GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורנה זמיר: המדינה החליטה כמה היא עוזרת, והמקסימום שהיא נותנת עזרה, שזה 30 שעות בשבוע למי שלא עוסק עובד זר.
אורנה זמיר: בשבוע יש 168 שעות.
אורנה זמיר: מי שמעסיק עובד זר אז זה 26 שעות במקסימום.
אורנה זמיר: זה לא מכסה את כל ההוצאה.
אורנה זמיר: המדינה לא נותנת בעצם תשובה למי שבוחר להמשיך להישאר בביתו וזקוק לטיפול מאוד אינטנסיבי, זה על חשבונו.
אורנה זמיר: מי שזקוק לטיפול מאוד אינטנסיבי בישראל, אמור לעבוד למסגרת מוסדית, אם אין לו את הכסף לממן את העובד הזר, או מספר מטפלים ישראלים.
אבתיסאם מראענה: או שההכנסה שלו צריכה להיות גבוהה.
אורנה זמיר: אם יש לו מקורות, יכול להיות שיש לו גם הון צבור.
אורנה זמיר: יכול לקחת משכנתא הפוכה על הדירה שבה הוא גר - יש לפעמים דרכים לגשר.
אורנה זמיר: בכל מקרה, המדינה בשום שלב לא לקחה על עצמה התחייבות לתת מענה מלא לאנשים בביתם בשום שלב.
אורנה זמיר: בעצם, זה השיח.
אורנה זמיר: הציבור אומר אנחנו רוצים להמשיך להישאר בבית, ואנחנו רוצים שהמדינה תיקח על עצמה את האחריות למימון המלא של השירות בבית.
אורנה זמיר: רוצה להגיד עוד משהו.
אורנה זמיר: ברור שמבחינת איכות החיים, אין מחלוקת, אנשים מעדיפים להישאר בביתם, עם הסביבה המשפחתית שלהם, עם ההרגלים שלהם, עם ההתאמה של הטיפול בדיוק לצרכים שלהם.
אורנה זמיר: הסידור של עובד זר, הוא לתת מענה שהוא יותר זול מעובדים ישראלים, כי עובד ישראלי היה צריך להעסיק או לשאת בהוצאה של ארבעה עובדים בשבוע, בעוד שעובד זר זה עובד אחד, כך שזה הרבה יותר זול מעובדים ישראלים.
אורנה זמיר: בשביל לכסות 168 שעות בשבוע, היה צריך ארבע משרות של עובדים ישראליים.
אורנה זמיר: אנחנו עושים את זה עם עובדים זרים שאנחנו משלמים להם עלות של משרה אחת.
אורנה זמיר: חלק מהאנשים זקוקים לשני עובדים כי המצב שלהם הוא כל כך קשה שאי אפשר לצפות מעובד אחד גם אם הוא זר, להתמודד בעומס של עבודה בטיפול באותו בן אדם, זה נכון בעיקר לגבי המונשמים.
אורנה זמיר: העלויות של הוספת העובד האחד, כולל סופי שבוע, אז הם מגיעים ל-8,000 שקלים בחודש, זה ברור.
אורנה זמיר: צריך להחליף אותו בסופי שבוע.
אורנה זמיר: אם הוא נשאר בסופי שבוע, זה גם בעייתי, בעצם צריך לתת לאנשים יום מנוחה לעבוד 24 שעות ביממה, 365 ימים בשנה, וזה ייגמר בטוב, זה הימור.
אורנה זמיר: זה כמו לנסוע בלי חגורת בטיחות, זה לא בריא.
אורנה זמיר: כל הסידור שלנו הוא בעייתי.
אבתיסאם מראענה: מה את מציעה?
אורנה זמיר: מה אני מציעה?
אורנה זמיר: קודם כל זה קשה מה לומר.
אורנה זמיר: צריך קודם כל לעשות מה שאפשר כדי לדחוק את הצורך בעובדים זרים אצל אלה שיכולים להסתדר בינתיים ללא עובד זר.
אורנה זמיר: המדינה ניסתה לעשות את זה על ידי הגדלת מספר השעות שניתנים לאנשים שלא מעסיקים עובד זר, ובמידה מסוימת, זה גם מהווה מערכת של איזון בין אלה שידם משגת, לאלה שידם לא משגת להעסיק עובד זר.
אורנה זמיר: רק 50% מהזכאים של סיעוד ברמת התלות הגבוהה ביותר מעסיקים עובד זר, 50% לא מעסיקים עובד זר, כנראה שידם לא משגת, כי אני מניחה שאם יכלו היו עושים את זה.
אורנה זמיר: אז עכשיו מעניין לשמוע מאותם 50% שלא מעסיקים עובד זר, איך הם מסתדרים – צריך לעשות מחקר רציני.
אורנה זמיר: השאלה איך מסתדרים.
אורנה זמיר: איך המשפחה מתגייסת לסייע.
אורנה זמיר: מרכזי יום יכולים מאוד לעזור.
אורנה זמיר: אני חושבת שצריך היה שמרכז יום ארוך שאדם בבסיס יהיה בבית, אבל כמה שיותר שעות מחוץ לבית כדי שהמשפחה תוכל להתאוורר כשהמטופל במרכז יום.
אורנה זמיר: אני חושבת שאפשר היה לנסות לגייס עזרה לאלה שידם אינה משגת ושהם משתמשים במרכז יום, עבודה של שירות אזרחי, שהיו נותנים אולי תוספת של 20 שעות מעבר לגמלת הסיעוד לאותה אוכלוסייה שאפשר היה לסמן אותה שאין להם יכולת כלכלית, והם מחפשים פתרונות בלי עובד זר.
אורנה זמיר: אנחנו בביטוח לאומי, מנסים לקדם פתרון של עזרים טכנולוגיים שנוכל לנטר את הצורך של אנשים בגלל חשש לנפילה או דברים כאלה בלי שהעובד זר אצלם בפועל.
אורנה זמיר: אני מקווה שנוכל לצאת עם משהו בקרוב.
אורנה זמיר: זה לא פשוט.
אורנה זמיר: הדילמה פה היא מאוד קשה, אין פתרון קל.
אבתיסאם מראענה: איזה ייאוש.
אבתיסאם מראענה: אורנה, מה קרה.
אורנה זמיר: צריך להסתכל עליה בעיניים.
אבתיסאם מראענה: אנחנו מסתכלות עליה בעיניים, ואנחנו מתעקשות למצוא פתרונות.
אבתיסאם מראענה: לאט לאט, אנחנו נעשה זאת ביחד.
אבתיסאם מראענה: תודה על האופטימיות.
אלכס פרידמן: בהמשך לדבריה של אורנה, היא שאלה מה עושים אותם אנשים שאין להם מטפל.
אלכס פרידמן: אני אחד מאותם אנשים, פשוט מכל מיני סיבות שונות ומשונות.
אלכס פרידמן: מצד שני, הפעילות שלי ידועה, ויצא מצב שאני כל פעם נעזר או באמא, או באבא, או אחים.
אלכס פרידמן: כל פעם מישהו צריך לצאת לעבודה, כמובן, שאין פרטיות, אין חיי חברה, זה נטו תמיד עבודה ודברים שחייב.
אלכס פרידמן: ולכן צריך להנגיש גם את הסיעוד לאותם אנשים שיש להם אותו צורך והם פשוט לא מממשים אותו ואין להם את התנאים.
אלכס פרידמן: מבחינת העלויות, היא דיברה פה על עלויות.
אלכס פרידמן: בן אדם שלא מצליח להביא מטפל, מצד שני, אין לו גם משפחה שיכולה לעזור לו, מגיע בסופו של דבר למוסד סיעודי, ואז למדינה זה עולה פי שלוש ופי ארבע.
אלכס פרידמן: ולכן, יש פה גם עיוות כלכלי למדינה, לא רק חברתי, חשוב לדעת את זה.
אבתיסאם מראענה: יש לנו שיחה עם עמותת אב"א.
יולי גת: שלום, בוקר טוב, תודה רבה על זכות הדיבור.
יולי גת: אני גם רוצה להגיד תודה רבה על עצם קיום הוועדה הזאת.
יולי גת: אני חושבת שסוף סוף מישהו ראה לנכון לעשות איזשהו סדר בכל הדברים האלה, לפחות לנסות למפות.
יולי גת: אנחנו רואים כמה זה מגוון, רחב בנוגע לאוכלוסיות רבות, לצערי, שהן אוכלוסיות מוחלשות במגוון הרחב של זה.
יולי גת: אני מדברת על הנושא של עובדים זרים במוסדות.
יולי גת: אמרה צפי ממשרד הבריאות, ואני מודה לה על זה שהיא העלתה את הנושא, שיש חוסר בתחום של הסיעוד.
יולי גת: דיברו כאן על מטופלים קשים בבתים, על חוסר יכולת, ובעצם, לרוב, אנשים סיעודיים, זקנים, שלא יכולים להיעזר בבית - נאלצים לעבור מוסדות, אם בגלל מורכבות טיפולית, ואם בגלל מורכבות רפואית.
יולי גת: ישראלים, לשמחתנו או לצערנו, בוחרים בתפקידים בלמידה אקדמאית ובתפקידים אחרים, ונושא של מטפל סיעודי גם במוסדות וגם בבית, מתעסק בעיקר בעבודות של רחצה, ניקיון, האכלה, זה טיפול בעבודה שישראלים רבים לא רוצים לעבוד בה.
יולי גת: אנחנו רואים את זה גם בארצות אחרות בעולם, שבני אותה ארץ מעדיפים עבודות אחרות, ונאלצים להיעזר בעובדים זרים.
יולי גת: לצערנו, לאורך השנים פחות הייתה בעיה, מכיוון שהיו לנו לא מעט עליות מרוסיה, מברית המועצות, מאתיופיה, אנשים שהגיעו בגיל מסוים ללא שפה וגם לא יכלו לממש את המקצוע שלהם, ונאלצו לעבוד בתחום הזה, והיה כוח עבודה.
יולי גת: בשנים האחרונות, כוח העבודה הזה סיים את עבודתו ביציאות לפנסיה וגילאים, ואנחנו נמצאים היום במצב קטסטרופלי, ואני לא מגזימה כשאני אומרת את המילה קטסטרופלי של חוסר בידיים עובדות.
יולי גת: אמרה צפי, ובצדק, שהייתה החלטת ממשלה להבאה של 2,500 עובדים, 2,000 לתחום הסיעוד ו-500 לרווחה.
יולי גת: אבל הקורונה שהביאה אותנו לבדוק את כל העובדים שלנו מדי שבוע, מצאה שכמות העובדים שאין להם תעודת זהות ישראלית קרוב ל-8,000, כך שהמחסור הוא הרבה יותר.
יולי גת: אנחנו מדברים על 8,000 עובדים כמטפלים שחסרים לנו במוסדות.
אבתיסאם מראענה: את יכולה לתאר לי איך נראה מחסור כשיש מחסור בעובדים ועובדים?
אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברים על מוסד סיעוד.
אבתיסאם מראענה: תארי לי תמונת מצב.
יולי גת: קודם כל יש לא מעט חסרי מעמד, וכאן אני צריכה להגיד תודה גם לרשות ההגירה והאכיפה שמאז הקורונה הולכת אתנו יד ביד, ומאפשרת בעצם שלא ייצרו אכיפה במוסדות עצמם, וזה בהחלט עוזר לנו, כי אם יבואו לעשות אכיפה במוסדות עצמם – אנחנו בכלל לא נהיה עם ידיים עובדות.
יולי גת: היום, הידיים העובדות זה באמת חסרי מעמד, או כאלה שהם לא חוקיים.
יולי גת: חייבים להדגיש, משולם הכול כחוק, ולעתים גם מעבר לשכר המינימום, כמובן ביטוחים.
יולי גת: פה צריך לציין עוד נקודה אם לרגע נגעתי בכסף, או אני אחזור מיד למחסור.
יולי גת: משלמים על כל עובד חסר מעמד מעבר לכל מה שהוא נדרש להפרשות עבור העובד, קנס בשווי 20% מעלות שכרו בגלל שהוא חסר מעמד.
יולי גת: המוסדות גם ככה נמצאות במצוקות כלכליות קשות, בגלל הדרישות העולות וההוצאות הנכבדות.
יולי גת: עוד קנס של 20% על עובדים חסרי מעמד, זה נטל כלכלי שהוא כמעט בלתי אפשרי.
נעה בן שבת: את אומרת קנס, את מתכוונת לכספי הפיקדון שאתם המעסיקים צריכים להפריש?
יולי גת: לא, מעבר לפיקדון, בנוסף, יש מס בגין העסקת עובד לא חוקי של 20% מעלות שכרו.
אבתיסאם מראענה: יולי, אנחנו פה בדיון על הנושא של 20% מס על עובד לא חוקי.
אבתיסאם מראענה: ה-20% מס על עובד לא חוקי, מצד אחד, אנחנו מדברות על זה שרשות האוכלוסין וההגירה כן משחררת, סליחה על התיאור, מעלימה עין.
אבתיסאם מראענה: היא לא אוכפת את מה שקורה בעצם במוסדות, היא מאפשר לעבוד.
אבתיסאם מראענה: מצד שני, היא דורשת מס של 20%.
יולי גת: לא, לא אכיפה, זה מס הכנסה.
יולי גת: זה היטל מעבר להוצאות השוטפות שאנחנו מפרישים לעובד בגין פיצויים וביטוחים והיטל פיקדון.
יולי גת: עוד 20% מס.
יולי גת: יתרה מזאת אני אומר, שהיום מגיעות דרישות תשלום על שנים אחורנית.
יולי גת: מוסדות קיבלו מיליוני שקלים תשלום קנס בגין העסקת עובדים לא חוקיים.
נעה בן שבת: זה לא בגלל שהם לא חוקיים.
נעה בן שבת: זה לא בגלל האי-חוקיות, גם לעובד החוקי, את צריכה לשלם את ההיטל.
יולי גת: לעובד החוקי, אני צריכה לשלם את ההיטל.
יולי גת: ולעובד הלא חוקי, אני צריכה לשלם את הקנס וההיטל.
יולי גת: אנחנו הגענו להסדר, לפחות בוועדת הכספים היוצאת ששנה ראשונה לא יהיה היטל, וגם ניתנה לנו ברכת הדרך שנעלה את זה בממשלה הנוכחית וימשיכו לבטל את ההיטל בדיוק - - - המחסור הוא קטסטרופלי.
יולי גת: שאלת אותי איך מתנהלת מחלקה היום בתוך המחסור הזה.
יולי גת: אחד - מעסיקה עובדים חסרי מעמד, לא חוקיים.
יולי גת: שתיים - עובדים שעות מעבר לשעות נורמליות של משרה של עובד.
יולי גת: הם עובדים 12 שעות רצוף, הם עושים שעות נוספות מאוד גבוהות.
יולי גת: אני לא צריכה להסביר כמה שחיקה יש במקצוע הזה.
יולי גת: זה לא דומה לעובד שנמצא עם מטופל אחד בבית ויש לו גם רגעים של מנוחה, וזה אחד על אחד.
יולי גת: אנחנו מדברים על עובד שבמהלך כל המשמרת שלו, יש לו שישה, שבעה מטופלים שהוא צריך להחליף להם, לרחוץ אותם, להאכיל אותם, להשכיב אותם, להקים אותם - זה לא משהו שיש לו כמה שעות מנוחה, רגיעה, או יכולת לשבת ולצפות טלוויזיה.
יולי גת: זאת עבודה אינטנסיבית.
יולי גת: היום יש לנו היקף שעות נוספות גבוה מאוד.
יולי גת: לצערנו אנחנו חוששים משחיקה.
יולי גת: ביקשנו את המהלך של אישור העובדים שנמצאים היום בארץ, כלומר, חשבנו שיש לנו את ה-2,500 עובדים שיגיעו, ולצערנו, כמו שצפי פירטה, יש בעיית קורונה.
יולי גת: ביקשנו כהוראת שעה בדיוק כמו שנעשה בבתים, לאפשר את אלה שנמצאים בארץ, שהם חסרי מעמד, או באופן לא חוקי, שיאשרו אותם לעבודה בצורה חוקית ומסודרת.
יולי גת: הדבר השני.
יולי גת: אנחנו מבינים שבמקביל נערכים הסכמים נוספים.
יולי גת: שמענו מהמשרד לשוויון החברתי על אופציה של הפיליפינים, או כל אופציה אחרת שתימצא – אם יש בעיה בארצות המוצא שאיתם עשו הסכמים בילטרליים גיאוגרפיה ונפאל, לנסות מדינות אחרות שאפשר להביא עובדים משם.
יולי גת: זה לא ייגמר ב-2,500, אבל אנחנו צריכים לפחות המצב הוא שיש מוסדות שאם הם צריכים להעסיק 50 משרות, יש להם חצי מכמות העובדים.
יולי גת: אנחנו מגיעים למצב שכמעט אי אפשר לתת את השרות המינימלי שלו זכאי זקן במוסד.
יולי גת: אנחנו שוחקים את העובדים שלנו עד דק שגם הם, השארית האחרונה גם היא תפרוש ותבחר ללכת למלונאות או למסעדנות.
אבתיסאם מראענה: בבקשה, מקו לעובד, עו"ד אלעד כהנא.
אלעד כהנא: תודה על זכות הדיבור.
אלעד כהנא: אנחנו באמת עובדים בעיקר עם העובדים עצמם, זאת אומרת, הבעיות שאנחנו רואים הם לא המצוקה של המעסיקים, אבל אנחנו כמובן רואים את המצוקה גם תוך כדי המקרים שאנחנו מטפלים בהם.
אלעד כהנא: אני כן רוצה להגיד שהמגבלות של הקורונה משפיעות כמובן גם על העובדים עצמם.
אלעד כהנא: ברגע שעובדים לא יכולים להיכנס או לטוס, זה בוודאי משפיע על עובדים שבסופו של דבר, הם לא עובדים שגרים כאן, הם עובדים שעזבו בית ומשפחה.
אלעד כהנא: בענף הסיעוד, זה גם יכול להגיע ל-10 ו-15 שנים.
אלעד כהנא: היו לנו עובדים שיצאו לחופשה ולא יכלו לחזור מכל מיני סיבות.
אלעד כהנא: איבדו את העבודה שלהם.
אלעד כהנא: היו לנו עובדים שחששו מהמצב הזה, ולכן הם לא יצאו לחופשה כבר תקופה מאוד ארוכה, והעסקה שהמבנה שלה הוא 24/6 בשכר מינימום הרבה פעמים, ואחר כך עוד ניכויים.
אלעד כהנא: זאת אומרת, אפשר להבין את השחיקה של זה, במיוחד בתקופת סגרים, שבה העובד גם לא יכול לעזוב מבית המטופל שלו.
אלעד כהנא: הרבה עובדים גם פחדו על עצמם ועל המטופלים שלהם.
אלעד כהנא: אם ברגיל יש עזרה מבני המשפחה בחלק המקרים, אין עזרה, כי המשפחה לא יכולה להגיע גם כן.
אלעד כהנא: וגם בתקופת שלא בסגרים, ראינו את החששות האלה של מעסיקים שמבקשים שהעובדים לא ייצאו.
אלעד כהנא: של מוסדות סיעוד שאוסרים על העובדים לצאת מתחום המוסד, אם הם עובדים זרים, עובדים ישראלים יכולים לצאת.
אלעד כהנא: ראינו הרבה השפעות בתקופת הקורונה, ועלייה במתח ובמצוקה נפשיים אדירים.
אלעד כהנא: אגב, הביטוח הרפואי הפרטי של העובדים האלה לא מכסה טיפול נפשי.
אלעד כהנא: לא מכסה בהיותו ביטוח פרטי מחריגים משירותים מסוימים.
אלעד כהנא: אנשים, בעיקר נשים, 80%, 85% מהעובדות בענף הן נשים.
אלעד כהנא: באמת שסיפרו לנו על קשיים, על התמודדות עם מצוקות קשות.
אלעד כהנא: על געגועים למשפחה, על חרדות.
אלעד כהנא: באמת, עובדות שנמצאו בקו החזית, אני חושב, במלחמה בקורונה בטיפול באנשים הכי פגיעים, בתנאים מאוד קשים.
אלעד כהנא: אני חושב שמצוקת המעסיקים הסיעודיים היא מאוד מובנת, אי אפשר לשבת פה ושהלב לא ייצא.
אלעד כהנא: אני חושב שזו עבודה שהיא עבודה קשה, ואפשר להבין למה עובדים בתנאים האלה פחות ירצו לעשות אותה.
אלעד כהנא: זו עבודה שצריכה להיות מתוגמלת יותר.
אלעד כהנא: אני חושב שכולם ייצאו מרווחים מזה.
אלעד כהנא: בסופו של דבר, זה אנשים שבאו לפה.
אלעד כהנא: זה אומנם עבודת קודש, אבל בסופו של דבר הם באו פה בשביל לעבוד.
אלעד כהנא: הם עזבו את החיים שלהם, בשביל שיהיה להם ולילדים שלהם ולהורים שלהם עתיד טוב יותר.
אלעד כהנא: הם עובדים מסביב לשעון בעבודות גם ככה קשות.
אלעד כהנא: אני יודע שזה לא הדיון כאן.
אלעד כהנא: אולי היא תהיה מתוגמלת פחות, וזה בוודאי מה שיפתור את הבעיה, בוודאי לא טובת העובדים.
אלעד כהנא: אני גם לא חושב שזו טובת המעסיקים.
אלעד כהנא: המדינה יש לה כוח, יש לה אחריות, והיא צריכה להיכנס בשביל שתי אוכלוסיות מאוד מוחלשות במצבים מאוד קשים ולסייע לשתיהן.
אבתיסאם מראענה: מה האתגרים הכי גדולים שמגיעים אליכם מבחינת הנשים?
אבתיסאם מראענה: עם מה הן מתמודדות לצד הדברים שדיברת עליהם – מבחינת הלחץ הנפשי, געגועים, זמן קורונה, מה קורה עם הזהות שלהן כנשים - מחלות, מה קורה שם?
אלעד כהנא: קודם כל, אנחנו מדברים על עובדות שבאות לפה הרבה פעמים לתקופות.
אלעד כהנא: תקופת המוצא היא חמש שנים, אבל להישאר כמובן גם אחרי.
אלעד כהנא: הן מזדקנות פה, מתבגרות פה.
אלעד כהנא: מבחינת הנהלים של רשות האוכלוסין וההגירה – הן לא אמורות ליצור פה זוגיות עם עובדים אחרים.
אלעד כהנא: הן יכולות ללדת אבל הילד הצטרך לצאת מהארץ בשלב מסוים.
אלעד כהנא: זאת אומרת, באמת לחיות בבית המעסיק כל הזמן הזה – היכולת לפנאי, לחיי משפחה לחיי חברה נכנסת להקפאה לתקופה שיכולה להגיע גם ל-15 שנים, בשכר שגם לא עולה עם הזמן, אלא אם יש עדכונים בשכר המינימום.
אלעד כהנא: במקרים שהם לא המקרים הנפוצים, אבל הם בהחלט לא נדירים – אנחנו שומעים על אלימות והטרדות קבוע בסיטואציות של נשים שגרות בבית של מטופל, לפעמים זה המטופל, לפעמים זה בני המשפחה.
אבתיסאם מראענה: זה רווח?
אבתיסאם מראענה: זה אחד הנושאים שכן מגיעות תלונות של נשים?
אלעד כהנא: זה קורה לא מעט, מן הסתם, רוב המעסיקים הסיעודיים ובני המשפחות הם לא כאלה, אבל יש כאלה שכן, ומי שכן, הרבה פעמים יעשה את זה סדרתי לעובדת הבאה, כמובן, אנחנו יודעים כמה לנשים ועובדות בפרט לחשוף, אחת כמה וכמה כשמדובר במישהי בלא מעמד קבוע, שהרבה פעמים תלויה במעסיק שלה.
אלעד כהנא: בשלב מסוים אם היא פה, זה אומר שפחות או יותר כבולה אליו, היא בהשראה הומניטרית.
אלעד כהנא: היכולת שלה לעזוב ולמצוא מעסיק אחר מאוד מוגבלת, זה יוצר לחצים מאוד קשים על עובדות בשלב הזה.
אלעד כהנא: אני כן צריך להגיד שעובדות שעוד לא הגיעו לשלב הזה, זה בדרך כלל עובדות שנמצאות בחובות ענקיים.
אלעד כהנא: כמו שנאמר כאן קודם, כל העובדות שנמצאות היום בישראל והעובדים הגיעו לאחר שהם שילמו דמי תיווך.
אלעד כהנא: עובדת מהפיליפינים לא יכולה פשוט סתם להגיע לישראל ולמצוא מעסיק עם היתר – היא הייתה צריכה גורם מתווך, זו תעשייה שהשתרשה, מה שאומר שהיא שילמה עשרות אלפי שקלים רק בשביל היכולת להגיע לישראל.
אלעד כהנא: מהנתונים שלנו בין שנה לשלוש השנים הראשונות לעבודה הן רק כיסוי חובות, היא אפילו לא התחילה להרוויח את הכסף שבשבילו היא באה.
נעה בן שבת: גם כשיש את ההסכמים הבילטרליים?
אלעד כהנא: לא.
אלעד כהנא: בענף הסיעוד רק עכשיו ממש ביוני, באמת, זה מאורע גדול והיסטורי, ואנחנו באמת מברכים עליו את כל הגורמים.
אלעד כהנא: התחיל להיות מיושם הסכם בילטרלי ראשון בענף ועם הפיליפינים, כשלהבנתי לפחות לא אמורות יותר להגיע עובדות מהפיליפינים שלא דרך ההסכם.
אלעד כהנא: מדינות אחרות שאין איתן הסכם, עדיין הגיעו עם דמי תיווך וללא הסכם כאמור.
אלעד כהנא: אבל אני רוצה להגיד שההסכם הוא לא רק מונע שיעבוד חוב של העובדות, הוא גם באמת חשוב למטופלים עצמם.
אלעד כהנא: קודם כל, כי הוא נועד גם לוודא שהעובדות שמגיעות הן עובדות שמתאימות לעבודה הזאת, שהן יודעות למה הן באות, הן עברו הכשרה, הן רוצות לעבוד בה, בניגוד למצב שבו עובד שמצליח לגייס כסף להלוואת ענף, פשוט מגיע כי יש לו כסף.
אלעד כהנא: זה יותר תמריצים לא נכונים להביא עובדים.
אלעד כהנא: זה יותר עובדים שמגיעים ומגלים שזו לא עבודה שמתאימה להם, אבל הם משועבדים לחוב הזה, והם צריכים להמשיך לעבוד בשביל להחזיר אותו.
אלעד כהנא: וכמובן שהוא גם אמור לוודא שהעובדת תוכל לעשות את העבודה שלה בלי שיש לה את החרב הזה מעל הראש.
אלעד כהנא: התופעות שאנחנו שומעים עליהן על עובדות שהולכות בסופי שבוע לעבוד במקומות אחרים, היא בוודאי תופעה שפוגעת גם בעובדת, בטח אם היא עובדת 24/7, וגם המטופל, וצריך לזכור כי הרבה פעמים אין להן ברירה אחרת.
אלעד כהנא: זו הדרך להחזיר את החוב שבשבילו הן יכלו להגיע לכאן לכתחילה כמה שיותר מהר.
אלעד כהנא: ההסכם הבילטרלי הזה, אנחנו מקווים שהוא ייושם.
אלעד כהנא: בסופו של דבר, ייחתם וייושם גם עם מדינות אחרות, עד שהענף יהיה כולו בהסכמים בילטרליים.
אלעד כהנא: צריך להגיד שבענפי החקלאות והבניין שזה הדיון כאן היום, אבל בהם יש הסכמים בילטרליים, וזה הוכיח את עצמו כעבודה טובה.
אלעד כהנא: ודווקא ענף הסיעוד שהוא באמת ענף מאוד מורכב, הוא גם הענף הכי גדול, עדיין, עד ממש יוני האחרון, היה פתוח לגמרי בלי הסכמים כאלה.
אבתיסאם מראענה: מעולה.
אבתיסאם מראענה: עמותת "אחיעוז" - עמותה פרטית.
יריב לוין: עמותת "אחיעוז", זו עמותה שמאגדת סדר גודל בין 50% ל-60% מכלל הלשכות הפרטיות.
יריב לוין: הלשכות הפרטיות זה אותו גוף שקיבל מנדט מהמדינה, והתעסק בכל מה שקשור לטיפול בעובדים זרים – אני מדבר כרגע רק על תחום הסיעוד.
יריב לוין: לכל תחום אחר יש גם כן לשכות, אם זה לבניין, ואם זה לחקלאות.
יריב לוין: אנחנו מתעסקים אך ורק בסיעוד.
יריב לוין: בגדול, הלשכות הפרטיות הן אלה שמוציאות לפועל את כל המדיניות ואת כל החוקים, והן אלה שמפקחות בכל מה שקשור להעסקה של עובד זר במדינת ישראל.
יריב לוין: לצערי, בהרבה מקרים קולן של הלשכות לא נשמע.
יריב לוין: שמים אותנו תמיד - - -
אבתיסאם מראענה: מה זאת אומרת הלשכות הפרטיות?
יריב לוין: אסביר למה התכוונתי.
יריב לוין: לדוגמה, בדיון הזה, הוועדה עצמה לא ראתה לנכון להזמין אותנו, אלא אנחנו היינו צריכים ליזום את ההגעה לוועדה.
יריב לוין: מה יותר נכון שכאשר מדברים על הילד, להזמין את האבא ואת האמא.
יריב לוין: בגדול הלשכות הפרטיות הן האבא והאמא של העובדים הזרים ושל המטופלים הסיעודיים.
יריב לוין: אתן דוגמה אישית, ברמה שלי.
יריב לוין: לאבא שלי היה מטפל זר, הוא נפטר לפני כחודש.
יריב לוין: הוא טיפל בו וסעד אותו לעילא ולעילא כמו שאומרים במשך שש שנים.
יריב לוין: זה מטפל שאני הבאתי לפני עשור שנים לישראל, נספרו לו המעסיקים הראשונים, וראיתי לעצמי את הזכות לקחת ולשדך אותו לאבא שלי.
יריב לוין: הוא סיים עבודה בדיוק לפני חודש.
יריב לוין: ב-1 ליולי אבא שלי נפטר, ונכון לאתמול, הלשכה הפרטית לקחה את אותו עובד והעסיקה אותו אצל נכה צה"ל שבמקרה הוא היה המ"פ שלי בסדיר, והוא זקוק למטפל סיעודי.
יריב לוין: יש לו את כל הקריטריונים ואנחנו כנראה נגיש אותו לוועדה.
יריב לוין: בגדול, עבודתן של הלשכות הפרטיות היא עבודת קודש.
יריב לוין: אנחנו נמצאים בחזית.
יריב לוין: אנחנו היינו בכל רגע נתון בזמן הקורונה, בזמן שמשרדים ממשלתיים סגרו וצמצמו ועבדו מהבית.
יריב לוין: אנחנו הגענו ללשכות הפרטיות והמשכנו לשמוע את המצוקות של העובדים הזרים.
יריב לוין: את הקושי המנטלי.
יריב לוין: בעצם, מה שציינו מקו לעובד, בעצם זה שהופעלו עליהם לחצים נפשיים משום שהם לא יצאו לחופש.
יריב לוין: מי שעשה את כל העבודה הסיזיפית והקשה הזו, אלה הלשכות הפרטיות.
יריב לוין: יש סך הכול סדר גודל של 97 לשכות פרטיות שפועלות לא שישה ימים.
יריב לוין: אנחנו עובדים שבעה ימים בשבוע – 24 שעות ביממה.
יריב לוין: יש לנו מצבים שעובדים לוחצים בלילה.
יריב לוין: יש לנו מצבים שמעסיקים, לצערנו, תשושי נפש.
יריב לוין: זורקים את העובד בלילה.
יריב לוין: הטלפון שלנו פתוח 24/7 לטובת כל האוכלוסיות.
יריב לוין: יש גם מצבים כמובן שעובדים נוטשים מעסיקים.
יריב לוין: זאת אומרת, אנחנו תמיד מאזנים בין צרכי המטופלים לצורכי המטפלים.
יריב לוין: העיקר של הדיון פה על המחסור בעובדים הזרים.
יריב לוין: אני בתחום הזה משנת 2000, זאת אומרת, אני מנכ"ל פעיל בלשכה.
יריב לוין: זאת אומרת, אני גם חי ועובד כמו איש שטח.
יריב לוין: אני יכול להגיד לכם בכל זמן נתון, אנחנו נמצאים בחוסר של אלפי עובדים.
יריב לוין: דיברו על זה שיש 77 בעלי היתרים שלא מממשים.
יריב לוין: אני לא מכיר מטופל סיעודי - באמת, אני לפעמים מתקשה לגבות את ה-80 שקלים לבדיקת קורונה שהמעסיקים אמורים לשלם כשהעובד נכנס לישראל, כמובן, אחרי זה מקזזים לו מהשכר.
יריב לוין: אני לא רואה מטופל סיעודי מבוגר שהולך ומשקיע 310 שקלים, רק כדי שאיזה דף שנקרא היתר העסקה יישב לו במגירה.
יריב לוין: זאת אומרת, הקונספציה, או התיזה שיש אנשים שמעסיקים או מוציאים היתר ולא להשתמש בו, לדעתי, זה משהו שהוא מופרך.
יריב לוין: אני אתן עוד נתון.
יריב לוין: נכון לאתמול, ואנחנו כל יום מקבלים את מאגר העובדים הזרים הפנויים במדינת ישראל.
יריב לוין: נכון לאתמול היו סך הכול 980 עובדים זרים פנויים במדינת ישראל.
יריב לוין: לפני כן, דיברתם על הפריפריה.
יריב לוין: מתוך המאגר הזה, זה מאגר שרשות ההגירה מפרסמת אותו יום יום, הוא ניזון על-ידי הלשכות הפרטיות, זאת אומרת, זה עובדים שאנחנו מדווחים על זה שהם סיימו העסקה, והם פנויים לעבודה.
יריב לוין: רשות ההגירה לוקחת את אותו נתון ומפרסמת אותו ללשכות.
יריב לוין: נכון לאתמול מתוך 980 עובדים שכרגע פנויים, נכון לרגע זה, פנויים במדינת ישראל, 81 מתוכם בלבד, נמצאים או שייכים לפריפריה, זאת אומרת, שאר העובדים שייכים לאזור מרכז.
יריב לוין: כאשר אני אתן עוד דוגמה לפריפריה.
יריב לוין: מתוך 81 עובדים פנויים בכל מדינת ישראל, כשהפריפריה זה מחיפה צפונה, מאשדוד דרומה, ומכפר סבא מזרחה, יש סך הכול ארבע גברים.
יריב לוין: זאת אומרת, אם יש לי יותר מארבעה מטופלים בכל אזור הפריפריה שזקוקים למטפל גבר במאגר שמפרסמת רשות ההגירה יש סך הכול ארבע עובדים.
יריב לוין: מתוכם שלושה אוזבקיים, שסביר להניח שמדברים קצת עברית ורוסית, ועוד בחור שהוא הודי או פיליפיני.
יריב לוין: זאת אומרת, לבוא ולהגיד יש עובדים זרים, זה משהו שהוא לא אמיתי.
יריב לוין: מעבר לזה יש עוד נתון שנקרא – אחוזי ההסמה.
יריב לוין: זה אומר כמה אחוזי מובטלים על סך הלשכות הפרטיות שמדווחות יש במדינת ישראל.
יריב לוין: הלישכה שלי ב-15 השנים האחרונות עומדת בין 1% ל-1.5% מובטלים.
יריב לוין: תראי לי תחום אחד במדינת ישראל, תחום אחד, ולא משנה אם זה הייטק, רופאים, עובדי סיעוד בבתי חולים או כל דבר, שיש בו סך הכול אחוז וחצי של מובטלים.
יריב לוין: אם זה לא מעיד על מחסור בעובדים זרים, אני לא יודע מה כן מעיד.
יריב לוין: טען משה נקש, שאין מכסה לעובדים זרים בסיעוד, דבר שהוא לא נכון.
יריב לוין: כל לישכה על סמך גודל הלישכה מקבלת אחוז מסוים.
יריב לוין: לדוגמה, אם אני לישכה של 1,800 מטופלים, וזה לזכות, יש לי לשרת 1,800 מטופלים סיעודיים, אני יכול להביא סדר גודל של 15% מגודל הלישכה עובדים מחו"ל, זאת אומרת, אני יכול להביא סדר גודל של 260 עובדים.
יריב לוין: זאת אומרת, אם יש לי דרישה, וכולנו יודעים שבקורונה, וגם נתוני ביטוח לאומי מראים שזכאי גמלת הסיעוד גדלו מ-220 אלף ל-270 אלף, על אחת כמה וכמה, שגם האנשים הסיעודיים, הרי הם ישבו בבתים לבד, גם כאלה שהיה להם מטפלת ישראלית, ישבו לבד.
יריב לוין: נכנסו לדיכאון.
יריב לוין: נפלו.
יריב לוין: יש כאלה שאחרי ימים, המשפחות ראו שקרה משהו, כי האבא שכב כולו מתבוסס בצרכיו על הריצפה.
יריב לוין: אין מצב שיש איזון בנושא של עובדים זרים, או מטפלים זרים.
אבתיסאם מראענה: אני לא חושבת שנטען כאן ההיפך.
אבתיסאם מראענה: כל מי שיושב פה, מסכים שיש מחסור מאוד גדול בכוח אדם.
אבתיסאם מראענה: אנחנו מסכימות על זה.
אבתיסאם מראענה: אני לא מבינה למה אתה אומר שמישהו טען אחרת?
אבתיסאם מראענה: אני חייבת לסיים, הקשבתי לך.
אבתיסאם מראענה: אנחנו ניפגש עוד.
אבתיסאם מראענה: תודה שהזמנת את עצמך להגיע לדיון.
אבתיסאם מראענה: נעמי מורביה – יושבת-ראש מטה המאבק לנכים.
נעמי מורביה: באמת, ליבי עם כל מה ששמעתי כאן.
נעמי מורביה: הסיפור הוא כזה, יש עוד פן אחד שחייבים להאיר אותו גם ב-א' וגם ב-ע' בנושא העסקת עובדים זרים.
נעמי מורביה: אנחנו מדינה הומנית ואני גאה בכך.
נעמי מורביה: אני גאה בכך שהושת עלינו, על הנשים עם מוגבלות לשלם באמת את כל התנאים לעובד הזר על פי החוק במדינת ישראל.
נעמי מורביה: אך לצערי הרב, יש הרבה פרמטרים שהושתו עלינו והם לא נלקחים בחשבון, וזה בסוף החודש הופך לסכומי עתק.
נעמי מורביה: אנחנו מצווים לתת לעובדים הזרים שמשרתים אותנו ומטפלים בנו באהבה גדולה, בחמלה.
נעמי מורביה: אנחנו צריכים לספק את כל צרכיהם.
נעמי מורביה: את כל המזון שלהם, אפילו אני אהיה גסה, את הפדים אנחנו אמורים לקנות, את כל צרכי ההיגיינה.
נעמי מורביה: אנחנו אמורים לתת להם חדר שזה ראוי וזה נכון, אבל בהתחשב בעובדה שחלק גדול מאתנו גרים בדיור הציבורי בדירות שכמעט ולא ראויות למגורי אדם, בטח ובטח אין לנו חדר לתת, ואז התשובה היא – את תעברי לסלון ואת חדר השינה תתני לעובד, או העובדת הזרה.
נעמי מורביה: אנחנו מחויבים לשלם להם דברים שהילדים שלי שגדלו בישראל ושירתו בצבא, והיו קצינים, ונלחמו במלחמות ישראל ובכל המבצעים, מעולם לא קיבלו וגם לא יקבלו כמו דמי כיס.
נעמי מורביה: אני לילדים שלי כל ימי חיי לא נתתי דמי כיס כי לא היה לי מאיפה.
נעמי מורביה: לעובד הזר, אני צריכה לתת דמי כיס כל שבוע 100 שקל.
נעמי מורביה: מאיפה?
נעמי מורביה: איך הגענו למצב שהפכו אותנו למעסיקים?
נעמי מורביה: אנחנו לא מייצרים הכנסה.
נעמי מורביה: מה שאני אומרת הוא שצריך איזון.
נעמי מורביה: אני בעד תנאים הומניים והמוניטריים.
נעמי מורביה: מדינת ישראל הומנית והומניטרית שתממן את זה.
נעמי מורביה: שיהיה מימון.
נעמי מורביה: שידאגו שיהיו מספיק עובדים זרים.
נעמי מורביה: נחמד להגיד שאנחנו דואגים ואנחנו משתדלים, אבל בתכ'לס, בפועל, כשיש מחסור של 20 אלף, ואני מעריכה שהרבה יותר מזה, 20 אלף פעם בין מה שיש צורך במידי.
נעמי מורביה: אני כרגע מטפלת במקרה של קשישה ערירית, נכה מלידה.
נעמי מורביה: היום היא פנסיונרית – 188% שר"ם.
נעמי מורביה: הייתה לה עובדת 14.5 שנים, נאמנה, נאלצה לעזוב, כי זה החוק.
נעמי מורביה: היא קיבלה מהתאגיד עובדת אחרת שבאה בדרישות שבאמת לא יעלו על הדעת, ובסוף עוד, יום בהיר אחד קמה והודיעה לה - ב-1 באוגוסט אני עוזבת, למה?
נעמי מורביה: ככה, אין הסברים.
נעמי מורביה: האישה הזו נותרה לבד בבית.
נעמי מורביה: היא ערירית, אין לה משפחה.
נעמי מורביה: אין לה ילדים.
נעמי מורביה: אין לה נכדים.