GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דן אלבז: אני צריך לפתות עובדים, בשביל שיסכימו לעבוד עם אנשים כמונו.
דן אלבז: לצערנו הרבה האוצר, הממשלה, הממשלות שהיו, לא מבינים את עוצמת הנזק שהם עושים לנו נפשית וגם אתם רואים את המצב שלנו ואין חשיבות מספיקה, גם מבחינת גיוס עובדים וגם מבחינה כספית, יותר נכון כלכלית ואנחנו תמיד מצטיירים כאלה שהם דורשים ודורשים, זה דבר אחד.
דן אלבז: דבר שני, לא יכול להיות מצב שאני ועוד רבים כמוני דורשים מרשות ההגירה אישורי עבודה כשבסך הכל עד שאתה מוצא עובדים שמסכימים לעבוד ואתה רוצה לתת להם את מה שמגיע להם, אתה לא רוצה לעבור על החוק ואתה לא רוצה להיות עבריין, המדינה מכריחה אותי להיות עבריין בגלל שהיא אומרת לי "לא.
דן אלבז: תמצא חברות כוח אדם והן ימצאו לך עובדים.
דן אלבז: " ואין עובדים.
דן אלבז: אז עד שאני מוצא ועד שאני מבקש היתר, יש לי היתרים.
דן אלבז: אני מבקש בסך הכל אישור עבודה ואין את האישור הזה, זה מתסכל.
דן אלבז: אני מדבר על עצמי אבל אני גם מנהל קבוצת וואטסאפ של מונשמים קשים, של נכים קשים סליחה.
דן אלבז: ואנחנו באותה הסיטואציה.
דן אלבז: מתחננים ומבקשים, הרי העובדים האלה הם הידיים והרגליים שלנו, אתם הפקידים, אתם צריכים לעשות את העבודה שלכם, אבל גם להבין אותנו.
דן אלבז: אנחנו נמצאים בסיטואציות לא פשוטות ואתם עושים וועדות כביכול של "כן, כן, מבינים" ובשורה התחתונה אנחנו חיים את השטח.
דן אלבז: אנחנו הסובלים ובאמת, קצת התחשבות.
אבתיסאם מראענה: תודה דן.
אבתיסאם מראענה: ענבל את רוצה להגיב לדברים?
אבתיסאם מראענה: האמת היא שנשבר הלב לשמוע, בעיקר את המשפט שאמרת שאתה צריך בעצם להתחנן ולתת כל כך הרבה פיתויים לעובדים ועובדות זרים בשביל שיישארו איתכם.
דן אלבז: לצערי, זאת המציאות.
נירה שפק: אלו בדיוק ההטבות האלו שאמרתי, פשוט עושים משא ומתן איתם על זה.
דן אלבז: אנחנו אין לנו גוף משפטי, אין לנו מישהו שיעמוד מאחורינו.
דן אלבז: עובדים יכולים באותו הרגע להיכנס ובאותו הרגע לצאת ולעזוב.
דן אלבז: זה כמו רופא, כמו מנתח שעוזב את חדר הניתוחים ומשאיר את החולה ככה על מיטת הניתוחים.
אבתיסאם מראענה: ענבל?
ענבל משש: אז קודם כל זה וודאי לא, המצוקה הזאת היא ברורה והיא בחלקה או ברובה ידועה לנו.
ענבל משש: אני אומר, דווקא בנושא הזה של נכים קשים, אז דווקא באמת נקבעו באמת מספר תמריצים בחוק שאמורים לתת מענה לאוכלוסייה היותר קשה.
ענבל משש: בעצם יש שתי קבוצות על-פי חוק, אותה אוכלוסייה של מעל גיל 67 ואותם אלו שהם מתחת לגיל 67 ונכים קשים.
ענבל משש: אז החוק נתן להם אפשרות או הקלות כדי לתמרץ עובדים כן לעבוד אצלם.
ענבל משש: בין היתר, עובד יכול לעבוד, עובד שנמצא עד 8 שנים בכללים מסוימים, כן?
ענבל משש: אני לא יאמר עכשיו את כל הפרטים.
ענבל משש: אבל לעבוד אצל נכה, אצל קשיש סליחה, מעל גיל 67 ואילו אצל נכה, עד 13 שנים.
ענבל משש: אז כן, יש איזה שהם תמריצים.
דן אלבז: לא, אבל אני נפלתי בין הכיסאות.
דן אלבז: יש לפני הקורונה ואחרי הקורונה ופה אני ביקשתי והתחננתי, כן?
דן אלבז: אם זה דרך הרשויות, דרך בניין כלל וגם הלכתי לבית - - -.
דן אלבז: אני בסך הכל, מה אני מבקש?
דן אלבז: אישור להעסקת עובד ואישור עבודה לעובד.
דן אלבז: מה אני מבקש, יהלומים?
דן אלבז: מה אני מבקש, תוספת בקצבה?
אבתיסאם מראענה: דן אתה, בשביל שאני אבין את הסיפור.
אבתיסאם מראענה: שנייה דן.
ענבל משש: אני מוכנה לבדוק את המקרה הפרטני בוודאי.
דן אלבז: אני נופל בין הכיסאות.
אבתיסאם מראענה: רגע, שנייה.
אבתיסאם מראענה: אתה בעצם אומר "אני רציתי אישור" ואני לא רוצה פה ממש להיכנס לסיפורים פרטניים, אבל אתה בעצם אומר שאתה רצית היתר לעובד זר ולא קיבלת?
אבתיסאם מראענה: היית צריך להתחנן - - -.
ענבל משש: לא, היתר יש לו.
ענבל משש: אני מניחה שהוא מתכוון שהוא רצה להעסיק עובד ספציפי שלא עונה על תנאי הסף ולא עונה על התנאים בחוק ואני מניחה.
דן אלבז: לא, לא.
דן אלבז: הוא ענה.
דן אלבז: מה שקרה במקרה שלי, זה שהמעסיק הקודם שלו נפטר והוא התחיל לעבוד איתי והסיטואציה שבגלל שאני מונשם, אני חייב להעביר אותו הכשרה.
דן אלבז: במהלך ההכשרה הזאתי עברו ה-90 יום האלה ומה שקרה זה שבין לבין גם חליתי בשפעת, אז נפלתי וכשקצת התאוששתי הלכתי לחברת כוח אדם ואמרו לי "עברו 90 יום, תלך תבקש וועדה", אני יודע מה.
אבתיסאם מראענה: וזה לוקח אותי בעצם לדיון של הוועדה ההומניטרית.
אבתיסאם מראענה: הוועדה ההומניטרית אני מבינה שבעצם המכסה שלה זה 4,600?
אבתיסאם מראענה: תתקני אותי אם אני טועה.
ענבל משש: אני רק קודם כל ברשותך אשלים לגבי המקרה הפרטני.
ענבל משש: אז כמובן שאני מוכנה לבדוק ומתחייבת אפילו לעדכן.
ענבל משש: לגבי ההכשרות, ממש במשפט אחד.
ענבל משש: אז כל העובדים הזרים שמגיעים למדינת ישראל לענף הסיעוד, על פי הנהלים מחויבים בהכשרה.
ענבל משש: נמצאים פה מהלשכות הפרטיות ואולי הם יוכלו להשלים לגבי ההכשרה שלהם.
ענבל משש: אני יכולה להתייחס לגבי העובדים שמגיעים באמצעות הסכמים בילטראליים, הם עוברים קורס של חצי שנה על פי סטנדרטים שנקבעו.
ענבל משש: גם יש, בין היתר לדמנציה וכמובן שהם עוברים אוריינטציה לפני שהם מגיעים ואוריינטציה אחרי שהם מגיעים ובסך הכל מבחינת ההכשרה - - -.
אבתיסאם מראענה: כן, אבל ענבל שנייה.
אבתיסאם מראענה: ההסכמים הבילטראליים, הרי הדבר הזה לא בדיוק קורה.
ענבל משש: לא.
ענבל משש: הוא קורה.
אבתיסאם מראענה: כן אבל מה המספרים, כמה באמת?
ענבל משש: הוא קורה בתקופה מאוד מאתגרת של קורונה וקורה באופן מדורג.
אבתיסאם מראענה: כן נכון, אבל עדיין יש פה אזרחים ואזרחיות שנואשות ונואשים שמישהו יהיה איתם, יחזיק להם את היד ויתן להם את העזרה הבסיסית על מנת להרים את הראש ולנשום אוויר כמו כל בנאדם שזכאי ופתאום, את מתחילה להגיד לי "ההסכמים הבילטראליים וככה".
אבתיסאם מראענה: יש פה סוגייה, בנאדם שאומר "אין לי, אני לא יכול, אני מונשם, אני במצב מאוד קשה.
אבתיסאם מראענה: " ומצד שני הוא נופל בין הכיסאות.
אבתיסאם מראענה: אני אומרת בסוגיות כאלה, שהן כל כך הומניטאריות ואנשים נואשים כל כך, במצב של קורונה כשאין מענה ואת מתחילה לדבר איתי על הסכמים בילטראליים.
אבתיסאם מראענה: אני, אין כניסה.
ענבל משש: לא, לא.
ענבל משש: סליחה, אני התייחסתי להכשרות ודיברו פה על ההכשרות ולא נתנו מענה לנושא ההכשרות.
אבתיסאם מראענה: אבל עכשיו אני רוצה כן שנתייחס.
תומר מוסקוביץ': אז תעני לשאלה של האדון הזה, עזבי את ההכשרות.
ענבל משש: גברתי, הנושא הזה הוא לא חדש.
ענבל משש: הוא הלחם והחמאה שלנו כל יום.
ענבל משש: זאת אומרת, אנחנו פוגשים את אותם האנשים שבמצוקה כל יום ותאמיני לי שליבי יוצא אליהם ואני באופן אישי נפגשת איתם.
ענבל משש: אז לראשונה אני שומעת פה מצוקה על מקרה פרטני ואני אמרתי שאני מתחייבת לבדוק ומתחייבת לתת מענה.
ענבל משש: כמובן שאני מקיימת שיח כל הזמן עם כל הקבוצות, גם עם אלכס כמובן, שהיה פה ויצא וגם עם מרט, שיכול לאשר.
ענבל משש: אנחנו כן שומעים את המצוקות וכן כל הזמן מנסים לתת את המענים הנכונים.
ענבל משש: עלתה פה סוגייה, אמרתי שאני אבדוק לגבי המקרה האישי שלו.
ענבל משש: עלו פה שאלות לגבי ההכשרה, אומרים שהעובדים אולי הגיעו ללא הכשרה או לא.
ענבל משש: אז כדי לשים את הדברים רק בקונטקסט הנכון וכדי שיובהרו, כן?
ענבל משש: כי אנחנו פה ואני שמחה באמת, בהיקף גדול של אנשים.
ענבל משש: אז חשוב היה להבהיר שכן יש הכשרות לעובדים והתייחסתי לזה.
אבתיסאם מראענה: אנחנו בדיון, תסלחי לי.
אבתיסאם מראענה: בדיון של לפני חודש וחצי, שהתקיים על ההסכמים הבליטראליים בגלל שבעצם, בגלל הקורונה, הסגירה של השמיים וכל הסוגייה הזאת.
אבתיסאם מראענה: גם משרד הבריאות, הנציגות שלהם הייתה בוועדה ודיברו על זה שבעצם הצוות שהיה צריך לנסוע על מנת לראיין ולהתחיל את ההכשרות, הוא לא נסע, לא ראיין, לא הגיע, לא עשו שום דבר.
ענבל משש: לא, לא ,לא.
ענבל משש: סליחה.
אבתיסאם מראענה: הדברים לא קורים בגלל הסיטואציה, בגלל הקורונה, בגלל המגיפה.
ענבל משש: סליחה גברתי, אלו סוגיות שונות.
ענבל משש: עכשיו את דיברת על הצוות שהיה צריך לצאת לגיאורגיה, זה צוות אחר זה מדובר על מוסדות סיעוד.
ענבל משש: אם אנחנו רוצים לדבר על מוסדות סיעוד, אז יש לי גם תשובות למוסדות סיעוד.
אבתיסאם מראענה: אנחנו בדיוק נשמח להתחיל לדבר עליהם.
דן אלבז: אני יכול להעלות רק עוד סוגייה אחת?
אבתיסאם מראענה: לא, לא דן.
אבתיסאם מראענה: אני שמעתי אותך יקירי, לא.
אבתיסאם מראענה: אני חייבת לתת זכות דיבור לעוד כל כך הרבה אנשים שנרשמו ואני חייבת לתת.
אבתיסאם מראענה: אם יהיה לי זמן בסוף אני אאפשר לך.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה בבקשה לתת לאופירה מוסקוביץ', שהיא ממטה מאבק הסיעודיים בישראל, היא נמצאת איתנו כאן, היא בזום.
אבתיסאם מראענה: אופירה בוקר טוב, יש לך 5 דקות להציג את העמדה שלך, שאלות.
אופירה מוסקוביץ': בוקרה טוב.
אופירה מוסקוביץ': קודם כל ברכות למר מוסקוביץ'.
אופירה מוסקוביץ': אני נציגת וועד הסיעודיים ובני משפחותיהם ב"מטה מאבק הסיעודיים" ומייצגת כ-15,000 חברים בקבוצת "הזדקנות בכבוד" ועוקבים אחר המטה.
אופירה מוסקוביץ': אני שמחה מאוד שמר מוסקוביץ' אמר שטיפול סיעודי הוא מוצר צריכה בסיסי לטובת חיים והזדקנות בכבוד ולצערי הרב הוא הפך לנחלתם של עשירים בלבד, בגלל המצוקה והחוסר איזון בין היצע וביקוש.
אופירה מוסקוביץ': אמרה ענבל שעובדים חדשים מחו"ל הם הפתרון לעובדים המטפלים שעובדים כרגע אשר לא האריכו להם את השהייה או מאפשרים להם להישאר פה עד סוף דצמבר.
אופירה מוסקוביץ': אם תסתכלו על הסקר שערכנו בקרב חברי הקבוצה, אתם תראו שכ-58% מהעובדים החדשים שהגיעו בחודשים האחרונים, לא נשארים יותר ממקסימים שלושה חודשים בביתו של הסיעודי שהזמין אותם.
אופירה מוסקוביץ': זאת אומרת, שאותו סיעודי מורכב, שלא מצא עובדים ממאגר העובדים בארץ או לא אישרו את הוועדה ההומניטארית בעבור העובד שלו, מסיבות כאלה ואחרות והזמין עובד מחו"ל, נותר שוב ללא טיפול והעובדים שמגיעים מחו"ל ויודעים עבור מי הם מגיעים, בעצם משתמשים באותו הסיעודי כמקפצה לכניסה לישראל.
אופירה מוסקוביץ': מעניין אותי לדעת איך אתם מתכוונים לפתור את הבעיה הזאת, לטפל בבעיה הזאת, איזה סנקציות ננקטות כנגד העובדים האלה?
אופירה מוסקוביץ': בסקר גם תמצאו מידע לגבי מידת ההכשרה שאותו מטפל קיבל בחו"ל והגיע לביתו של הסיעודי.
אופירה מוסקוביץ': עניין השפה ועוד כהנה וכהנה ממצאים מהסקר, שמראים מצב בלתי נסבל.
אבתיסאם מראענה: תודה אפירה.
אבתיסאם מראענה: אנחנו ניקח עוד שני נציגות ונציגים שישאלו שאלות ואחר כך ניתן למשרדים להשיב.
אבתיסאם מראענה: יש לנו את עמיקם אבן חן, מפורום לשכות פרטיות וסיעוד.
עמיקם אבן חן: שלום.
עמיקם אבן חן: האמת שאני לא יודע במה להתחיל, כי נאמרו כאן כל כך הרבה דברים שדורשים התייחסות.
אבתיסאם מראענה: אז אני מציעה לך, בשביל הזמן שתנצל אותו, אני אוסיף לך 30 שניות מהברברת שלי עכשיו.
אבתיסאם מראענה: תדבר איתנו על האתגרים האקוטיים שאתן מתמודדות איתם ומתמודדים איתם, שוט.
עמיקם אבן חן: אני רוצה לומר כזה דבר, הניסיון של החברה שאנחנו, של אשתי שיושבת כאן זה במענה - - - לצרכים של המעסיק.
עמיקם אבן חן: את זה אני לא צופה שיהיה בשיטת העסקה התאגידית הצפויה.
עמיקם אבן חן: אני צופה שהתוכנית הזאת עומדת להכניס את המשק הזה לבעיות שאנחנו כיום.
אבתיסאם מראענה: על איזו תכנית אתה מדבר?
אבתיסאם מראענה: המעבר בין לשכות פרטיות לתאגידים?
עמיקם אבן חן: אני מתייחס לותכנית שהועלתה היום שהיא בקרוב תועבר להחלטת הממשלה, לפי הצפי של כבוד המנכ"ל.
ענבל משש: הצוות רק התחיל את העבודה שלו, אז.
עמיקם אבן-חן: שהיא למעשה תוכנית של המוסד של הביטוח הלאומי במלואה והיא בעצם המשך לחוסר הפיקוח שהיה בחברות הסיעוד שהקימו תאגידים קשורים, שיש לזה השפעה גדולה מאוד וזה נושא שדורש דיון קצת יותר עמוק.
עמיקם אבן-חן: אבל, אני צופה שזה יעמיד את כל הענף הזה בבעיות שכרגע הן אפסיות לעומת מה שהולך להיות, זה דבר אחד.
עמיקם אבן-חן: דבר שני, זה יצריך תקציבים של האוצר או של המוסד לביטוח לאומי, שכרגע לא שמענו שהאוצר מכליל את זה בחוק ההסדרים בתקופה הקרובה והשאלה אם הדבר הזה יכול לתרום אור ללא תקציבים.
עמיקם אבן-חן: זה גם יעמיד את המעסיקים בבעיה רצינית.
עמיקם אבן-חן: תהיה כאן השפעה רצינית על הקשר בין העובד לבין המעסיק.
עמיקם אבן-חן: התאגידים יצטרכו לפעול בכוח, במובנים מסוימים ונאמר כאן העניין של תמרוץ, אני רואה בזה דבר חמור מאוד לתמרץ עובד שמגיע למדינת ישראל למטרה אחת ויחידה, לסיעוד ולא לסיעוד קל, אלא לסיעוד קשה.
עמיקם אבן-חן: אני אומר כזה דבר, 33 שנה הבאנו לכאן עובדים שהוכשרו מראש לטפל בנושא ספציפי של אותו המעסיק.
עמיקם אבן-חן: בישיבה שערכנו בראשות האוכלוסין לפני שנה, השאלה הראשונה שנשאלתי על ידי הגברת ענבל, "מה אתם עושים שהעובדים שלכם לא בורחים?".
עמיקם אבן-חן: התשובה היא פשוטה, צריך להכשיר את העובד Pin point.
עמיקם אבן-חן: הייבוא הבילטראלי נכשל עד כה, האמירה שמגיעים עובדים מתאימים ומוכשרים כבר הוכחה כשעובדים בליטראליים עזבו את מעסיקיהם והם מסתובבים בתחנה המרכזית ובמקומות אחרים.
עמיקם אבן-חן: עובדים שמוכשרים בפיליפיניים ל-6 חודשים, מה שנקרא בדרגת nc2 ו-nc3, מעדיפים מדינות אחרות ששם יש גם סיכוי לקבל אפשרות לאזרחות ולא לבוא לישראל, אפילו אם המשכורת כאן היא טובה.
עמיקם אבן-חן: עכשיו, דבר חשוב שקרה זה שאין שום מקל לגבי העובדים שמגיעים כיום בהיתר לטיפול סיעודי ואומרים משפט שרווח, הם למדו את זה אחד מהשני "I don’t feel comfortable".
עמיקם אבן-חן: הם מגיעים למעסיק, אם זה קצת קשה להם, כי לא הולכים לבית הקפה עם המעסיק ואם צריך לטפל בו, הם לא מרגישים בנוח והם עוזבים מהיום למחר, ללא הודעה מוקדמת.
עמיקם אבן-חן: אני יכול לציין שרק השבת הזאת, בשעה 6:30 בבוקר, מצלצלת עובדת שאשתי מסרה אותה יום קודם ולא סתם, במקום אידיאלי, במקום שכמעט ולא היה לה מה לעשות.
עמיקם אבן-חן: בשעה 6:30 בבוקר היא מודיעה "אני מצטערת, אני מודיעה לך שאני עוזבת עכשיו.
עמיקם אבן-חן: " והיא נכנסה לעבודה יום קודם, היא ראתה את העובדת והכל.
עמיקם אבן-חן: זה מצב בלתי נסבל שרשות האוכלוסין לא נוקטת ולו צער אחד כנגד העובדים.
אבתיסאם מראענה: מה אתה ממליץ?
עמיקם אבן-חן: רגע, יש עוד דבר אחד חמור.
אבתיסאם מראענה: רגע שנייה, כן.
עמיקם אבן-חן: אני מדבר על אכיפה, מה שרציתי לומר זה שאין אכיפה בכלל, אין הוצאה.
עמיקם אבן-חן: זה כמו חבית ללא תחתית.
עמיקם אבן-חן: העובדים שנכנסים לכאן עוזבים רק אם הם רוצים לעזוב.
עמיקם אבן-חן: אין שום אכיפה לעזיבת עובדים.
אבתיסאם מראענה: אנחנו נעצור רגע, ניתן לחברת הכנסת להגיב.
אבתיסאם מראענה: בבקשה טטיאנה.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה על ההזדמנות להגיד משהו.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: א', אני יש לי ניסיון בתחום הסיעוד ובגריאטריה ומניסיון העבודה שלי בלאומית שירותי בריאות ניהלתי גם מרפאה גריאטרית שהיתה באחד המרכזים שניהלתי ולא כל אחד יכול לעבוד בסיעוד.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: לפי הדו"ח שהגיש ראש מטה המאבק לסיעודיים בישראל, שמענו את הנציגה ורק יותר ממחצית מהעובדים, כשהם מגיעים לכאן הם גם לא מצליחים לתקשר עם המטופל או עם המשפחה.
אבתיסאם מראענה: שפתית את מתכוונת?
טטיאנה (טניה) מזרסקי: גם שפתית וגם אין להם כישורים.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשדיברנו עכשיו על איך אפשר להגן, אני חושבת שכמו שיש לנו כחברי כנסת עוזרים פרלמנטריים, בעצם אנחנו מעסיקים, חברי הכנסת מעסיקים אותם והכנסת נותנת תלוש ומשלמת משכורת אבל אנחנו אלו שחותמים איתם הסכם וזו משרת אמון וכל מזמין מטפל ועובד זר מחו"ל, הוא בעצם אמור להיות המעסיק הישיר שלו.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: אם אנחנו מדברים על העסקת עובדים דרך חברות סיעוד ולא דרך מוסדות שיקום ובתי אבות.
אבתיסאם מראענה: אבל כיום זו הסיטואציה, המטופל הוא המעסיק של אותו עובד זר.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: אז יש להגדיר תנאים וקריטריונים ותנאים בהסכם, שהוא לא יכול לעזוב במשך תקופה מסוימת.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: אם הוא מחליט לעזוב, אז הוא עוזב את הארץ והוא לא יכול לעבוד אצל מעסיק אחר.
אבתיסאם מראענה: אנחנו היינו בסרט הזה בשנים קודמות, היה הסיפור הזה שבעצם העובד או העובדת לא יכולה לעזוב.
אבתיסאם מראענה: זה לא הפך את העולם שלנו ליותר טוב.
אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברות פה על שתי אוכלוסיות מאוד-מאוד מוחלשות, מאוד.
אבתיסאם מראענה: המטופלים והמטפלים, הן אוכלוסיות מאוד חלשות.
אבתיסאם מראענה: ההוא עוזב או עוזבת את הבית שלה, את הארץ שלה, את הילדים שלה, את החובות שלה ואת הכל, מגיעה לפה לעבודה ואנחנו פה צריכות לדאוג לאזרחים ולאזרחיות של מדינת ישראל, נקודה ולכי תמצאי את האיזון.
אבתיסאם מראענה: עכשיו כרגע הסיטואציה היא שהמעסיק של אותו עובד זר ועובדת זרה, הוא בעצם המטופל עצמו, שזו אחת הסוגיות הכי בעייתיות כרגע בדיון.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: המטופל עצמו ומשפחתו - - -
אבתיסאם מראענה: נכון, אבל פה אנחנו בדיוק מתמודדות עם האתגר הזה שאנחנו בעצם אומרות שלהוציא, שהמטופל, שהוא יכול להיות קשיש ובני משפחתו שאין להם שום עניין להעסיק את אותו עובד זר, הם רוצים להוציא את זה מהידיים שלהם ושזה יהיה בעצם דרך תאגידים.
אבתיסאם מראענה: בגלל זה הנושא הזה של התאגידים, שהם אלה שיהיו המעסיקים.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה מבורך, אבל תאגידים גם יש לנו שני סוגים.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש חברות סיעוד שמספקות את המטפלות לבתים של המטופלים.
אבתיסאם מראענה: נכון, נכון.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: ויש חברות שיקום ובתי אבות.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: ו-א', גם התנאים של העסקת עובדים זרים גם בחברות סיעוד או תאגידים וגם בבתי אבות, צריכים להיות בעצם אותם תנאים.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: לא לתת היטל נוסף, למשל על מוסד ולא לתת מכסה מסוים שמגביר ומצמצם את האפשרות להעסיק עובדים זרים.
אבתיסאם מראענה: תודה, כן.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש מחסור, יש מחסור במוסדות שיקום ובבתי אבות.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: כי לפעמים יש כאלה שמגיעים ומחפשים עבודה קלה.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: לעבוד בבית אבות זה לא קל כי אתה כל הזמן תחת זכוכית מגדלת, אז יש להתייחס לכך.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבל גם צריך לבדוק עוד פעם את הסכם ההעסקה של עובד זר עם צעדים של אכיפה, אם הוא לא עומד בתנאים ולא עונה לצרכים ולא עומד בדרישות אז.
אבתיסאם מראענה: תודה רבה לך חברת הכנסת טטיאנה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת זכות דיבור ליריב שוריאן, יו"ר עמותת "אחיעוז–לשכות פרטיות".
אבתיסאם מראענה: יש לך 5 דקות.
יריב לוין: אז קודם כל אני אסביר, לשכות פרטיות בסיעוד זה הגוף שמקשר בין העולם של המטופלים הסיעודיים לבין המטפלים.
יריב לוין: על עצמי רק אני יכול לספר, יש לי אח בגיל 56 שהוא סיעודי במצב לא פשוט ולפני חודשיים אני איבדתי גם אבא שנפטר בשיבה טובה, שגם הוא זכה לטיפול של מטפל פיליפיני.
יריב לוין: זאת אומרת, מעבר להיותי חלק מ-1,800 מטופלים ומטפלים, שביום-יום אנחנו נותנים להם, אני וכל הצוות המדהים שלי במשרד מענה 24/7, חי את זה גם בפן האנושי.
יריב לוין: אני יכול לספר ולהתחבר למה שדן אמר בשיחות נפש שיש לי עם אחי הגדול.
יריב לוין: החשיבה היום יומית של האנשים האלה, זה "איך אני מתפנה מחר בבוקר?".
יריב לוין: זאת אומרת, את כל הדברים הטבעיים שאנחנו עושים ועושים את זה בצורה סטנדרטית, הם יכולים רק לחשוב ולחלום איך הם עושים את זה בבוקר.
יריב לוין: אם זה צנתור, אם זה כפפה – מי שלא יודע מה זה כפפה, זה דרך לפנות את המעיים ואם זה - - - ואם זה משעל ואם זה כל המושגים, שאני מקווה שחלק מהיושבים פה מכירים, אנחנו חיים את זה ביום-יום.
יריב לוין: אנחנו מתחילים את היום שלנו מאוד מוקדם בבוקר וגם לתוך הלילה, עם מצוקות של גם מעסיקים וגם עובדים.
יריב לוין: אני אתחבר למה שאמרה הגברת מעמותת "עמד"א", היה לי גם אבא דמנטי ואני יודע בדיוק איך זה לתחזק עובד זר כשיש לך אבא דמנטי בבית ובדמנציה יש up
דן אלבז: אבל לא התכוונתי ללשכות הפרטיות, אני התכוונתי לרשויות.
יריב לוין: לא, לא בסדר, חלילה.
יריב לוין: אנחנו מכירים את כל החולאים וחיים את החולאים האלה ביום-יום.
יריב לוין: אני יכול לציין מגמות ואני חושב שהיו לי המון שיחות עם ענבל ואני מברך תמיד על שיתוף הפעולה עם ענבל ושירלי ומשה נקש שבאמת קשובים, ברוב בפעמים למצוקות שאנחנו מעלים.
יריב לוין: יש אוטוטו יציאה, כבר התחילה יציאה של עובדים זרים, שלא יצאו שנתיים ולא ראו את המשפחות שלהם.
יריב לוין: אנחנו לא יכולים לעמוד בפרץ.
יריב לוין: אני יכול לספר לכם, יש לי מן הסתם גם לקוחות שהם אנשי רמי דרג, שופטי בית משפט עליון לדוגמא, שנאלצים בזכות או בגלל סיטואציה שיש כרגע בתחום, להיות עבריינים.
יריב לוין: האנשים שייצגו את החוק, לצערי הופכים להיות עבריינים, חבר'ה.
אבתיסאם מראענה: למה, למה?
אבתיסאם מראענה: תסביר לי מה זה אומר.
יריב לוין: כי הוא צריך מחליפה.
יריב לוין: הם צריכים מחליפות.
יריב לוין: אח שלי, עכשיו העובד שלו שלוש שנים לא יצא.
יריב לוין: הוא רוצה, יש לו אישה בפיליפינים, הוא רוצה לנסוע ואיך אומרים "לעבר" אותה או להכניס אותה להריון, לא משנה איך נקרא לזה והוא רוצה לצאת, זו זכות לגיטימית.
אבתיסאם מראענה: אתה יריב, שתהיה לי בריא יש לך לקסיקון, אני כל פעם שאני מדברת איתך.
אבתיסאם מראענה: אני אתן לך עוד 30 שניות.
אבתיסאם מראענה: יריב תרשה לי להגיד לך שבכל פעם שאני נפגשת איתך, גם בזום וגם בפגישה כאן, היכולת והלקסיקון שלך או שהוא צריך לעבור למצב מכבד יותר, באמת.
אבתיסאם מראענה: אני אומרת לך ברמה הכי, אני כבר לא נעים לי לשמוע כל פעם מחדש את הביטויים, שפעם אחת אתה קורא לעובדים ולעובדות הזרות "מטאטא ישן, מטאטא חדש".
אבתיסאם מראענה: כמו שאנחנו לא רוצים ורוצות שיתייחסו אלינו בזלזול, אני מבקשת לשמור על כבודם.
יריב לוין: אוקיי, אני מצטער.
אבתיסאם מראענה: אתה עובד עם שתי האוכלוסיות המוחלשות, יריב.
אבתיסאם מראענה: אתה עובד עם אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל, שכל כך צריכים בנאדם, מנהיג, אנושי, שיש לו יכולת לדבר.
יריב לוין: קיבלתי, קיבלתי את ההערה.
אבתיסאם מראענה: כן?
אבתיסאם מראענה: יופי, אז תתנצל.
יריב לוין: מתנצל.
אבתיסאם מראענה: לעבר אותה, כן הן חיות מבחינתו.
קריאה: יריב אני רק רוצה לדייק אותך.
קריאה: אתה כל הזמן אומר אנשים סיעודיים, לא כל העובדים שאנחנו מטפלים בהם הם סיעודיים.
קריאה: יש אנשים.
אבתיסאם מראענה: לא, יקירתי.
קריאה: לא, אנחנו לא פותחים את זה.
קריאה: הוא התנצל ואני מקווה שלא נשמע עוד אמירות כאלה.
יריב לוין: אני מצטער, אני מצטער.
אבתיסאם מראענה: יש לך 30 שניות לסיים, בבקשה.
יריב לוין: ב-30 שניות אני לא אצליח לתקוף.
אבתיסאם מראענה: אוקיי, סבבה.
אבתיסאם מראענה: אז תנשום קצת ואנחנו נחזור אליך.
אבתיסאם מראענה: ג'ינה סוויד את רוצה בבקשה?
אבתיסאם מראענה: בואי תיגשי, יש לך מיקרופון ואת יכולה בבקשה לגשת אליו ולהציג את הסיפור שלך.
ג'ינה סוויד: צוהריים טובים.
ג'ינה סוויד: שמי ג'ינה, גינה סוויד ואני כאן כאמא של בחור במצב סיעודי קשה מזה 15 שנה.
ג'ינה סוויד: בהיותו בגיל 13 וחצי התגלה גידול בראשו, הוא נכנס לניתוח על רגליו, בכיתה ח' והניתוח הסתבך ומאז הוא נשאר פגוע ראש במצב קשה ואנחנו מטפלים בו.
ג'ינה סוויד: יש לנו אשרה לשני עובדים זרים ואנחנו משתדלים כל בוקר מחדש לגרום לו לקום ולרצות לחיות ושיהיה לו את כל מה שאפשר.
ג'ינה סוויד: זה נער שהיום כבר בן 30, שיהיה ואנחנו מגויסים כל המשפחה ואנחנו גם קיבלנו 2 אשרות לעובדים זרים וכל הזמן אנחנו מתמודדים עם הסוגייה הזאת, כל הזמן זה קשה.
ג'ינה סוויד: כי אנחנו לא ברמה המועדפת, אנחנו משפחה, הוא לא לבד, זה לא מטופל שגר לבד עם מטפל.
ג'ינה סוויד: את כל הסיבות כבר שמעתם, גם מורכב, גם הכשרה ארוכה, גם אנחנו לא רוצים שיחליפו, אנחנו מסתכלים ואנחנו שם.
ג'ינה סוויד: אנחנו חייבים אנשים והוא בחור צעיר ואנחנו חייבים שיהיו אנשים ברמה שגם יוכלו לתת מענה רפואי וגם מענה אנושי.
ג'ינה סוויד: עכשיו לאור כל הבעיות שאמרתם, אז הקורונה באמת החריפה את המצב ומזה כבר שנתיים אנחנו לא מצליחים לאייש את המשרה.
ג'ינה סוויד: אחרי כל מה שכבר שמעתם, על זה אני לא רוצה לחזור, אבל כשכן מצליחים לאייש את המשרה, אז יש עדיין בעיות ואני רוצה להעלות שתי סוגיות.
ג'ינה סוויד: קודם כל, זה נכון לפתור את הבעיה של העובדים הזרים בתווך הרחוק וזה נכון והכיוונים הם ממש צריכים לתת פתרון כבר בתווך הקרוב והם צריכים להיות אמיצים וצריכה להיות איזו שהיא אוזן קשבת שתיתן פתרונות גם לחריגים.
ג'ינה סוויד: אני למשל, איתרתי בנאדם אחרי שנתיים שהוא 14.2 שנים בארץ.
ג'ינה סוויד: כל 9 השנים האחרונות שלו הוא עובד במשפחה עם 188, זאת אומרת, הוא המשיך והוא עובד בצורה מסורה, עם משפחה ועם ילד ועם בעיות מאוד גדולות וההעסקה הופסקה רק בגלל שאותו הנער שהוא טיפל בו עבר למגורים עצמאיים ועכשיו הוא הגיע אלינו והוא מוכן להיות איתנו ויש לו את ההכשרה ויש לו את הניסיון ויש לו משהו שלא לומדים, יש לו משהו בפנים, של לתת מענה ואנחנו לא יכולים לעבור את הסף של ה-13 שנה, כי זה 13 שנה.
ג'ינה סוויד: אבל יש וועדה הומניטארית - - -.
אבתיסאם מראענה: ענבל, את בעצם מה את אומרת לג'ינה סוויד?
אבתיסאם מראענה: שניה ג'ינה, אני מסכמת אנחנו רוצות גם להתקדם.
אבתיסאם מראענה: מה את בעצם אומרת לה?
אבתיסאם מראענה: את אומרת לה "יש חוק וזהו, נקודה".
ענבל משש: אחד, אני אומרת שיש אוזן קשבת תמיד ומי שמכיר אותי ויודע, אז בזמן שאני בתפקיד-כמעט שנה ועשרה חודשים, אז הדלת שלי פתוחה והאוזן שלי קשובה לכולם ואני אשמח גם לשוחח איתך מחוץ לוועדה ולבחון.
ענבל משש: תראי, תמיד כשמתנגש האינטרס הפרטי אל מול האינטרס הציבורי יש פה חוקים ויש פה כללים, שבסך הכל הם נועדו כדי לעשות איזון בתוך הענף הזה.
ענבל משש: בין הצורך לתמרץ עובדים זרים, באמת כדי להתמיד בעבודה אצל מטופלים, בין הצורך למנוע השתקעות של עובדים זרים וכמובן, הצורך שהוא חשוב מאוד, לתת את המענה המיטבי למטופלים הסיעודיים.
ענבל משש: אז כשאת מאזנת את זה, לעתים באמת יש התנגשות בין הפרט לבין הציבורי.
אבתיסאם מראענה: עכשיו, מכיוון שיש תהליכי אכיפה, דרך האכיפה אי אפשר בעצם לוודא שהבן אדם הזה אין לו משפחה, הוא לא משתקע, אין לו שום עניין להשתקע.
אבתיסאם מראענה: זה דברים שאתן בעצם בוחנות אותן?
מרט גרצמן: אם אני יכול רק להתערב?
מרט גרצמן: הבעיה העיקרית שיש להם חוסר גמישות גם מצד המחוקק, לפי מה שאני מבין.
ענבל משש: התנאים האלו קבועים בחוק, אבל אנחנו באמת מאמינים בתכליות של החוק הזה.
ענבל משש: זאת אומרת, זה שנקבעה תקופת שהיה של עד 13 שנים, יש לה תכלית, כן?
ענבל משש: שאנחנו צריכים לזכור שתקופת המקסימום לעובד זר בענפים אחרים היא 63 חודשים ופה, יש פה חריג שהגבילו את התקופה.
מרט גרצמן: יש איזה הבדל בין לעבוד בבניין לבין לעבוד עם בנאדם סיעודי.
מרט גרצמן: גם בתאגידים זה אותו הדבר.
ענבל משש: לא, לא, וודאי ולכן ניתנה פה גמישות וניתנו פה חריגים.
ענבל משש: על פניו, אם - - - .
אבתיסאם מראענה: אוקיי, שנייה.
אבתיסאם מראענה: אני רוצה דווקא כאן להפנות את השאלה הזאת לעוסטאד תומר.
אבתיסאם מראענה: מה אתה אומר, אולי הגיע הזמן שנשקול את הנושא הזה?
אבתיסאם מראענה: אני יודעת שיש חרדה גדולה מאוד לגבי השתקעות של עובדים זרים בארץ.
אבתיסאם מראענה: השאלה כאן, כשיש לנו סיפורים באמת כמו שאנחנו נחשפות אליהם, מה הסיכוי שאנחנו בעצם משנות חקיקה וכל הסוגייה הזאתי בעצם נדרשת בדיקה מחדש?
תומר מסוקוביץ': תראי, אני אגיד לך.
תומר מסוקוביץ': זה תמיד המקרה שבו מקרים קשים יוצרים חוקים גרועים.
תומר מסוקוביץ': אני דיברתי קודם על האיזון ואמרתי שהאינטרס העליון הוא האינטרס של המטופלים, אבל הוא לא האינטרס היחיד ואני חושב שבסופו של דבר כל קו שנקבע, תמיד יהיה את מי שעומד ליד הקו ואני צריך לדחות את הקו הזה עוד יותר וכבר היום, תראי את נמצאת ב-13 מול 5.
תומר מסוקוביץ': זאת אומרת, הכפילו כבר כמעט בשתיים וחצי כבר את הזמן של המקרים ההומניטריים.
תומר מסוקוביץ': עכשיו אם תגידי 13, אבל לא תגידי בלי הגבלה בכלל, תגידי 14 ואז אחרי חודש יהיה פה דיון בוועדה ויגידו "יש פה בנאדם שהוא 14 וימיים, אז מה לא תתני לו?".
תומר מסוקוביץ': מתי שהוא תמיד, בכל רגולציה ממשלתית יש תמיד את מי שעומד לי הקו וצועק "תנו לי להיכנס", אין מה לעשות.
רענן שנהב: אני יכול להעיר?
אבתיסאם מראענה: אנחנו לא בהערות, אנחנו חייבות להתקדם.
אבתיסאם מראענה: אני אשמח לשמוע את רענן שנהב.
אבתיסאם מראענה: יש לך 3 דקות וחצי.
רענן שנהב: קודם כל תודה על זכות הדיבור, אני מקווה שאני אספיק כי אני רוצה להעלות פה כמה נושאים שהם באמת בכלל.
רענן שנהב: אני מתחיל דווקא במשהו שלא עלה עכשיו ויריב העלה את זה באחת מהישיבות הקודמות, הפריפריה.
רענן שנהב: התקנות הגיאוגרפיות הביאו ברכה לענף הזה שמונות נטישה של עובדים באזורי פריפריה.
רענן שנהב: לפני 4 שנים, בעקבות מחסור של עובדים זרים באזור המרכז ותל אביב, שינו את התקנות ותיגמלו עובדים כשהמעסיק נפטר או הועבר לבית אבות, לעבור לאיזה אזור שהם בוחרים.
רענן שנהב: מה קרה?