף, מן הסתם, יש 55,000 עובדות בשנה ולכל אחת יש את הסיפור שלה.
אלעד כהנא: נתקלנו בסיפורים מאוד טובים, של ההעסקה מאוד טובה, שהעובדות מרוצות והמעסיקים מרוצים ונתקלנו בסיפורים מאוד לא טובים, שהמעסיק לא מרוצה, שעובדת לא מרוצה, ששני הצדדים לא מרוצים, אז יש מנעד מאוד-מאוד רחב.
אלעד כהנא: מן הסתם, במקרי הקצה, אם אנחנו מסתכלים על העובדות, יש גם את מה שאמרתי בשבוע שעבר, מקרים של הטרדות וכו'.
אלעד כהנא: כמובן שאלו מקרי הקצה, זה לא משקף את הכלל.
אבתיסאם מראענה: כשמגיעה אליכם עובדת או תלונות על הטרדה מינית, מה יש לכם לייעץ לה?
אלעד כהנא: אני צריך להגיד שרוב העובדות שמגיעות אלינו עם הסיפורים האלה לא באות בשביל לדבר על מקרה התקיפה, זה בדרך כלל עולה בעקיפין.
אלעד כהנא: אם למשל היא רוצה את הזכויות שלה מהמעסיק אבל היא לא יודעת איך לתבוע ואנחנו מתחילים לדבר אתה אז הנושא צץ.
אלעד כהנא: זה נושא שמאוד קשה לעלות לכל עובדת אני חושב, ובטח בסיטואציה הזו.
אלעד כהנא: כמובן שיש עובדות שמספרות רק לנו ומבקשות שאנחנו לא נפעל בנושא.
אלעד כהנא: אנחנו כמובן אומרים לעובדות שהן יכולות להגיש תלונה משטרה ואם העובדת מעוניינת אנחנו מגישים תלונה לרשות האוכלוסין וההגירה שתבדוק את המקרה.
אלעד כהנא: מן הסתם, הרבה פעמים הדברים האלה – אני מניח שהרשות תוכל להרחיב – הם מקרים של גרסה מול גרסה וזה משהו שמאוד קשה לקדם אותו.
אלעד כהנא: אני כן אגיד ששיטת ההעסקה של מהגרות עבודה בסיעוד היא תחת לשכות פרטיות שמעסיקות עובדות סוציאליות שאמורות להגיע לבית המטופל, לוודא שגם המטופל בסדר וגם העובדת בסדר.
אלעד כהנא: מהניסיון שלנו עובדות הרבה פעמים לא יודעות מה זו בדיוק האינסטנציה הזו.
אלעד כהנא: אני לא חושב שהן מבינות שאפשר לשתף בדברים האלה.
אלעד כהנא: וגם, בגלל שהעובדת סוציאלית מגיעה לדבר עם שני הצדדים ולוודא ששני הצדדים בסדר, לפחות על פניו זה יכול להיתפס כגורם שנמצא בניגוד עניינים.
אלעד כהנא: הרבה פעמים גם אין בהכרח לעובדת הסוציאלית מה להציע לעובדת.
אלעד כהנא: אני מדבר בפרט על מקרים של עובדות שנמצאות באשרה הומניטרית.
אלעד כהנא: זאת אומרת, הן השלימו 5 שנים, התחילו העסקה חדשה באשרה הומניטרית ומהשלב הזה הן לא באמת יכולות להחליף מעסיק.
אלעד כהנא: המעסיק היחיד שהן יוכלו לעבור אליו אם הן יתפטרו או יפוטרו הוא מעסיק בעל מוגבלות מאוד-מאוד קשה.
אלעד כהנא: זו לא עבודה שמתאימה לכל האנשים.
אלעד כהנא: לכן בפועל אלה המקרים שהגיעו לנו, עם העובדות הללו.
אלעד כהנא: אגב, לא רק עם תקיפות והטרדות, גם עם מקרים קלים יותר של הפרת זכויות.
אלעד כהנא: עובדות שאומרות: המעסיק רוצה שאני אעשה כך וכך, או עושה לי כך וכך, או לא משלם לי כך וכך, והוא אומר לי: לא טוב לך?
אלעד כהנא: תתפטרי ויגרשו אותך מהארץ.
אלעד כהנא: זה נובע מהחוק.
אלעד כהנא: החוק קובע את ההסדר הזה.
אלעד כהנא: אנחנו חושבים שגם אם יש פה כל מיני שיקולים וזה יותר מורכב מפשוט לאפשר מעבר, צריך - - -
אבתיסאם מראענה: אתה בעצם אומר שאחרי 5 שנים אותה עובדת יכולה לעבור למעסיק אחר?
אלעד כהנא: אחרי 5 שנים היא יכולה להמשיך אצל אותו מעסיק שהעסיק אותה עוד לפני.
אלעד כהנא: אם העסקה הסתיימה אחרי 5 שנים בכל מיני נסיבות – זה מן הסתם מורכב ויש הרבה תנאים – המעסיק החדש שירצה להעסיק אותה בשלב הזה צריך להגיש בשבילה בקשה הומניטרית, אם היא עומדת בתנאים בשביל זה.
אלעד כהנא: ואז, מהשלב הזה, היא יכולה להמשיך לעבוד עם אותו מעסיק אבל היא לא תוכל להתפטר ולהתחיל עבודה חדשה, למעט אותו חריג של מעסיק בתנאים מאוד-מאוד קשים.
אלעד כהנא: ולכן, בפועל היא יכולה כמובן להתפטר אבל המשמעות תהיה עזיבת הארץ.
אבתיסאם מראענה: חד-משמעית?
אלעד כהנא: כן, אלא אם כן היא תמצא את אותו חריג של מעסיק, שהיא תוכל גם לטפל בו, בתנאים קשים.
אלעד כהנא: צריך לזכור שהרבה פעמים העובדות האלה לא באות לפה סתם לעשות רווח.
אלעד כהנא: עובדת שלמשל לקחה משכנתא או מממנת עכשיו טיפולים רפואיים להורים שלה, או שולחת את הילדים לבית ספר לאוניברסיטה כי היא התחילה העסקה הומניטרית, היא לא פשוט תתפטר ותחזור.
אלעד כהנא: היא כנראה תנסה למשוך כמה שהיא תוכל בתוך סיטואציה שהיא לא באמת סיטואציה אפשרית.
אלעד כהנא: וזה לא מה שאמור היה לקרות, להשאיר עובדת במקום כזה.
אלעד כהנא: הטרדה זה מקרה הקצה, זה גם יכול להיות אי-תשלום זכויות.
אלעד כהנא: נתקלנו בעובדות שאמרו להן פשוט: לכו תנקו את הבית של הילדים שלי או תכינו לנו אוכל – לא להכין למטופל אלא למשפחה – דברים שהם לא בהגדרת התפקיד, וזה קורה בחסות אותה כבילה למעסיק.
אלעד כהנא: מעבר לזה, אסור להקים משפחה בארץ.
אלעד כהנא: אלה נהלים של רשות האוכלוסין וההגירה.
אלעד כהנא: זה נכון לכל מהגרי העבודה, לא רק בענף הסיעוד.
אלעד כהנא: מהגר עבודה שרקם זוגיות עם מהגר עבודה אחר – אחד מהם יידרש לעזוב את הארץ.
אלעד כהנא: מהניסיון שלנו בדרך כלל זה מתעורר סביב עובדות הסיעוד מכיוון שהן נשים ובעצם המגדר שלהן הוא מה שמשחק תפקיד.
אלעד כהנא: רשות האוכלוסין מבינה שיש פה זוגיות אם היא בהריון או ילדה ילד.
אלעד כהנא: על הגבר פחות ידעו את זה.
אלעד כהנא: יותר יידעו את זה על העובדת.
אבתיסאם מראענה: אז העובדת מגורשת בעצם?
אלעד כהנא: לא, לא בהכרח.
אלעד כהנא: יגידו לה ולמעסיק שלה שכדי להמשיך את העסקתה היא או בן הזוג יצטרכו לעזוב את הארץ.
אבתיסאם מראענה: ואם היא בהריון מאותו בן זוג?
אלעד כהנא: אני לא יודע איך זה משפיע על ההחלטה בקשר לבן הזוג, אני כן אגיד שלגבי הורות ולידה היא יכולה ללדת פה והיא יכולה לגדל גם את הילד כל עוד היא ב-5 השנים הראשונות של ההעסקה.
אלעד כהנא: לאחר מכן היא תצטרך לשלוח אותו למדינת המוצא או לעזוב.
אבתיסאם מראענה: אחרי 5 שנים או אחרי 3 חודשים?
אלעד כהנא: כל עוד היא ב-5 השנים הראשונות פה – והרשות תתקן אותי כמובן אם אני טועה – היא לא צריכה לשלוח את הילד.
אלעד כהנא: אם היא עברה את 5 השנים אז לא מבקשים ממנה לשלוח באותו יום - - -