GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הילה רענן: מה האחוזים שצריך להפקיד, מתי, מה ההבדלים בין יחיד שמעסיק לבין חברת סיעוד.
מיכל רוזין: מה היחיד שמעסיק יצטרך לעשות?
מיכל רוזין: לפתוח חשבון בנק עצמאי?
מיכל רוזין: או שהמדינה תפתח חשבון?
<הילה רענן: לא, הוא יוכל לבחור.
<הילה רענן: אז אני אומרת, כשיהיה לזה פיתרון, וזה האמת צריך להיות במשרד האוצר, למרות התשובה הלקונית שלהם.
<הילה רענן: נכון, אבל זה דבר שצריך להיות מוסדר, זה גם יהיה מוסדר בתקנות.
<הילה רענן: אנחנו עובדים על לפתוח חשבון בנק ייעודי שיהיה למטרה הזאת.
<הילה רענן: זה הפתרון שמוצע נכון לעכשיו והתקנות אמורות להסדיר את זה.
<אורנה זמיר: מתי זה יהיה?
<הילה רענן: אז התקנות הועברו - - -
<דורון רז: הרגע אמרת שהוא יוכל לבחור אם לשלם בתום התקופה.
<הילה רענן: אמרתי שהוא יכול לבחור אם לשלם דרך המוסד לביטוח לאומי או בעצמו.
<הילה רענן: זה מה שאמרתי.
מיכל רוזין: אבל שואל פה המוסד לביטוח לאומי, שגם הוא מחכה, מתי?
מיכל רוזין: חשבתי שהם מעורבים.
<הילה רענן: אוקי, אז אני אומרת שאנחנו כבר הפצנו את טיוטת התקנות להערות הציבור והיום זה נמצא במחלקת נוסח במשרד המשפטים.
<אורנה זמיר: באיזה חודש זה אמור להיות?
<הילה רענן: אני מעריכה שבחודשים הקרובים.
<הילה רענן: אני לא יודעת לתת תשובה מדויקת, אני מניחה שזה יהיה בחודשים הקרובים.
מיכל רוזין: דיברו פה הרבה על משילות.
<הילה רענן: זה נמצא במחלקת נוסח.
מיכל רוזין: אחרי 6 שנים זה נמצא במחלקת נוסח.
<הילה רענן: סליחה, אני פשוט לא מספיק ותיקה בתפקיד, אני לא יודעת להעיד מה היה בשנים לפני כן.
מיכל רוזין: תיכף אני אתן לאיריס.
<הילה רענן: אבל אני כן יכולה להעיד שבחודשים האחרונים נעשתה עבודה מאומצת על ידי צוות בין משרדי שכלל נציגים מרשות ההגירה, ממשרד האוצר, ממשרד המשפטים וממשרד הכלכלה, שפעל מאד מאד במרץ בשביל לקדם את התקנת התקנות.
<הילה רענן: אנחנו הפצנו אותן להערות הציבור ולאחר שקיבלנו את הערות הציבור וקוימה ישיבה שהחליטו בה אם לקבל או לא לקבל - - -
מיכל רוזין: מה מוצע בהן?
מיכל רוזין: מה ההסדר?
<איריס מעיין: הן פורסמו להערות הציבור.
מיכל רוזין: אז בואו תגידו לנו.
מיכל רוזין: מה מוצע?
מיכל רוזין: מישהו יודע מה הוצע?
<דורון יהודה: אנחנו לא יודעים.
מיכל רוזין: אם זה פורסם לציבור, בוודאי אתם יכולים להגיד מה מוצע לציבור.
<הילה רענן: אז ככה, קודם כל התקנות כוללות את סכומי הפיקדון שיש להפקיד.
<הילה רענן: סכום הפיקדון לגבי עובד זר שמועסק בסיעוד על ידי חברת עיסוק וסכום הפיקדון לגבי עובד זר שמועסק, לגבי יחיד - - -
<דורון יהודה: כמה זה?
<דורון יהודה: כמה צריך להפקיד?
<קריאה: זה סכום שונה?
<הילה רענן: לא, אבל לגבי עובד זר שמועסק אצל יחיד, אנחנו כן מאפשרים את האפשרות שהוא יביא את זה בסוף התקופה.
<הילה רענן: שהוא יפקיד את כל הכספים בסוף התקופה.
מיכל רוזין: זאת אומרת שהוא לא צריך לפתוח חשבון בנק ייעודי ולהפריש.
מיכל רוזין: זאת אומרת שאחרי 10 שנים יכולים לבוא אליו ולהגיד – עכשיו צריך לשלם סכום כזה - - -
<הילה רענן: אבל הוא צריך לשלם את זה, כי עדיין קיים צו הרחבה במשק לגבי פנסיה.
<הילה רענן: סליחה, אני שואלת פה שאלה תיאורטית – לעובדים הזרים לא מגיע זכויות?
מיכל רוזין: לא, לא, זאת לא השאלה.
מיכל רוזין: השאלה איך המדינה מקלה על המטופלים הסיעודיים - - -
<איריס מעיין: שאלה מצוינת, אבל את השאלה הזאת לא שואלים את משרד הכלכלה.
מיכל רוזין: אז את מי צריך לשאול את זה?
<איריס מעיין: משרד האוצר מחליט איזה מין חברה אנחנו רוצים להיות.
<איריס מעיין: האם אנחנו רוצים להיות - - -
מיכל רוזין: אה, משרד האוצר מחליט?
<איריס מעיין: כן או לא.
<איריס מעיין: זה בדיוק ה - - -
מיכל רוזין: חשבתי שמשרד הכלכלה, שאחראי על הבאת העובדים הזרים, לא יהיה לו פיקוח על זכויות עובדים?
<הילה רענן: הוא לא היחידי שאחראי על הבאת העובדים הזרים.
<הילה רענן: הוא אחראי על הזכויות שלהם בעבודה, אבל זה הבדל משמעותי כי השאלה באמת איזו חברה אנחנו רוצים ליצור פה.
<הילה רענן: אם רוצים לעודד העסקה של עובדים זרים - - -
מיכל רוזין: לא האוצר הוא זה שאחראי על איך תראה העסקת עובדים זרים.
<הילה רענן: ועוד איך, הוא מאד מאד מושפע.
<הילה רענן: משפיע, סליחה.
<הילה רענן: לא מושפע אלא משפיע.
<נעמי מורביה: מיכל, אני חייבת, חייבת להגיב.
<נעמי מורביה: אני הייתי רוצה לשמוע את הלהט הזה, שחייבים לדאוג לזכויות של העובדים, לא רק כשיש לכם הזדמנות לשים יד על מישהו, שזה חברות הסיעוד והנכים.
<נעמי מורביה: תעשו את זה לגבי כל המעסיקים במשק.
<נעמי מורביה: זו ההתרשמות, כי אתם מחילים את החוק בצורה דורסנית רק על מי שנמצא מתחת ליד שלכם, לא על כל המשק.
<נעמי מורביה: כמה אנשים - - -
<הילה רענן: צו ההרחבה הוחל על כל המשק.
<נעמי מורביה: סליחה, אני בזכות הדיבור שלי.
<נעמי מורביה: כמה אנשים בתוך המשק הישראלי לא נהנים מהפקדה לקרן פנסיה?
<נעמי מורביה: זה כמה שאנשים שלא תעשו להם כלום.
<נעמי מורביה: אבל עלינו?
<נעמי מורביה: אוהו, שומו שמיים.
<הילה רענן: אני מאד מצטערת, אבל הנתונים מבחינת אכיפה – שלא נעשית אכיפה אצל מעסיקים יחידים בסיעוד.
<הילה רענן: המצב הוא ש-א' לא התקבלו תלונות ו-ב' לא נעשית אכיפה יזומה, בין היתר בדיוק - - -
מיכל רוזין: יש תביעות בבתי משפט.
<הילה רענן: זה משהו אחר, זה לא אכיפה יזומה.
<הילה רענן: זה לא אותו דבר, זה תביעה אזרחית, אבל זה לא אכיפה מנהלית שמשרד הכלכלה מבצע באופן יזום.
<הילה רענן: לא הולכים לבתים של מעסיקים סיעודיים ועושים אכיפה, שזה דבר דרך אגב שכן עושים בהרבה תחומים אחרים, לאו דווקא בתחום הפנסיה - - -
<נעמי מורביה: קו לעובד.
<הילה רענן: קו לעובד זה לא הממשלה.
מיכל רוזין: איריס מעיין בזכות דיבור עכשיו, כי היא צריכה להסביר את העניין, מתוך היכרותה.
מיכל רוזין: אני מצטערת לומר שלהגיד משרד האוצר קובע את המדיניות, צר לי, סליחה.
מיכל רוזין: גם אם משרד האוצר, לצערנו הרב, קובע הרבה מאד דברים במדינה ושולט על תקציבי כל המשרדים, זה לא האופן התקין שבו אנחנו רוצים לראות מדינה מנוהלת - - -
<הילה רענן: יכול להיות שלא, אבל אנחנו מציגים לחברה מצב לא של מה שהיינו רוצים שיהיה ואנחנו אומרים באופן חד משמעי, נציגים שיושבים פה והיו בוועדה שמדברת על תקנות הפיקדון, והם מדברים על זה שכן, יש השפעה גם למשרד האוצר, לפחות בכל הנוגע - - -
מיכל רוזין: אף אחד לא אמר שלא.
<דורון רז: יש לו אינטרסים להפוך את חוק הסיעוד לכסף, שהוא יוכל לקחת יותר מהקשישים, זה הכל.
מיכל רוזין: אבל יש פה את משרד הרווחה וביטוח לאומי ויש פה את משרד הכלכלה ויש פה את רשות ההגירה ואת משרד הפנים, שהוא זה שמביא את העובדים הזרים.
מיכל רוזין: ולכן להגיד זה הכל האוצר - - -
<הילה רענן: לא אמרנו שזה הכל האוצר.
מיכל רוזין: די אמרתם.
מיכל רוזין: איריס, בבקשה.
<הילה רענן: אז אני נמצאת פה וזה לפרוטוקול ואני ממש לא אומרת שזה הכל האוצר, אבל אני אומרת שגם לא כל ההסדרה וכל התחלואים שיש במשק, יכולים ליפול על משרד הכלכלה.
מיכל רוזין: אני מנסה להבין מי אמור להיות אחראי על ההסדרה.
מיכל רוזין: אם לא משרד הכלכלה, אם לא משרד הפנים, אם לא ביטוח לאומי – שלא יודע בכלל מתי התקנות יוצאות, אז שימו לב.
מיכל רוזין: אנחנו צריכים להביא אתכם מסביב לשולחן כדי שתצליחו לדבר ביניכם ושהיא תשאל אתכם מתי תצאנה התקנות.
מיכל רוזין: זה אבסורד.
<הילה רענן: נכון, אבל אנחנו פרסמנו את זה להערות הציבור.
מיכל רוזין: אבל ביטוח לאומי כנראה לא יודע.
<הילה רענן: אז אנחנו לא יודעים מה ביטוח לאומי - - -
<איריס מעיין: ביטוח לאומי יודע והייתה לו גם הזדמנות להעיר את ההערות.
<איריס מעיין: כמשרד ממשלתי מפרסם הצעת חוק להערות הציבור, יש דרך, ויש גם דרך חוקית לעשות את העניין הזה והעניינים מתפרסמים והציבור קיבל וגם הגיב ונתן את ההערות שלו, הציבור שרצה להגיב ולתת את ההערות שלו.
<איריס מעיין: עכשיו, לעניין השאלה של גברתי - מי אחראי על החקיקה של התקנות האלה – על פי חוק עובדים זרים מי שאחראי על החקיקה של התקנות כדי לאפשר את הסעיף, סעיף 1 (י"א) לחוק, שמדבר על פיקדון, הוא לא מדבר באמת על הזכות הסוציאלית הזו.
<איריס מעיין: הוא מדבר על פיקדון שהרעיון של הפיקדון הזה זה לקחת את הזכויות הסוציאליות שמגיעות לעובדים זרים כזכות שלהם בעבודה, להפקיד אותם באיזה שהוא מקום ולתת אותם לעובדים לעת יציאתם מן הארץ, בין היתר כדי לאפשר להם תמרוץ לצאת מן הארץ.
<איריס מעיין: אז כדי לאפשר לסעיף הזה לעבוד, צריך לתקן תקנות.
<איריס מעיין: בתחום הבניין, למרות שאין תקנות, העניין הזה מוסדר דרך הנוהל שעל פיו עובדות החברות שמעסיקות את העובדים האלה ולכן זה מתאפשר וזה קורה.
<איריס מעיין: עכשיו, את הפרקטיקה הזאת, כשזה קורה בתחום הבניין, אנחנו רוצים ליישם, להתאים את זה לתחומי ההעסקה האחרים – חקלאות, תחומי העסקה לא של חקלאות ובניין ותחום ההעסקה - - -
מיכל רוזין: אבל ברור לך שבסיעוד - - -
<איריס מעיין: רגע.
<איריס מעיין: ותחום ההעסקה, בדיוק, השונה והמיוחד של הסיעוד.
<איריס מעיין: עכשיו, כשאנחנו מדברים על תחום הסיעוד בכלל במדינת ישראל, אנחנו לא יכולים להסדיר או לסדר את העניין הזה בתוך בועה.
<איריס מעיין: אנחנו מסדרים אותו בתוך ההתייחסות של המדינה שלנו, אל אנשים סיעודיים בכלל.
<איריס מעיין: ואז המדינה שלנו מחליטה עד כמה אני – המדינה – מוכנה להקצות משאבים שאני מקבלת מכלל האזרחים של המדינה – נכים ובריאים – עד כמה אני מוכנה להקצות אותם לחינוך, לביטחון ולסיעוד.
<איריס מעיין: עד כמה אני מוכנה להשתמש בעוגה של הכסף הזאת, ולשפות באמצעותה, באמצעות חלקה, צרכים של כלל האוכלוסייה.
<איריס מעיין: אנחנו כרגע מתמקדים בצורכי הסיעוד של האוכלוסייה.
<איריס מעיין: עד כמה אנחנו מוכנים לקחת מהכסף הזה ולממן באמצעותו צרכים של אנשים סיעודיים: תרופות, טיפולים ושירותי סיעוד לטווח ארוך.
<איריס מעיין: עכשיו, שירותי סיעוד לטווח ארוך, בואו אני אחדש לשולחן הזה, מיעוטם של שירותי סיעוד לטווח ארוך, גם אני הופתעתי מזה באיזה שהוא שלב, כבר מזמן – ניתנים על ידי עובדים זרים.
<איריס מעיין: מרביתם, שירותי סיעוד לטווח ארוך – ניתנים על ידי עובדים ישראלים - אזרחי ישראל ותושביה.
<איריס מעיין: זאת אומרת, הכסף מתגלגל בתוך המשק הישראלי כשהם מרוויחים את השכר, כשהם מפרישים מס הכנסה, מיסים אחרים, כשהם עושים פה פנסיה.
<איריס מעיין: בהקשר של העובדים הזרים אנחנו חייבים להבין, זו פנסיה מיוחדת.
<איריס מעיין: מה זאת אומרת?
<איריס מעיין: הרי מה קורה כשאני עובדת?
<איריס מעיין: כשאני עובדת, לפי החוקים המוסריים של המדינה שלנו, המדינה באה ואומרת לי – בואי תדאגי לעצמך שאני אדע – אני – מדינת ישראל, אני אדע שכשאת תהיי קשישה ומסכנה, יהיה לך את הקופה שלך שיהיה לך מאיפה לחיות, ואני אחייב אותך לשים כסף בקופה הזאת, את רוצה או לא רוצה, זה לא מעניין אותי.
<איריס מעיין: את והמעסיק שלך תשימו שם כסף.
<איריס מעיין: צו הרחבה.
<איריס מעיין: חובה.
<איריס מעיין: בהקשר של עובדים זרים – אלה לא אזרחי ישראל ותושביה.
<איריס מעיין: הם אל יהיו פה פנסיונרים, אבל מדינת ישראל חתומה על אמנות של ארגוני עבודה בינלאומיים שבאים ואומרים – כל העובדים בעולם, אנחנו יודעים שהם יזדקנו איפה שהוא והעולם הזה איפה שהוא יצטרך להגן עליהם ואנחנו מקיימים את רמות המוסר האלה, אז אנחנו מחילים את החובה הזאת גם ביחס עליהם.
<איריס מעיין: נכון, הם לא יפרשו פה לפנסיה, אבל עדיין אנחנו מחייבים אותם לשים את הכסף בצד.
<איריס מעיין: החובה היא חובה.
<איריס מעיין: המכתב שמחתימים אותו זה כמו להחתים עובד על מכתב, שהוא מוכן לקבל פחות משכר המינימום תמורת עבודתו.
<איריס מעיין: אין למכתב הזה שום ערך משפטי, הוא לא פוטר משום חבות משפטית, ולכן החובה קיימת.
<איריס מעיין: אנחנו כרגע, לשאלתה של גברתי, לאורך כל השנים משנת 2008, ואני הייתי נוכחת בחלק מהדיונים האלה.
<איריס מעיין: כפי שאמרתי, אלה היו דיונים סוערים, מלאי אמירות, מלאי ניסיונות להסדיר.
<איריס מעיין: קנסות באו וקנסות הלכו והשתנו וכל אחד אמר שעכשיו צריך לשים את הכסף הזה פה, ולא, צריך לשים את הכסף הזה שם, והביטוח הלאומי יתרום את חלקו ככה, ולא, הביטוח הלאומי לא יתרום את חלקו ככה.
<איריס מעיין: יהיו קופות כאלה, יהיו קופות אחרות.
<איריס מעיין: כל פעם שלחו את זה חזרה למתקין התקנות –תשנו את החוק.
<איריס מעיין: תשנו את התקנות.
<איריס מעיין: וזה לא תקנות של שתיים וחצי שורות או שלושה ורבע סעיפים, אלא תקנות שמדברות על סידור מאד מאד מורכב של הדברים.
<איריס מעיין: זה לא פשוט לסדר אותם.
<איריס מעיין: לכנסת, לוועדה של הכנסת, ליושב ראש הוועדה של הכנסת – חבר הכנסת חיים כץ – היו הרבה מאד טענות והרבה מאד דרישות ממתקין התקנות – תסדרו את זה כך ולא אחרת ואני רוצה שזה יהיה ככה ותהיו שקופים ולא תהיו שקופים ותראו לי איך החשבון הזה ינוהל.
<איריס מעיין: כל מיני עניינים שלא כולם אגב נמצאים על השולחן של משרד הכלכלה, כמו שאומרת חברתי הילה.
<איריס מעיין: הם כן נמצאים על השולחן של משרד האוצר, משום שכשאתה מחליט איפה ינוהל הכסף הזה ואיך הוא ינוהל – זה משרד האוצר צריך להחליט – האם זה יהיה חברות הביטוח, האם זאת תהיה חברה ייעודית ויהיה חשבון ייעודי שהממשלה תנהל.
<איריס מעיין: האם הממשלה בכלל יודעת לנהל חשבונות כאלה.
<איריס מעיין: כל מיני תשובות שבאמת כן משרד האוצר צריך לתת.
<איריס מעיין: זאת אומרת אלה לא דברים פשוטים והתקנות האלה לא תקנות פשוטות.
<איריס מעיין: אז שלושה משרדים אחראים ביחד והם יושבים ביחד להתקין את התקנות.
<איריס מעיין: הטיוטא האחרונה של התקנות להערות הציבור - - -
מיכל רוזין: יושבים ביחד, אז כולם צריכים לדעת לתת תשובות ולא להגיד זה ההוא, זה ההיא, זה ההם.
<איריס מעיין: לא, לא, לא, ביחד.
<איריס מעיין: מה שאני אמרתי זה מה שקורה – ביחד יושבים, ביחד כותבים, ביחד הוצאנו להערות הציבור, אוקיי?
<איריס מעיין: ביחד הוצאנו להערות הציבור, הציבור העיר את הערותיו.
<איריס מעיין: אחרי הערות הציבור אנחנו צריכים לתת לכנסת, לוועדה של הכנסת, טיוטא שעליה היא תצביע.
<איריס מעיין: זה צריך לעבור ניסוח של משרד המשפטים - - -
<איריס מעיין: זה עובר עכשיו ניסוח של משרד המשפטים.
<איריס מעיין: ככה מחוקקים חוקים במדינת ישראל.
מיכל רוזין: ברור, ברור.
<איריס מעיין: משרד המשפטים ייתן לנו את זה.
<איריס מעיין: אנחנו לא יכולים להגיד למשרד המשפטים – משרד המשפטים, הלו.
מיכל רוזין: לא, איריס, באמת.
מיכל רוזין: הזלזול הזה באינטליגנציה שלנו.
מיכל רוזין: יושבים פה אחרי ארבע שנים, חמש שנים, שש שנים ואומרים עובדים על זה עכשיו - - -
<איריס מעיין: אז לא התבטלנו.
מיכל רוזין: לא, אבל אני לא אומרת דווקא רק על זה.
מיכל רוזין: אני יושבת גם בוועדת כלכלה ובוועדות אחרות ותמיד כשזה מגיע לעניין תקנות וכמה זמן ושואלים מה קורה, למה זה מתמשך – לא, לא, לא, עכשיו עובדים על זה במרץ, עכשיו בדיוק זה כבר מוכן להגהה.
מיכל רוזין: אז מעניין מאד, שש שנים זה מחכה, עם כל הכבוד, אז עכשיו עובדים במרץ.
מיכל רוזין: זה ייקח עוד שנתיים עד שזה יגיע לשולחן הכנסת.
<דורון רז: סליחה, קודם כל, שהחילו את החוק על הפרשות פנסיה לעובדים זרים, היו תקנות.
<דורון רז: בתקנות רק היה כתוב שהמדינה תפתח חשבון.
<דורון רז: שום דבר לא היה כתוב אחרת.
<דורון רז: היו תקנות מסודרות, שהיה קיים בהן רק סעיף אחד שלא קוים – ייפתח חשבון על ידי המדינה.
<דורון רז: זה מה שהיה כתוב ואלי ישי עצר את זה.
<דורון רז: בחוק היה כתוב.
<איריס מעיין: לא היו תקנות.
<דורון רז: היה חוק, חוק שייפתח חשבון.
<איריס מעיין: אי אפשר לקיים את החוק - - -
<דורון רז: אם האוצר היה רוצה לפתור את הבעיה הזאת, הוא היה פותר אותה ברגע, ברגע.
<דורון רז: אם האוצר היו נותנים הנחיה לקרנות הפנסיה, שאפשר להפריש כסף עבור עובדים זרים ושהם יכולים לקבל את הכסף בשדה התעופה בסניף הדואר, נגמרת כל הבעיה.
<דורון רז: היינו מפרישים כמו למאות אלפי עובדים ישראלים את הפנסיה לקרנות פנסיה מסודרות.
<דורון רז: למה צריך להמציא איזה גולם חדש שיתחיל לעבוד ויהיו לו עלויות של פקידים ומנגנון וסיפורים ועל מה זה יבוא?
<דורון רז: על דמי הניהול של הכסף של העובדים הזרים, שאנחנו נותנים להם, ובעצם לא פנסיה.
<דורון רז: היה צריך להרחיב את חוק הפנסיה שיחיל את קרנות הפנסיה הקיימות לעובדים זרים, עם הוראת שעה שאומרת שהעובד יכול לפדות את הכסף בשדה התעופה, יהיה חשבון בבנק הדואר, שם יהיה מספיק כסף לתת לכל אחד את הכסף שלו.
<אבנר עורקבי: אבל היא אומרת שעובד זר זה לא עובד ישראלי.
<דורון רז: זה לא משנה.
מיכל רוזין: אנחנו לא נכנסים לויכוח הזה עכשיו.
<אבנר עורקבי: מה זה לא משנה?
<דורון רז: הוא לא חייב להיות עובד ישראלי, רק צריך להיות דבר אחד.
<דורון רז: את יודעת למה קרנות הפנסיה לא מקבלים את הכסף?
<דורון רז: כי השורה שלהם לא יודעת לקבל אותיות.
<דורון רז: אם היא הייתה יודעת לקבל אותיות, כבר היינו מגיעים איתם להסכם, כי הם רוצים את הכסף שלנו.
<דורון רז: הדבר היחידי שצריך לעשות זה להגדיר את ההגדרה שהם יוכלו לקלוט עובד זר, זה הכל.
מיכל רוזין: כן, משפט אחרון, אני רוצה לסכם את הישיבה.
מיכל רוזין: אנחנו כמובן נמשיך ונדון.
<אבנר עורקבי: אני עד עכשיו לא קיבלתי תשובה מאיפה אני אשלם משנת 2008?
<אבנר עורקבי: מאיפה?
מיכל רוזין: לא, אין תשובה.
מיכל רוזין: יבוא משרד האוצר, נדרוש ממנו את התשובות.
<דורון רז: זה רק לטענה למה לא צריך גמלה כספית.
<דורון יהודה: אנחנו הגשנו בג"ץ וזכינו בבג"ץ שהנושא של עובדים סיעודיים של הנכים וגם הגמלאים, הזקנים, זה דבר שהוא עושה מכל המגזרים האחרים ויש להחריג אותו מכל ההסכמים.
<דורון יהודה: זכינו בבג"ץ בעניין הזה.
<דורון יהודה: אני לא מבין על מה הויכוח.
<דורון יהודה: עכשיו, בא בג"ץ ואמר – היות ואתם מביאים את העובד והעובד יודע בחוזה למה הוא מגיע, הוא יודע לאיזה תנאים הוא מגיע, הוא יודע שאין שעות נוספות,הוא יודע את הכל, ולכן - - -
מיכל רוזין: והבג"ץ החזיר את זה למחוקק, לקבוע עמדה בעניין.
מיכל רוזין: הוא לא הכריע שלא יהיה.
מיכל רוזין: הוא אמר – המחוקק צריך להידרש לכך.
<דורון יהודה: בסדר, רק רגע - - -
<יהורם הל: הוא הכריע רק לגבי תנאי עבודה ושעות ולא לגבי העסקה.
מיכל רוזין: נכון, נכון.
<דורון יהודה: מה שאני בא להגיד, אני בא להגיד דבר כזה – אי אפשר, ואמרו את זה, אבל אני בא להדגיש.
<דורון יהודה: אתם כמחוקקים ואת שיושבת כאן כמחוקקת, לא יכולה להחיל משהו, גזרה שאין הציבור יכול לעמוד בה.
מיכל רוזין: אני מסכימה איתך.
<דורון יהודה: אבל אתם הולכים עכשיו ומדברים על משהו שאני חייב כסף.
מיכל רוזין: אתה יודע - - -
<דורון יהודה: רק רגע, לא, תני לי לסיים.
<דורון יהודה: יש לי עובדת שעובדת 12 שנים.
<דורון יהודה: אני לא שמתי שום כסף בצד.
<דורון יהודה: אין לי.
<דורון יהודה: יש לי בקושי במה להתקיים - ואם אני אצטרך היום לשלם לה את מה שאתם מדברים – אני צריך למכור את הבית שלי.
<דורון יהודה: אם זו הכוונה שלכם - - -
<אבנר עורקבי: את הכסא.
<דורון יהודה: לא את הכסא, את הבית.
<דורון יהודה: אם אני אצטרך היום לעמוד בתנאים שאתם מציבים, או שאני אהיה עבריין או שאני אצטרך להתאבד או שאני צריך למכור את כל הרכוש שלי ולתת לעובד הזר.
<דורון יהודה: אני צריך אותו עוד 20-30 שנה, הוא ממשיך לעבוד אצלי אותו אדם, אז מה אני עושה?
<דורון יהודה: את לא יכולה כמחוקקת לבוא ולגזור פה גזרה, כשאת לא פותרת את הבעיה בצד השני.
<דורון יהודה: אנחנו אומרים, אם את עושה משהו, תנסי לעשות אותו במקביל בשני הכיוונים.
<דורון יהודה: אני יצאתי להפגנה - - -
מיכל רוזין: מסכימה איתך לגמרי.
<דורון יהודה: רק רגע.
<דורון יהודה: אני יצאתי להפגנה גדולה, ארבעה חודשים הייתי פה באוהל עם מספר נכים וסגרנו את הכבישים ועשינו בלגן והובטח לנו שהמערכת, גם משרד האוצר, גם ביטוח לאומי – יישבו וימצאו את הדרך שנכים לא יצטרכו לשלם.
<דורון יהודה: ימצאו את הדרך שלא נשלם, לא שיתנו לנו כסף.
<דורון יהודה: זה מה שאמרו לנו.
<דורון יהודה: ודומיניסני, המנכ"לית, עשתה את זה.
<דורון יהודה: היא אמרה – אני כתבתי ואני עשיתי ואני עשיתי.
<דורון יהודה: אני לא רואה שהדברים האלה הולכים בכיוון הנכון ואתם הולכים להשית עלינו דברים שאנחנו לא נוכל לעמוד בהם.
<דורון יהודה: מה שאני מבקש, שלא תהיה שום החלטה כל עוד לא מצאתם את הדרך לתת לנו את האמצעים שנעמוד בהם.
<דורון רז: כבר הייתה החלטה לפני 6 שנים.
מיכל רוזין: טוב, לצערי אני חייבת לסיים.
מיכל רוזין: אין טעם.
מיכל רוזין: הדברים חוזרים על עצמם, באמת שאין טעם, אני חייבת לסכם.
<נעמי מורביה: לא לחזור, רק משפט.
מיכל רוזין: זו תהיה פעם אחרונה, אם את חוזרת על דברים.
<נעמי מורביה: לגבי השיטה החשבונאית שלפיה עובדים הבנקים היום.
<נעמי מורביה: שמי נעמי מורביה ואני יושבת ראש מטה מאבק הנכים.
<נעמי מורביה: את השיטה החשבונאית שלפיה כל הבנקים עובדים היום ולמעשה היא הבסיס של כל החשבונאות, המציאו בבית מדיצ'י בפירנצה, רומא, איטליה.
<נעמי מורביה: מדובר על פנקסאות למעשה כפולה, שמול כל הוצאה צריכה להיות הכנסה ולפי זה מנוהלת כל השיטה.
<נעמי מורביה: אני מבקשת באמת באמת מהמחוקק, לקחת את זה בחשבון בבואו לחוקק.
<נעמי מורביה: אי אפשר להמציא הכנסות במקום שאין אותן.
<נעמי מורביה: תודה.
<משה רוטמן: שש מילים, גברתי?
<משה רוטמן: אני רוצה שתצא קריאה מהוועדה הזאת לממשלה - - -
מיכל רוזין: אבל אם תיתן לי לסכם אז אולי תצא קריאה.
מיכל רוזין: טוב, קודם כל אני רוצה לומר, אני חייבת לומר, כפי שאמר אדוני ואמר בצדק, אני איני גוזרת את הגזירות.
מיכל רוזין: אני יכולה באמת רק לפקח על גזירות הממשלה ולומר שאין הן מוצדקות.
מיכל רוזין: אני מצטרפת לכל מה שנאמר פה.
מיכל רוזין: בהבדל מענף הבניין ובהבדל מענף החקלאות, ששם באמת מדובר על הכנסות והוצאות, למרות שגם הם טוענים טענות קשות על היכולת שלהם להתפרנס, ואי אפשר לשכוח גם את זה ולא לבטל את זה, אבל בוודאי כשמדובר ברווחה ומדובר על אנשים קשישים וסיעודיים, אין מקום פה באמת לשקול מאיזה חלק בדיוק הם מורידים את כל העלויות האלה.
מיכל רוזין: ואין ספק שהוועדה תתכנס פה במיוחד לדון בנושא של הקצבאות.
מיכל רוזין: אנחנו נתחיל לדון בזה כבר מעכשיו, לקראת התקציב.
מיכל רוזין: אני אנסה לגייס לעניין גם את יושב ראש ועדת העבודה והרווחה.
מיכל רוזין: אין ספק שזה באמת, אתה צדקת ואמרת גם בעניין הילדים והשר"ם, שאנחנו נדון בנושא – ילדים, נכים והשר"ם.
מיכל רוזין: יש פה באמת עוול שנעשה.
מיכל רוזין: מדינה, כמו שאמרת, לא משרד האוצר יקבע את הערכים של המדינה.
מיכל רוזין: המדינה צריכה לקבוע את ערכיה וחלק מהעניין הוא שהמדינה צריכה להיות אחראית כלפי האנשים המוחלשים בתוכה, והיא צריכה לדאוג להם.
מיכל רוזין: וכך לקשישים סיעודיים, וכך לגבי נכים סיעודיים ועוד קבוצות שכאלה.
מיכל רוזין: המדינה כשלה בשנים האחרונות, בין אם זה שש-שבע שנים, להקים את המנגנון, מנגנון ראוי להפקדת הפנסיה לעובדים הזרים, על פי החוק שהיא בעצמה קבעה.
מיכל רוזין: אני מבקשת שיועבר לוועדה, יועבר אלי נוסח טיוטת התקנות.
מיכל רוזין: אני כן רוצה לבחון את נוסח התקנות.
מיכל רוזין: אני אשמח להעביר, גם אם זה פורסם בציבור, אני אשמח בת שבע שנעביר גם למשתתפים בישיבה, על מנת שכן, אם אפשר עדיין, אם זה עומד כרגע עדיין קודם כל בניסוח של משרד המשפטים, אבל כפי שאני מכירה תקנות, עוד הדרך ארוכה עד שזה יגיע לוועדה פה בכנסת ועד שנדון בוועדה.
מיכל רוזין: אז גם כשזה יגיע לוועדה פה בכנסת, נוכל להעלות את כל הדברים ולדבר עליהם.
מיכל רוזין: אני מסכימה שצריך לפשט כמה שיותר את קיום החובות החוקיות בכלל, ובוודאי כאשר מדובר באמת במעסיק שאינו מעסיק, אלא הוא מטופל סיעודי.
מיכל רוזין: אני חושבת שהפתרון הנכון בהחלט בעניין הסיעוד, הוא להוציא את כל נושא ההעסקה ועניין ניהול הכספים מידי המטופלים הסיעודיים.
מיכל רוזין: אני מקווה שאני אצליח לקדם את העניין הזה.
מיכל רוזין: לצערי זה הולך הפוך לכיוון של העסקה ישירה, והופכים באמת את המטופלים הסיעודיים לעסק פרטי.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר שאני מתכוונת לפנות לשר האוצר עם אותו מכתב שקיבלתי רבע שעה אחרי שהתכנסה הוועדה, מנציגי משרד האוצר; גם על אי הגעתם לישיבה ואי הענקת תשובות, אבל גם להעלות בפניו את הנושאים שעלו כאן בוועדה – גם לגבי גובה הקצבאות, גם לגבי אי פתיחת חשבון הבנק עד היום, גם הרעיון של מדוע לא דורשים מחברות קרנות הפנסיה שיהיה ניתן להפריש אליהן; לבקש ממנו תשובות בצורה ברורה ושיגיעו הנציגים שלו לתת את התשובות.
מיכל רוזין: זה כמובן תמיד דיון מתמשך, כי הנושא לא נגמר עד שלא נטפל בו כראוי.
מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו שמענו את המצוקה.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים את המצוקה.
מיכל רוזין: אסור לעשות הפרד ומשול.
מיכל רוזין: אסור לעשות זכויות עובדים על זכויות מטופלים.
מיכל רוזין: צריך לדאוג לשני הצדדים וזה מה שנכון.
מיכל רוזין: זו תמיד דילמה האם לכבד את אלה שהגיעו בזמן ולהתחיל בזמן או לחכות למאחרים או התקועים בכניסה, אבל מכיוון שבאמת אנחנו נפתח בצפייה בסרט "כופר נפש" ורק לאחר מכן נקיים דיון אז אנחנו בהחלט נתחיל.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר שבאמת לרגל יום המאבק הבינלאומי, מאבק בעינויים, שיצוין ברחבי העולם ביום חמישי, מחר, החלטתי לדון בוועדה, בוועדה לבחינת בעיית העובדים הזרים, בנושא של העינויים בסיני מנקודת מבט קצת לא שגרתית.
מיכל רוזין: העלינו את הנושא הזה מידי פעם בוועדה בכל מיני הזדמנויות אבל באמת לא הקדשנו אף פעם דיון שלם לנושא, ואני חושבת שהסרט הדוקומנטרי, המצמרר אבל אפשר לומר, "כופר נפש", בבימויה של קרן שעיו, הוא בהחלט תרומה חשובה לדיון.
מיכל רוזין: אנחנו נצפה בסרט ולאחריו באמת נקיים דיון נרחב, גם עם הבמאית, גם עם חברי כנסת.
מיכל רוזין: תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי שהצטרפה אלינו.
מיכל רוזין: אני מניחה שהיא תדלג בין ועדות.
מיכל רוזין: ככה זה בכנסת, זה ברור.
מיכל רוזין: יש הרבה ועדות באותו זמן, בזמן קצר בדרך כלל ביום רביעי.
מיכל רוזין: נמצאים איתנו נציגי האיחוד האירופי.
מיכל רוזין: תודה לך מר רמרט כהן שבאת לכאן הבוקר.
מיכל רוזין: זה מאוד חשוב לנו לשמוע אותך, ואחרי הסרט נשמע מה שיש לך לומר לנו על הנושא הזה.
מיכל רוזין: זה נושא מאוד חשוב, ואנחנו רוצים ללמוד מהעולם איך ליישם כמה מהרעיונות שאתם כבר עושים בכל רחבי העולם.
מיכל רוזין: ניצולי עינויים מסיני שהצטרפו אלינו היום; ארגוני הסיוע שעושים עבודה, עבודת קודש אפשר לומר במקרה הזה, בהחלט; ונציגי משרד הממשלה.
מיכל רוזין: הסרט הוא כל כך עדין ורגיש שבאמת הוא מצליח להעביר את המסר.
מיכל רוזין: אני לא יודעת אם כולכם או חלקכם ראיתם כבר את הסרט "12 שנים של עבדות", אני, לקח לי, אני חושבת, ארבע פעמים להתחיל את הסרט בשביל להצליח לצפות בו בכלל.
מיכל רוזין: אני חושבת שמה שמיוחד בסרטים כאלה, שהם מצליחים להעביר בצורה באמת מצמררת, קורעת לב, קשה, עוצמתית, מבלי להראות את, מבלי צורך לסצנות הוליוודיות בסגנון שפילברג, ובאמת אנחנו מצליחים להבין מה עבר על האנשים האלה ולשמוע את הזוועות רק בקולם.
מיכל רוזין: אנחנו נראה את הסרט.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר שאומנות בכלל, פה, בכנסת, וקולנוע בפרט, והראשונה שיזמה הקרנה של סרט, פה, בכנסת, היא חברת הכנסת מרב מיכאלי.
מיכל רוזין: היא חשובה מאין כמוה.
מיכל רוזין: בכלל אומנות ובוודאי קולנוע בפרט מצליח להעביר בעיות חברתיות, נושאים חברתיים, באופן שלעיתים דיון שגרתי בוועדה לא מצליח ליצור, בוודאי לא לעורר עניין ושיח ציבורי, וזכות גדולה נפלה בחלקי.
מיכל רוזין: תודה לך הגברת קרן שעיו שהסכמת להקרין את הסרט כאן, בכנסת, ואני בטוחה שתהיה לו השפעה חברתית עצומה.
מיכל רוזין: אנחנו נצפה בסרט.
מיכל רוזין: תודה לכל מי שהגיע, ובוודאי יצטרפו אלינו תוך כדי.
מיכל רוזין: (הקרנת סרט)
מיכל רוזין: אז בוקר טוב שוב לכולם.
מיכל רוזין: קצת קשה לנהל דיון אחרי.
מיכל רוזין: הצטרף אלינו חבר הכנסת שמעון סולומון שכפי שאתם יודעים מחויב לנושא, מכיר את הנושא מאוד מקרוב, ויכול לתרום לנו רבות, גם מההיכרות האישית עם המקומות, עם המחנות, בסודאן, באתיופיה, באריתריאה, וכמובן ישתף אותנו.
מיכל רוזין: קודם כל, הגברת קרן שעיו – תודה.
מיכל רוזין: פעם שנייה שאני צופה ומצטמררת שוב, אבל לא מספיק להצטמרר, לא מספיק לצקצק בלשון ולהגיד אוי, זה נורא, כי הקורבנות נמצאים כאן, בקרבנו, ועכשיו עלינו האחריות והחובה לדאוג להם.
מיכל רוזין: אמר מבקר המדינה בדו"ח האחרון שלו על הזרים שאינם בני הרחקה, הוא דיבר על כך שהם הגיעו לישראל דרך גבול מצרים לאחר שעונו, לאחר שהיו בסכנה קיומית ממשית, וחלקם נחטפו והגיעו שלא ברצונם.
מיכל רוזין: הוא אומר עליהם: האנשים האלה זכאים לטיפול מסור ותומך ככל שיכולה מדינת ישראל להעניק, וכמובן שאנחנו חושבים שמדינת ישראל יכולה להעניק.