GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תומר מוסקוביץ': אגב, כשעסקתי בנושא הזה לפני 20 שנה, לפני שעזבתי להרבה תפקידים אחרים, אז זה לא היה ברור מאליו שכל מי שצריך טיפול סיעודי מקבל דווקא עובד זר והיו פתרונות אחרים, אבל אתם יודעים עם השנים התקדמו הרמת חיים עלתה.
תומר מוסקוביץ': היום להשיג עובד זר נחשב כמעט מוצר צריכה בסיסי שמשפחות רוצות אותו ואנחנו, עד כמה שאנחנו יכולים צריכים לספק אותו, זה האינטרס הראשון.
תומר מוסקוביץ': האינטרס השני הוא האינטרס של העובדים.
תומר מוסקוביץ': שמה לעשות?
תומר מוסקוביץ': גם הם בני אדם וגם להם יש זכויות ואנחנו לא רוצים שזכויותיהם ייפגעו או יירמסו.
תומר מוסקוביץ': קיים, צריך לראות איך עושים את זה בצורה שתפגע כמה שפחות באינטרס הראשון.
תומר מוסקוביץ': זה כמו החוקים של הרובוטיקה, החוק הראשון זה הכי חשוב, אז החוק השני הוא גם חשוב, אבל הוא פחות חשוב מהחוק הראשון.
תומר מוסקוביץ': צריך לטפל בזה, צריך לדאוג לזה.
תומר מוסקוביץ': האינטרס השלישי הוא האינטרס המדינתי הכולל, למנוע פה הגירה לא רצויה.
תומר מוסקוביץ': עכשיו תראו, יש הבדל מאוד גדול בין פוטנציאל ההשתקעות של עובד חקלאות בתאילנד, שעובד שנתיים-שלוש או ארבע שנים בערבה תיכונה ועולמו צר כעולם המרחק שבין סככת הגידול לבין מקום המגורים שלו.
תומר מוסקוביץ': הסיכוי שהוא ישתקע בארץ הוא הרבה-הרבה יותר נמוך מהסיכוי של עובד סיעוד, שנמצא פה כבר שש או שבע שנים במרכזי הערים, הוא רואה את מדינת ישראל על מה שהיא יודעת לתת ואנחנו יודעים, עובדתית, זה לא רק חשש – זה חשש שמתגשם לצערנו, שהרבה מאוד עובדים זרים בסיעוד, בסופו של דבר גם משתקעים בארץ ואז הם כמובן כבר לא עוסקים בסיעוד ומהר מאוד הופכים גם להיות צרכני סיעוד בעצמם וזה האינטרס שאנחנו צריכים לאזן אותו.
תומר מוסקוביץ': אז כדי לסכם את העניין הזה, יש לנו שלושה אינטרסים שהם שלושתם חשובים, אבל החשוב ביותר הוא שהמטופלים יקבלו את הטיפול הטוב ביותר.
תומר מוסקוביץ': השני הוא שזכויות העובדים הזרים יישמרו, עד כמה שאנחנו יודעים לתת את זה בכפוף לכלל הראשון.
תומר מוסקוביץ': והאינטרס השלישי הוא שאנחנו נמנע את ההשתקעות שלהם, עד כמה שאפשר.
תומר מוסקוביץ': האומנות שלנו, המשימה שלנו, השליחות שלנו היא לאזן בין שלושת האינטרסים האלה.
תומר מוסקוביץ': רק שתראו את הכמויות של כמה זרים שוהים פה כחוק, לפי קבוצות עיקריות.
תומר מוסקוביץ': אז יש לנו עובדים פלשתינאים , שזה אירוע אחר, הרבה פחות מורכב מהבחינה הזאת שהעובדים הפלשתינאים, כמעט כולם אם נעזוב את הקורונה, הם בעיקרון יוממי מה שנקרא, זאת אומרת באים בבוקר והולכים בערב והם לא יוצרים לנו בדרך כלל בעיית הגירה.
תומר מוסקוביץ': העובדים הזרים-תראו את המספרים.
תומר מוסקוביץ': יש לנו את התיירים שנמצאים בארץ כדין, אז זה לא מעניין אותנו כרגע.
תומר מוסקוביץ': יש לנו גם אוכלוסיות אחרות: תלמידים, סטודנטים, תושבים ארעיים וכולי.
תומר מוסקוביץ': על מה אנחנו מדברים בעובדים זרים חוקיים?
תומר מוסקוביץ': יש לנו את הפלשתינאים, 100,000 אמרתי לכם, פחות מעניין אותי, גם מכיוון שהדיון הזה אני מבין הולך יותר לכיוון הסיעוד והם לא עוסקים בסיעוד.
אבתיסאם מראענה: כן, נכון.
קריאה: לא אבל זה חשוב, once שבאנו לכאן שנקבל את הסקירה הזאת באמת, אז הסבר של 2 דקות אם אפשר.
תומר מוסקוביץ': כן, כן 100%.
תומר מוסקוביץ': בסדר, זה חשוב לתת את התמונה הכוללת.
תומר מוסקוביץ': יש לנו, דומה לפלשתינאים – ירדנים, אני אומר דומה לפלשתינאים בגלל שגם הם יוממיים-באים בבוקר והולכים בערב.
תומר מוסקוביץ': יש לנו תאגידים שעובדים, אז כרגע התאגידים זה בבניין, זה תאגידים שתיכף אני אגיד את ההבדל הגדול בין תאגידי בניין מורשים שזה בתחום הבניין, דבר שהתחיל לפני 20 שנה בערך, קצת פחות ו-100 לשכות פרטיות לתיווך כוח אדם בענף הסיעוד.
תומר מוסקוביץ': אני אגיד מילה על ההסכמים בילטראליים, זה חשוב שתכירו את זה.
תומר מוסקוביץ': דיברתי קודם על העניין של שמירת זכויות העובד ועל המשמעות של זה או הקשר של זה לאינטרס המדינתי.
תומר מוסקוביץ': בעבר ועוד היום, במקומות מסוימים או בחלק מהמקומות וזו תופעה קיימת, הגעה לישראל היא בוננזה לא נורמלית.
תומר מוסקוביץ': אנשים מוכנים לשלם הרבה כסף.
תומר מוסקוביץ': שלשום גם קראתי כתבה על מישהי שעובדת באפגניסטן בניקיון והיא מקבלת 20 סנט ליום, דהיינו, כמה זה 20 סנט היום?
תומר מוסקוביץ': בערך, פחות משקל ליום, פחות משקל ליום.
תומר מוסקוביץ': תחשבו שאחת כזאת, אתה בא ואומר לה "אני מסדר לך אישור עבודה בישראל ותקבלי 6,000-7,000 ₪ בחודש", זה לא נתפס בכלל.
תומר מוסקוביץ': תחשבו כמה היא מוכנה לשעבד כדי להגיע לדבר הזה ואנשים שילמו הרבה מאוד כסף.
תומר מוסקוביץ': עכשיו תגידו "מה איכפת לי?", בסופו של דבר הם שילמו עבור מוצר שהם קיבלו ואיכפת לי בגלל האינטרס ההגירתי.
תומר מוסקוביץ': כי מי ששילם 30,000 דולר כדי לעבוד בישראל, השנתיים-שלוש הראשונות שלו הוא בכלל לא מרוויח, הוא רק מחזיר את החוב שלו ואז אם אני אומר לו "תהיה פה חמש שנים", בעצם אמרתי לו "תהיה פה שנתיים בשבילך" וזה יהיה לו מאוד קשה ולכן הוא ירצה להישאר פה כמה שיותר, כי בשלוש השנים הראשונות הוא רק כיסה את עלויות ההגעה שלו.
תומר מוסקוביץ': לכן אנחנו היה לנו מאוד חשוב להילחם בתופעה הזאת של גביית תשלומים גבוהים על ידי.
אבתיסאם מראענה: דמי תיווך.
תומר מוסקוביץ': דמי תיווך או דמי טיפול או תקראי לזה איך שתקראי לזה, על ידי העובדים הזרים.
תומר מוסקוביץ': כדי להחליף את זה יצרנו את ההסכמים הבילטראליים.
תומר מוסקוביץ': הם כן צריכים לשלם ואני מאוד-מאוד מקווה, אנחנו שלשום בלילה ענבל ואני עוד בתשע בערב עוד דיברנו עם זרוע העבודה, שסוף-סוף יעודכנו התקנות שאנחנו מחכים להן כבר הרבה מאוד זמן שיאפשרו לגבות.
תומר מוסקוביץ': כי אני לא חושב שעובד זר לא יכול לשלם על הזכות להגיע לישראל.
תומר מוסקוביץ': הוא צריך לשלם, אבל הוא צריך לשלם סכום כזה שלא ייצור מכשול מאוד-מאוד גדול ביציאה שלו החוצה.
תומר מוסקוביץ': אז זה הנושא של הבילטראליים, יש לנו הסכמים בילטראליים עם הרבה מדינות וכמו שתראו – תאילנד, מולדובה, רומניה, - - -, נפאל ועוד היד נטויה.
אבתיסאם מראענה: שנייה.
אבתיסאם מראענה: מה שהצגת קודם בשקף הקודם, אפשר שנייה שנשתלט על הדבר הזה?
אבתיסאם מראענה: אה יופי.
אבתיסאם מראענה: בעצם לא כל המדינות שמצוינות פה בשקף הן קשורות בסיעוד נכון?
תומר מוסקוביץ': לא, לא, לא.
תומר מוסקוביץ': ענבל איזה מהן זה סיעד?
אבתיסאם מראענה: פיליפינים יש לנו בסיעוד וסרי לנקה.
ענבל משש: פיליפינים וסרי לנקה ואנחנו כרגע במשא ומתן עם אוזבקיסטן, עם מולדובה.
אבתיסאם מראענה: אבל כרגע מי שנכנסות בעצם בהסכמים בילטראליים, זה הפיליפינים ומסרי לנקה עוד לא קיבלנו אף עובדת, תתקנו אותי אם אני טועה.
ענבל משש: כרגע היישום החל עם הפיליפינים, ביוני 2021 התחלנו ביישום עם הפיליפינים.
ענבל משש: יש הסכם עם סרי לנקה, אנחנו עובדים על מאגר עובדים ואנחנו מקווים שתוך חודשים בודדים יהיה גם יישום עם סרי לנקה.
תומר מוסקוביץ': עכשיו דיברנו גם על, סיעוד מתחלק לשני סוגים וכולכם בטח יודעים את זה, אבל חשוב אולי שגם זה ייאמר.
תומר מוסקוביץ': הסיעוד הביתי, שמזה התחלנו והסיעוד המוסדי, שאנחנו מגיעים אליו עכשיו.
תומר מוסקוביץ': עכשיו, לפני שבוע בערך, עשינו את ההגרלה בנוכחות נציגים של ממשלת נפאל בזום והגרלנו את הזכות של 1,000 הנפאלים הראשונים לעבוד פה בסיעוד מוסדי.
תומר מוסקוביץ': אז גם נפאל, גם היא תהיה באירוע הזה.
אבתיסאם מראענה: אבל נפאל היא, איתה בעצם יש הסכם בליטרלי?
תומר מוסקוביץ': כן, כן.
תומר מוסקוביץ': סיעוד מוסדי.
ענבל משש: נפאל וגיאורגיה במוסדות סיעוד.
תומר מוסקוביץ': תדעו לכם אני יודע לדבר בכותרות, את הפרטים אתם תשמעו מענבל.
תומר מוסקוביץ': היא יודעת כל עובד איך קוראים לו ומאיפה ואיך הוא הגיע.
תומר מוסקוביץ': אבל בגלל האינטרס הראשון, שאמרתי לכם שהוא האינטרס העליון, אז זה לא שבאנו ואמרנו "אוקיי, אנחנו עושים הסכמים בילטראליים, אז מעכשיו יבואו רק בהסכמים בילטראליים ותחכו בסבלנות 4 שנים עד שתקבלו את העובד", ברור שזה לא יכול להיעשות.
תומר מוסקוביץ': אז אנחנו מאפשרים עדיין כמובן להגיע גם לא בהסכמים הבילטראליים.
תומר מוסקוביץ': תכף ענבל תגיד לכם את המספרים, הרוב המכריע עדיין מגיע לא בהסכם הבילטרלי, אבל השאיפה שלנו זה שהם יגיעו בהסכמים בילטראליים.
תומר מוסקוביץ': עכשיו, אני רוצה להגיד משפט.
תומר מוסקוביץ': יש לי עוד כמה דקות, נכון?
אבתיסאם מראענה: דקה.
תומר מוסקוביץ': דקה, מצוין.
תומר מוסקוביץ': אז אני אגיד משפט אחד ואחרי זה נענה לשאלות.
תומר מוסקוביץ': השינוי הגדול שהשרה הנחתה לבחון אותו בצורה מאוד אוהדת ואני לא יכול להגיד שזה הפתיע אותי, כי אני חשבתי שזה מה שצריך לעשות, זה לבחון בצורה מאוד אוהדת להפוך את ההעסקה של עובדים זרים בכלל בסיעוד, מהעסקה אישית על ידי המעסיק בתיווך של לשכה, להעסקה באמצעות תאגידים, כמו שזה דומה בענף הבניין.
תומר מוסקוביץ': כל השנים לא עשינו את זה, בגלל שהחשש היה שאם ההעסקה תהיה באמצעות תאגידים זה ייצר איזו שהיא פרמיה שתצטרך להיות משולמת על ידי המשפחות ולכן נמנעו מזה כל הזמן.
תומר מוסקוביץ': היום המצב הוא שהשוק הוא כזה שוק של עובדים שלדעתי המשפחות כבר גם ככה היום משלמות את הפרמיה ועוד הרבה יותר מהפרמיה שהן משלמות דרך התאגידים.
תומר מוסקוביץ': העסקה באמצעות תאגידים יש לה חיסרון אחד תיאורטי, שלדעתי לא יתגשם וזה חיסרון העלות, כי בעלות הנוכחית היום ממילא המשפחות משלמות הרבה יותר או כמו שאמרו לי כמה וכמה אנשים "העובדים מראיינים אותנו, לא אנחנו מראיינים אותם.
תומר מוסקוביץ': " ואז כמובן שאדון כמו שהיה פה מקודם הוא לא, בוא נגיד הוא לא הלקוח האידיאלי.
תומר מוסקוביץ': הכי טוב זה זקן דמנטי בן 80 שלא יוצא מהבית והוא שוקל 40 קילו ולא צריך לעשות איתו כלום.
תומר מוסקוביץ': אז זה ברור שהוא יקבל את העובד ואנחנו צריכים לדאוג שיהיה לכולם.
תומר מוסקוביץ': כשאתה יוצר את הבאפר הזה של תאגידים, יש לך הרבה-הרבה לאין ערוך יותר חופש ויותר אפשרות לתמרץ לפי פריפריה, לתמרץ לפי קשיים, לתמרץ לפי העסקת ישראלים במקרים הקלים של העסקה חלקית ועוד ועוד ועוד.
תומר מוסקוביץ': הצוות הוא בראשות ענבל והוא התחיל לעבוד.
תומר מוסקוביץ': הכוונה היא לעשות את זה מאוד-מאוד מהר ואני מקווה שממש בתחום של חודשים בודדים תהיה החלטת ממשלה לעבור להעסקה של סיעוד, אלא אם כן נשוכנע.
תומר מוסקוביץ': אגב, יש כאן עוד מורכבות שלא קיימת בבניין, שהסיעוד כבר היום הוא מחולק לשתי צורות של העסקה.
תומר מוסקוביץ': יש את הסיעוד של העסקה ישירה בין העובד לבין המעסיק שלו, שאז המעסיק שהוא לא מסוגל להתרחץ אבל הוא כן צריך לשמור על כל חוקי העבודה ולהכיר אותם וכל זה, שזה ממש מופרך מיסודו.
תומר מוסקוביץ': אבל מעבר לזה יש עוד העסקה, שהיא הרבה פעמים משתלבת בתוך העניין וזו העסקה באמצעות חברות הסיעוד על המלגה של הביטוח הלאומי, על הגמלה של הביטוח הלאומי, שזה גם הופך את האירוע הזה ליותר מורכב.
תומר מוסקוביץ': הצוות בראשות ענבל, שהיא נמצאת פה אז אני לא אגיד מה אני חושב עליה, כי לא אומרים בפניה.
תומר מוסקוביץ': אבל היא תעשה את העבודה הכי טובה שאפשר ואני מקווה שבעזרת השם בתוך כמה חודשים נוכל לייצר ברכה גדולה בתחום הזה של העסקת העובדים הזרים בענף הסיעוד.
תומר מוסקוביץ': תודה רבה.
אבתיסאם מראענה: תודה רבה-רבה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לענבל משש, להשלים ולהגיד את הדברים שתומר לא יודע להגיד אותם.
אבתיסאם מראענה: אז את תמיד תתני לנו את התשובות ואני אכוון אותך, כי אין לנו הרבה זמן.
אבתיסאם מראענה: אני גם רוצה לאפשר לדיון הזה גם הרבה אנשים שנרשמו לשאול שאלות ולהעיר ולהגיב.
אבתיסאם מראענה: אנחנו בעצם ביקשנו בישיבה מקדימה לפני כחודש, כל הסוגייה הזאת של בעצם תקופת ההתארגנות.
אבתיסאם מראענה: גם אני באופן אישי לקח לי זמן להבין שלא מצובר בעצם בהארכה של הוראת השעה, אלא בעצם אתן מדברות על הסוגייה של דחייה של תקופת ההתארגנות.
אבתיסאם מראענה: אני באופן אישי ביקשתי שתקופת ההתארגנות תהיה יותר מחודשיים.
אבתיסאם מראענה: בעצם היא הייתה אמורה להסתיים ב-31 לאוקטובר השנה, בעצם עוד עשרה ימים בערך ואתם בעצם דחיתם את תקופת ההתארגנות ל-31 לדצמבר.
אבתיסאם מראענה: קודם כל אני רוצה להבין מה השיקולים שלכן, לפי מה אתן מחליטות, איזה פרמטרים?
אבתיסאם מראענה: מה עומד לנגד עיניכן ועיניכם בסוגייה הזאת של הארכת תקופת ההתארגנות.
אבתיסאם מראענה: אנחנו בתקופת קורונה, כל המשפחות זועקות, אנחנו מקבלות אלפי פניות וגם אתן בטח מקבלות, בכל הדיונים שלנו בוועדה זו סוגייה מאוד משמעותית, מאוד כאובה.
אבתיסאם מראענה: בטח ובטח בתחום הסיעוד ואני אשמח שתסבירי לי מה המניעים ומה המחשבות, למה תקופה ההתארגנות נדחתה בחודשיים ולא נגיד חצי שנה ולמה לא עמדה חקיקה בעצם, למה לא חוקק חוק של הארכת הוראת השעה?
אבתיסאם מראענה: כמובן חברות הכנסת, אם אתן רוצות להתייחס, כמובן קחו את זה בחשבון.
ענבל משש: אז תודה.
ענבל משש: תודה גם למנכ"ל שלי שבאמת סקר בצורה מהירה אמנם, אל מאוד מעמיקה בנושא עבודת הרשות.
ענבל משש: אני רק, ברשותך אתייחס למה שאמרת.
ענבל משש: אז קודם כל, הנושא הזה של סיעוד הוא באמת נושא שנמצא במיקוד גם אצל השרה שלנו, שהניחה את זה כאחד הנושאים במיקוד לעבודת הממשלה.
ענבל משש: הוא גם נושא במיקוד אצל המנכ"ל שלנו ולבטח בעבודת מנהל עובדים זרים.
ענבל משש: כבר דיברנו רבות באמת על החשיבות והמורכבות של הענף הזה ובסופו של יום אנחנו רוצים לתת את השירות הכי טוב למטופלים הסיעודיים.
ענבל משש: לגבי הוראת השעה.
ענבל משש: אז להוראת השעה ותקופת ההיערכות אני אתייחס במקביל.
ענבל משש: אז את הנושא של תקופת ההיערכות היא התחילה עוד במרץ 2020, עם קרות הקורונה ועלייה בתחלואה וסגירת השמיים לכניסה בכלל של נוסעים למדינת ישראל, לרבות כמובן, עובדים זרים לענף.
ענבל משש: הבנו שיש בעיה ושצריך למצוא פתרון למצב הנוכחי, כי אם לא נכנסים עובדים זרים, אז אנחנו לא רצינו להגיע למצב שלא יינתן מענה למטפלים סיעודיים ולכן באנו ועשינו איזו שהיא הערכת מצב, באנו ואמרנו, ביקשנו לאשר לנו תקופת היערכות לעובדים זרים שהיו צריכים באותה העת לצאת ממדינת ישראל, כי הם שהו פה באופן לא חוקי.
ענבל משש: ביקשנו מהם להשתבץ אצל מטופלים סיעודיים ולתת להם מענה, עשינו מספר הקלות אחזור על כולן.
ענבל משש: בין היתר, חלק מההקלות שנתנו זה להשתבץ, להמשיך ולהישאר במדינת ישראל ולתת את המענה הזה למטופלים.
אבתיסאם מראענה: מה השתנה?
ענבל משש: התחלנו את זה במרץ 2020.
ענבל משש: במרץ 2020 הייתה סגירה של הגבולות ולא נכנסו כמעט עובדים בחודשים האלו.
ענבל משש: היו גם חודשים של פשוט 0 עובדים.
אבתיסאם מראענה: בזמן הזה אנשים בעצם לא יצאו, עובדים זרים שנגמרה להם האשרה, הם מקרים חריגים שבעצם הם גם נשארו כאן.
אבתיסאם מראענה: הולבנו בעצם.
ענבל משש: לא, אני לא קוראת לזה הלבנה.
ענבל משש: אני אומרת לזה תראי, היו מטופלים סיעודיים שזקוקים לידיים עובדות, היו פה עובדים זרים סיעודיים שביקשנו מהם, הם היו צריכים לצאת מישראל וביקשנו מהם "לכו תשתבצו ותתנו מענה".
ענבל משש: אמרנו שאנחנו מאריכים וכל פעם עושים בחינת מצב.
ענבל משש: בחינת המצב היא באמת, היא תלוי מצב.
ענבל משש: בהתחלה, אני מזכירה לכולנו שאף אחד לא חלם שהקורונה תיערך כל כך הרבה זמן ושנהיה בתוך האירוע הזה.
ענבל משש: חשבנו שזה משהו זמני אולי, אבל תחלואה זה דבר חמקמק והנה אנחנו רואים בחלוף הזמן איפה אנחנו נמצאים.
ענבל משש: אז כל פעם עשינו בחינה איטית.
ענבל משש: בחנו את המצב כניסות עובדים, אם עובדים יצאו, כמה היתרים ומימוש על היתרים ובהתאם לתמונת המצב הזו הארכנו מעת לעת, עד ליולי 2021, את תקופת ההיערכות ליציאה ואותם עובדים נתנו מענה למטופלים.
ענבל משש: אנחנו באנו ואמרנו - - -
תומר מוסקוביץ': ענבל אני רק רוצה להדגיש פה נקודה חשובה, זה לא שאמרנו "31 בדצמבר ובשום אופן לא נאריך יותר מזה".
תומר מוסקוביץ': אנחנו בוחנים את זה ואם נראה שחלילה פתאום התחלואה מתגברת והשמיים נסגרים נאריך שוב ואם לא, אז אולי לא יהיה צורך.
אבתיסאם מראענה: כן אבל יש משהו בדחייה בחודשיים של תקופת ההתארגנות.
אבתיסאם מראענה: אני מבינה את החשש של רשות האוכלוסין מהשתקעות של עובדים זרים ועובדות זרות בארץ, מצד שני יש קורונה, אנחנו תיכף יש חורף ומדברות כבר על הגל החמישי ואנחנו הקורונה לא הולכת לעזוב אותנו, בטח לא בקרוב ולא בדצמבר, אלא אם כן אתה אוסטאד יש לך איזה קשרים הרבה יותר רחבים עם כל מיני גורמים שתגיד לי שבאמת הקורונה תסתיים ואנחנו נהיה בעידן אחר.
אבתיסאם מראענה: השאלה אם כל פעם העיכוב הזה, או התקופה הזאתי של החודשיים שאותם נותנים להתארגנות, למי הוא עוזר בעצם ומה קורה בחודשיים האלה?
אבתיסאם מראענה: עובדים זרים, אני לא רואה שהם נכנסים.
ענבל משש: אז אמרנו שאנחנו כמובן עושים בחינה איטית ומאזנים בין הדברים.
ענבל משש: אז אם באוגוסט נכנסו למדינת ישראל 1,000 עובדים זרים, אז זה אומר שיש כניסה של עובדים והמצב הוא הרבה יותר טוב ממה שהיה אולי ב-2020.
ענבל משש: כי ב-2020 נכנסו כ-4,500 בכל השנה וב-2021 כבר רואים 6,000 עובדים שנכנסו מתחילת השנה ובחודש אחד נכנסו כ-1,000 עובדים, אז את רואה שבסך הכל מגמת ההאטה שהיתה קודם ו-0 כניסה של עובדים היא משתנה.
ענבל משש: יכולנו לקבל 2 החלטות, החלטה אחת להאריך והחלטה שנייה זה להפסיק את תקופת ההיערכות ופשוט להגיד שהיא הסתיימה ב-31 באוקטובר.
ענבל משש: אז באיזונים של מה שקורה ומתוך באמת, גם דאגה וגם אני חושבת בצורה הכי זהירה ונכונה, באנו ואמרנו "אנחנו מאריכים את זה כרגע לתקופה של חודשיים ואנחנו נבחן את זה לקראת תום התקופה".
אבתיסאם מראענה: אבל איזו בשורה את נותנת בעצם למשפחות רבות ומרובות, שנמצאות במצוקה מאוד גדול וגם באמת מצוקה מאוד-מאוד גדולה, מה את אומרת להן בחודשיים האלה?
אבתיסאם מראענה: כי אין, כמה כניסה של עובדים זרים תהיה בחודשיים הקרובים?
אבתיסאם מראענה: מה, איזו בשורה את נותנת להן, על מה אנחנו בעצם נאחזות, מה יקרה?
ענבל משש: קודם כל, הבשורה הגדולה היא שיש מענה והם יכולים כרגע להסתמך על ההודעה שלנו ולהעסיק את העובד שנמצא אצלם בבית, שזה אני חושבת בשורה של ממש עבור מטופלים סיעודיים.
ענבל משש: הבשורה השנייה היא שיש כניסות של עובדים זרים חדשים והם יכולים למצוא מענה בדמות הזמנה של עובד זר חדש שיחליף את העובד שנמצא אצלם, ככל ויוחלט שלא להאריך או ככל שיוחלט שהעובדים האלה יצטרכו לצאת מישראל.
ענבל משש: אז אני חושבת שכשאנחנו מאזנים בין כל השיקולים ורואים את התמונה הרחבה, אנחנו מבקרים גם את הצורך לתת מענה למטופלים הסיעודיים, אז אני חושבת שההחלטה שלנו להאריך בחודשיים.
ענבל משש: קודם כל ההחלטה היא לא להפסיק – זו בשורה.
ענבל משש: ולהאריך בחודשיים כדי להעריך את המצב, כי אנחנו רואים גידול בכניסה של עובדים זרים.
ענבל משש: אני חושבת שהיא החלטה נכונה, שהיא החלטה מאוזנת, שהיא החלטה שקולה ואנחנו נצטרך בעוד חודש ימים לראות את המצב שוב פעם ולקבל החלטה.
ענבל משש: יש פה שתי החלטות שצריך לקבל.
ענבל משש: החלטה אחת זה האם באמת אנחנו מסיימים את תקופת ההארכה או מאריכים אותה וההחלטה השנייה היא מה עושים לגבי אותם אלו שנמצאים מיולי אצל המעסיקים שלהם ואנחנו נצטרך לבחון את זה.
ענבל משש: זו העבודה שאנחנו עושים כל יום, כל הזמן.
ענבל משש: זו העבודה שלנו.
אבתיסאם מראענה: תודה ענבל, אנחנו כמובן נחזור אלייך.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת לד"ר נתי בלום, יושבת ראש עמותת עמד"א.
ד"ר נתי בלום: מנכ"לית.
אבתיסאם מראענה: מנכ"לית?
אבתיסאם מראענה: סליחה, טעות שלי עוסטאדי.
אבתיסאם מראענה: יש לך חמש דקות.
ד"ר נתי בלום: קודם כל תודה.
ד"ר נתי בלום: לי חשוב דווקא לדבר על העובדים שנכנסים לסיעוד ומתחילים לטפל באנשים קשישים צלולים ומתחילה ירידה קוגניטיבית.
ד"ר נתי בלום: מאוד חשוב לי לדבר על זה, כי ככל שאנחנו עולים בגיל, אחוז האנשים שסובלים מירידה קוגניטיבית, הוא הולך וגדל.
ד"ר נתי בלום: אם בגיל 65 ומטה זה 5%, בגיל 85 ומעלה זה מעל 30%.
ד"ר נתי בלום: אז מאוד-מאוד חשוב לי לדבר על זה.
ד"ר נתי בלום: אתה נכנס לבית של קשיש, הוא בדרך כלל מתפקד מבחינה קוגניטיבית יחסית טוב ואז מתחילה ירידה קוגניטיבית.
ד"ר נתי בלום: העובדים האלה לא מוכשרים לעבוד עם אנשים עם ירידה קוגניטיבית.
ד"ר נתי בלום: בירידה קוגניטיבית יש לנו התנהגויות מאוד מאתגרות, שחלקן הן אלימות בשל טיפול לא נכון וחוסר ידע של העובדים.
ד"ר נתי בלום: אני מבקשת, שבהסכמים הבילטראליים אנחנו נעשה הכשרה לעובדים שיוכלו לעבוד עם קשישים בכלל ועם קשישים עם דמנציה ואלצהיימר בפרט.
ד"ר נתי בלום: העובדים האלה מגיעים כשהקשיש מתחיל להיות קשה לטיפול והם פשוט קמים והולכים מכיוון שהם יכולים לקבל קשיש סיעודי שלא מתנגד לטיפול, שלא קורא תיגר עליהם וזה הרבה-הרבה יותר קל.
ד"ר נתי בלום: עכשיו, ככל שיש פחות עובדים וזה לכם רשות האוכלוסין, יש פריווילגיה לעובדים הזרים.
ד"ר נתי בלום: על כל עובד זר כזה בסיעוד, יש חמישה מטופלים שפונים אליו ואז הם עושים להם ראיון והם אומרים "אה, אתה עם ירידה קוגניטיבית וגם אשתך גרה איתך בבית?
ד"ר נתי בלום: אז אצלך בבית אני לא רוצה להיות", פה מאוד- מאוד קשה לטפל.
ד"ר נתי בלום: עכשיו, מעבר לזה שצריך לעשות הכשרה לפני וללמד איך עובדים עם האנשים האלה, אכן זה מאתגר אבל זה אפשרי, אם אנחנו מצליחים בעמד"א, כולם יכולים.
ד"ר נתי בלום: זה פשוט לדעת את המחלה ואת האפקטים שלה ולדעת איך לטפל בהם ולגלות את הסובלנות ומה הם יכולים לעשות ומה הם פחות יכולים לעשות.
ד"ר נתי בלום: גם ללמד אותם לתקשר איתם, יש בעיה מאוד קשה בתקשורת, יש בעיה בשפה ובשליפה של מילים ולכן מאוד-מאוד חשוב לי שזה יהיה טרום.
ד"ר נתי בלום: מעבר לזה, לא מספיקה הכשרה רק טרום.
ד"ר נתי בלום: גם במהלך העבודה חשוב לתת לאנשים האלה תמיכה, מכיוון שמהלך הטיפול צצות בעיות נוספות וברגע שתהיה להם תמיכה והיום יש לנו את פלא הזום, פלא הזום יאפשר להם לא לצאת מהבית.
ד"ר נתי בלום: למי שמכיר את העובדים הזרים, הם בתוך הטלפון והמחשב המון-המון שעות כי הם שם עם המשפחות שלהם.
ד"ר נתי בלום: להעלות אותם פעם בחודש, כמו קבוצות התמיכה של עמד"א ולעזור להם לפתור את הדברים שקורים להם on going בשטח, זה מאוד מאוד חשוב.
ד"ר נתי בלום: תראו, עמד"א מתעסקת בנושא הזה יום-יום ועכשיו לכם, רשות האוכלוסין ואני רואה שאתם כולכם בפלאפונים, אבל חשוב שתדעו.
תומר מוסקוביץ': אני מקשיב.
נתי בלום: מגיעים אלינו המון פניות שעובדים עזבו ואף אחד לא רוצה אפילו להחליף לחודש, בגלל שאלו אנשים עם ירידה קוגניטיבית וזו עבודה מאוד קשה ולכן לי מאוד חשוב להגיד את זה שטרום הזה, לפני שהם מגיעים לארץ ותוך כדי תנועה בארץ צריך לעשות להם הכשרה.
נתי בלום: יש מלא ארגונים שעושים, עמד"א היא אחד מהם.
נתי בלום: אנחנו נשמח לעשות אבל יש עוד ארגונים טובים שיוכלו לשתף פעולה ולעשות את זה.
נתי בלום: אחרת הם לא יחזיקו, זו מחלה מאוד קשה ופרוגרסיבית ואגב, בפעם הקודמת אמרו שצריך לתת תוספת למי שעובד עם אדם סיעודי.
נתי בלום: אז אני רוצה להגיד לכם שכשאדם עם דמנציה מגיע למצב הסיעודי זה הרגע שהעובד הזר נושם לרווחה, כי אז הוא זה ששולט בטיפול בו.
נתי בלום: לפי זה האדם עם הדמנציה שולט בטיפול בו ויש הרבה-הרבה התחככויות.
אבתיסאם מראענה: תודה ד"ר נתי.
אבתיסאם מראענה: אוסטאד תומר, אמרת שבעצם בסוגייה כזאתי שאנחנו מתעסקים בעצם אל מול סוגיית הדמנציה, אתה אומר שצריך תמריצים.
אבתיסאם מראענה: למה התכוונת?
תומר מוסקוביץ': לא, אני רק אמרתי שזו עוד דוגמא מצוינת ליתרון שיכול להיות להעסקה באמצעות תאגיד, למה?
תומר מוסקוביץ': כי כשאני מדבר על קשר שהוא דו ערכי, מטופל אחד עובד אחד.
תומר מוסקוביץ': המטופל הזה רוצה עובד והעובד יכול לבחור, יש לו המון-המון סוגים של מטופלים ובעצם אין לי שום דרך לתמרץ אותו לעבוד דווקא אצל המטופל הקשה, למשל מה שאמרת.
תומר מוסקוביץ': אבל אם מדובר פה על תאגיד למשל, שיש לו 200 עובדים או 3,000 עובדים או לא משנה כמה, לא משנה המספרים, יש לי הרבה יותר אפשרויות ליצור פה מנגנונים של תמרוץ ולהגיד לו "תשמע, נגיד אם עכשיו אנחנו נותנים הקצאות חדשים לעובדים אז כמה עובדים שיש לך יותר במקומות קשים או פריפריאלית או טיפולית, אתה תקבל יותר ניקוד ואז יהיה לך תמריץ בעצם לעודד את העובדים שלך בכל מיני דרכים להישאר דווקא במקרים קשים".
תומר מוסקוביץ': זה נותן לנו מגרש משחקים ענק, שאפשר לייצר איתו המון פתרונות.
תומר מוסקוביץ': היום אין לי שום פתרון, יש לי אחד מול אחד ובאחד מול אחד אתה לא יכול לייצר שום מגוון.
תומר מוסקוביץ': זה אחד השיקולים החזקים בתמיכה בתאגידים.
נירה שפק: אני רוצה לומר משהו בנושא ומטריד אותי המילה "תמריץ".
נירה שפק: כי שמעתי על זה הרבה והגעתי לזה אצלי בבית והמצב שבאמת מראיינים את המטופל ואת המשפחה שלו ואומרים "רגע יש לי מישהו שהוא צעיר יותר".
נירה שפק: עצם המילה "תמריץ" מאוד מטרידה אותי.
נירה שפק: כשמישהו בא לעבוד, אם הוא מחויב, זה כמו שכל מי שחויב לעבודה בטיפול באנשים או כמו שנגיד למורה "אם את לוקחת כיתה לחינוך מיוחד, נתמרץ אותך".
תומר מוסקוביץ': אבל זה בדיוק מה שעושים, זה בדיוק מה שעושים.
תומר מוסקוביץ': המדינה מתמרצת מורים לעבוד בנגב למשל או ללמד מתמטיקה.
נירה שפק: היא לא מתומרצת, לא.
נירה שפק: אני חושבת שעצם המילה הזו מחייבת אותנו לבדוק והנושא תמרוץ כאילו, אם אנחנו באים לטפל באנשים.
נירה שפק: כי זה מה שקורה, אנשים סיעודיים, אני עם אבא שלי זכרונו לברכה, ראיינו עשרות כמעט לאורך השנים ובעצם ראיינו אותנו וזה לא.
נירה שפק: בנאדם שמגיע צריך לדעת שזה המנעד, אפשר לדבר על משך בשנים, אפשר לדבר על הארכה אם צריך, אבל המילה "תמרוץ" נורא מטרידה אותי.
אבתיסאם מראענה: תודה נירה שפק.
אבתיסאם מראענה: אני חושבת שמה שאת בעצם מציינת, קודם כל את צודקת וזה כן מצטרף למה שד"ר נתי אמרה.
אבתיסאם מראענה: יש ואני חושבת שזה גם מה שצריך להיות בהסכמים הבילטראליים.
אבתיסאם מראענה: אחד הדברים המאוד חשובים שקורים בהסכמים בילטראליים, זה הכנה והכשרה מראש של העובדת והעובדים שבאים לישראל לעבודה, הם צריכים להבין ולדעת טוב מאוד לאיזו עבודה ולא יש פה עבודה בתל אביב-יפו וחיפה והם חושבים שהם באים פה לטיילת, ממש לא.
אבתיסאם מראענה: הם צריכים להכיר טוב מאוד עם איזו אוכלוסייה הם הולכים לעבוד.
אבתיסאם מראענה: אני כן רוצה, דווקא בעניין הזה כשיש לנו מקרים שהם מאוד-מאוד קשים, אם תרשה לי מרט להגדיר את המילה "קשים", במצב שבאמת לפעמים אפילו אנחנו, אתם נדרשות ונדרשים ליותר ממטפלת אחת.
אבתיסאם מראענה: אז אם זה בסדר שאני אפנה אלייך את המיקרופון ותוכל להציג את הסוגייה המורכבת.
מרט גרצמן: בסדר.
מרט גרצמן: טוב, שמי מרט גרטמן.
מרט גרצמן: אני פה, כמו שהבנתם עם אלכס פרידמן וחנן טל מ"נכה לא חצי בנאדם".
מרט גרצמן: לשאלתך, כן.
מרט גרצמן: אני ואלכס אלה דוגמאות לאנשים שהם סיעודיים קשים, שמטפל אחד לא מסוגל לטפל בהם עצמאית.
מרט גרצמן: מהסיבה שאני צריך טיפול הן ביום והן בלילה.
מרט גרצמן: זאת אומרת, בלילה זה גם להסתובב, להזיז, אם משהו חלילה קורה, תמיד להיות זמין.
מרט גרצמן: אני יותר מונשם, אלכס קצת פחות אבל כן בלילה הוא נזקק להנשמה.
מרט גרצמן: יש פה לדוגמא את דן גם כן, שביקשתי שיצטרף אלינו והוא מונשם באופן מלא.
מרט גרצמן: גם כן, שני עובדים זה לא משהו שמספיק ולפעמים צריך גם שלושה.
מרט גרצמן: הבעיות העיקריות מעבר למספר העובדים זה שתמיד צריך למצוא להם מגורים, צריך לדאוג להם לכלכלה מסביב וכמובן, מה שנקרא ברגע שיש כמה עובדים מתחילים להיות ביניהם דברים ויותר קשה גם.
מרט גרצמן: הם לא רוצים לעבוד, לא רק בגלל החלק הפיזי, אלא גם כן שוב, מתחילים ביניהם דברים.
מרט גרצמן: אם זה במקרה שלי של ההנשמה, צריך לתת להם הכשרה מיוחדת שנציג רפואי למעשה צריך לבצע את זה.
מרט גרצמן: שוב, במיוחד כשיש מחסור בעובדים אז כמובן שההעדפה תהיה ללכת למישהו שהוא הרבה יותר פשוט ואם צריך עוד לעבור הכשרה של מספר שבועות לפחות, אז מן הסתם סף התשלום מבחינתם אמור להיות הרבה-הרבה יותר גבוה, רק בכדי שהם יסכימו להקשיב וגם את זה, הם יכולים לעבור הכשרה של שבועיים-שלוש ואז להחליט שזה לא מתאים להם, שזה יחסית נפוץ ובגלל זה רק "עם הניסיון", מה שנקרא.
מרט גרצמן: אתה צריך לדעת מי מוכן לזה נפשית גם, כי זה גם לא קל מנטלית לעובדים, כי יש ימים פחות טובים/יותר טובים, זה מהבחינה הזאת.
אבתיסאם מראענה: תודה, תודה.
מרט גרצמן: אני אשמח אם דן יוכל להרחיב גם כן, אם הוא רוצה.
מרט גרצמן: אתה רוצה?
דן אלבז: כן, כן.
דן אלבז: בטח!
אבתיסאם מראענה: תציג את עצמך רק, לא שמעתי את השם.
דן אלבז: קוראים לי דן, דן אלבז.
דן אלבז: אני בחור מונשם באופן מלא.
דן אלבז: בתקופה של הקורונה לצערנו הרב, המשרדים הממונים להביא עובדים זרים לארץ לא עשו את תפקידם כפי שמקובל.
דן אלבז: יש מצוקה איומה של עובדים זרים ואנחנו נמצאים בסיטואציה ממש מסכנת חיים.