GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבשלום וילן: למרות הכספים האדירים הם לא הצליחו לשנות את הרגלי העבודה.
אבשלום וילן: זה לב הבעיה.
<אילן פלוס: בדיוק.
<אילן פלוס: 130 מיליארד דולר כל שנה.
מיכל רוזין: זאת אומרת שמי שחוזר לא משנה שם את הרגלי העבודה.
<אילן פלוס: לא.
<אילן פלוס: החברות שמשקיעות בפרויקטים חקלאיים, בפרויקטים למיניהם, במדינות המתפתחות, את תראי המון פרויקטים כושלים של כל המדינות.
<אילן פלוס: מאוד קשה לשנות.
<אילן פלוס: זה שינוי תפיסה, שינוי תרבות, וזה מאוד קשה.
<אילן פלוס: שינוי של ישיבה פה בארץ של 11 חודשים יכול לגרום לשינוי אמיתי משום שהם עושים את זה בידיים ולא יום או יומיים אלא במשך חודשים.
<אילן פלוס: אני יכול להגיד לך שהייתי מעורב בפרויקט בדרום אפריקה שנכשל בדיוק מהסיבה הזו של קהילות שלא הצליחו לשנות הרגלי עבודה למרות שקיבלו את כל הנתונים כדי לשנות.
מיכל רוזין: אור הרפז נציג התאחדות הסטודנטים.
<אור הרפז: לא כל כך הכרנו את הסיפור לפני.
<אור הרפז: ישבתי לפני כמה חודשים עם קו לעובד ושמעתי את הנתונים מצד אחד.
<אור הרפז: זו פעם ראשונה שאני באמת שומע את כל התמונה.
<אור הרפז: רוב הדיון פה נסוב סביב הסיפור אם הם סטודנטים או עובדים.
<אור הרפז: אני יכול לדבר לפחות מהצד של הסטודנטים.
<אור הרפז: כשיש סטודנטים שמגיעים לפה האם המוסדות שהם לומדים הם מוכרים על-ידי המועצה להשכלה גבוהה או על-ידי משרד הכלכלה?
<אור הרפז: זאת אומרת, אלו שתי האפשרויות שאני מכיר לסטודנטים.
<אור הרפז: יש את חוק הסטודנט משנת 2007 שמפורטים בו הזכויות של סטודנטים.
<אור הרפז: החבר'ה שבאים לפה אם הם מוגדרים כסטודנטים הם אמורים להיות זכאים לדברים האלה.
<אור הרפז: לדוגמה, וזה כתוב פה במסמך, תעודת סטודנט.
<אור הרפז: זה אחד שמפורטים בחוק.
<עמוס ארבל: הם משתלמים, הם לא סטודנטים.
<עמוס ארבל: הם סטודנטים בהגדרה הפורמלית שלהם במדינת המוצא.
<עמוס ארבל: כשהם באים לארץ הם משתלמים.
מיכל רוזין: יש להם תעודת סטודנט בין-לאומית?
מיכל רוזין: אם יש להם תעודת סטודנט בין-לאומית זה תופס בארץ.
מיכל רוזין: הם אמורים לבוא לפה עם תעודת סטודנט בין-לאומית.
<יעקב מוסקוביץ: הם לא עולים למטוס אם הם לא סטודנטים.
<יעקב מוסקוביץ: השגרירה בווייטנאם לא נותנת להם לעלות למטוס אם הם לא סטודנטים ממש.
<יעקב מוסקוביץ: זה נבדק שם.
דב חנין: אבל הבעיה היא שכשמדובר בזכויות הם לא עובדים וכשמדובר בזכויות הם גם לא סטודנטים.
דב חנין: הם סטודנטים באיזושהי רמה עיונית שהיא לא קשורה לזכויות שלהם.
<אור הרפז: אין לנו בעיה לעבוד איתכם ביחד ולנסות למצוא פתרונות.
<אור הרפז: אני מנסה למצוא פתרונות איך לשפר את החיים של הסטודנטים פה.
<אור הרפז: אם הם מוגדרים באמת כסטודנטים, אם אחד הדברים זה היכולת להנפיק תעודות סטודנט שאנחנו יכולים לעשות בשיתוף עם המוסדות, באמת להיכנס לשיח, לראות איפה הבעיות, איפה אפשר לשפר.
<ירון תמיר: אנחנו מרימים את הכפפה ואנחנו מאוד נשמח לשיתוף.
<אור הרפז: אני לא מדבר על השדה של העובדים שזה זכויות שהם צריכים לקבל.
מיכל רוזין: זו היתה תרומה חשובה.
מיכל רוזין: בבקשה בקצרה.
מיכל רוזין: הבטחתי לסיים ואנחנו כבר באיחור.
<חנן גודר: אני גם אקצר ואשתדל לא לחזור על הדברים כי באמת חזרנו.
<חנן גודר: אני חנן גודר, עד לפני חודשיים שגריר ישראל בנפאל.
<חנן גודר: בימים אלה אני נכנס לתפקיד בתור שגריר ישראל בדרום סודן וזה בהחלט אתגרים לא פשוטים - מדינות של עולם שלישי.
<חנן גודר: קודם כל, רציתי לפנות לחברים, חברות מקו לעובד ולברך אתכם כי מה שאתם עושים הוא חשובף כי חשוב שיהיו העיניים הפקוחות האלה על פעילות בכל מקום, גם במשרדי ממשלה, גם בחקלאות, וגם בכל מקום אחר.
<חנן גודר: אין ויכוח על זה.
מיכל רוזין: כולנו מצטרפים.
<חנן גודר: ואם היתה פה איזושהי עליה לטונים, אנחנו בהחלט מברכים ורואים חשיבות.
<חנן גודר: באמת, אני מסיר את הכובע כלפי כל פעילות שלכם שאתם עושים כי בחברה דמוקרטית הנושא הזה הוא חשוב.
<חנן גודר: דווקא כלפי אותם סטודנטים שמגיעים, חלקם ממדינות כאלה וחלקם ממדינות אחרות, חשוב שאתם גם כן תהיו בתוך הלופ הזה.
<חנן גודר: יחד עם זה, וצריך להבין, וגם כן כבר נאמר, שאנחנו שפכנו את התינוק עם האמבטיה וכו' וכו'.
<חנן גודר: עושים את העבודה ועושים את הביקורת ועושים את הפיקוח, וחשוב לעשות את זה בצורה טובה ונכונה.
<חנן גודר: התחושה של מי שישב בנפאל היא, ואני ראיתי את זה גם בתחומים אחרים של פעילויות של NGO כאלה ואחרים שלא בודקים את הדברים עד מלוא ירידה לפרטים.
<חנן גודר: לא יכול להיות שלא קיים הדיאלוג בינכם לבין משרד החוץ לבין רשות ההגירה לבין המרכזים.
מיכל רוזין: ומשרד הכלכלה.
<חנן גודר: אני חיכיתי שעה והקשבתי לכל הדברים, רגע.
<חנן גודר: הנזקים האלה קרו לנו בתחומים אחרים של פעולות של ארגונים בנושא של עובדים זרים, אני לא מדבר על התחום הזה.
<חנן גודר: הבוץ נשפך ויש לי פה את התמליל של מה שנאמר פה בדיון בוועדה הזו כלפי המדינה שאני ישבתי בה.
<חנן גודר: תהיו זהירים ותהיו רגישים.
<חנן גודר: את יודעת מה?
<חנן גודר: אני באמת מסיר את הכובע כי אתם עושים את הדברים שלכם מתוך אידיאולוגיה, מתוך אמונה, לא רק בגלל שאתם עובדים במקום שבו אתם נמצאים, וגם אנחנו כולנו, כל הדיפלומטים, עובדי המדינה בכל המוסדות שיושבים שם.
<חנן גודר: אחד הדברים היפים בשירות החוץ זה שאני מקבל תפקיד ואני מקבל סמכות וזה מה שאני עושה.
<חנן גודר: אכפת לי לקדם את הדברים עם אותן מדינות שאיתן יושב.
<חנן גודר: למה אתם לא בדיאלוג איתנו?
<חנן גודר: תבואו, תשבו, תשתו מים, קפה, תקבלו אפילו עוגיות.
<קריאה: שלחנו לכם.
<חנן גודר: שלחתם.
<חנן גודר: ניסיתי לפנות ועידית ליבוביץ' לא חזרה אליי וניסיתי וניסיתי.
<חנן גודר: אז בבקשה, בואו - - -
מיכל רוזין: חנן, נתתי לומר לך את הדברים.
מיכל רוזין: אני חושבת שהנזיפה לא היתה במקומה, אבל זה בסדר.
<חנן גודר: גם לי אכפת.
מיכל רוזין: אבל אם חשובה לך ההידברות ואתה הנציג בנפאל אז זה דו-סטרי.
מיכל רוזין: גם אתה יכול לפנות לארגונים ולדבר איתם.
<חנן גודר: וניסיתי.
מיכל רוזין: אני לא חושבת שקו לעובד הם כל כך חסומים לציבור.
מיכל רוזין: עמוס, רק אם יש משהו שלא נאמר – משפט בקצרה.
<עמוס ארבל: גברתי יושבת-ראש הוועדה, אני מברך על הדיון.
<עמוס ארבל: אני מציע, אם ממשיכים בדיונים בסדרה כזו או אחרת, לנתק את הדיון של המשתלמים בחקלאות מהעשייה של העובדים הזרים.
<עמוס ארבל: זה קלאסי, זה סקסי לחבר בין שניהם.
מיכל רוזין: אנחנו מדברים פה על המשתלמים בחקלאות.
<עמוס ארבל: תוך כדי אנחנו מתגלגלים מכאן לשם.
<עמוס ארבל: יש להישאר בתוכניות של המשתלמים בחקלאות.
<עמוס ארבל: לדון בה, לחפור בה, לשאול את כל השאלות המשפטיות, החוקתיות.
<עמוס ארבל: אני מזמין את קו לעובד, כל ארגון אחר, לדיון של הוועדה, לפתוח, לשאול, לענות, לחפור בכל נושא שאת רוצה, בדיון ישיר איתנו ביחד.
מיכל רוזין: אני מציעה שתתקיים ישיבה שבה הם יביעו את טענותיהם.
<עמוס ארבל: הכול על השולחן, הכול פתוח.
מיכל רוזין: בבקשה, תגובה מצדכם.
מיכל רוזין: חטפתם הרבה התקפות וישבתם בנימוס.
<חני בן ישראל: לא, בסדר.
<חני בן ישראל: אם לא היינו חשופים לביקורת זה היה סימן לא טוב.
<חני בן ישראל: אבל אני רוצה לזקק נקודה אחת שהיא באמת בנפשנו מבחינת כל הסיפור הזה.
<חני בן ישראל: אנחנו כארגון עמלנו באמת קשות מול משרדי ממשלה, מאבק ציבורי, מאבק משפטי, על ההסכמים הבילטרליים.
<חני בן ישראל: זה מבחינתנו אחד המהלכים ההיסטוריים החשובים בתחום הגירת העבודה לישראל.
<חני בן ישראל: נשאלה פה השאלה למה שלא יהיו יותר סטודנטים לעומת עובדים זרים, וזה משום העובדה שההגעה פה של הסטודנטים היא לא תחת הסכם בילטרלי שמפקח, בין היתר, על דמי התיווך.
<חני בן ישראל: אם הפרויקט הזה הוא כל כך חשוב ואם רוצים להגדיל אותו הוא צריך להיכנס למסגרת של הסכם שמפקח על התשלומים שנגבים מהסטודנטים כדי לוודא שמה שמוגדר כשכר לימוד הוא לא דמי תיווך, כדי לוודא שאנשים לא משעבדים את עתידם הכלכלי כדי להגיע לפה במסגרת אותן תוכניות שאמורות כן לאפשר להם הזדמנויות כלכליות במדינת המוצא, וכדי לוודא שתחת באמת מטרה שהיא מטרה טובה, ואנחנו מברכים עליה, אנחנו רק שואלים האם היישום בפועל הוא נאמן למטרה.
אבשלום וילן: אגב, גם בהסכם בילטרלי הם משלמים כסף.
מיכל רוזין: קטן מאוד.
מיכל רוזין: אבל בואו לא נפתח את הדיון הזה.
אבשלום וילן: אני רוצה להבין.
אבשלום וילן: משרד החוץ, אתם לא מפקחים - - -?
מיכל רוזין: אבו, אנחנו אומנם חברים.
מיכל רוזין: לא לנצל את מעמדך.
משה מזרחי: אני דווקא רוצה להתחיל מהסוף.
משה מזרחי: נכון שאתה צודק שצריך לעשות הפרדה, אבל זה בדיוק מטרת הדיון כי המוח היהודי מומחה לייצר כל מיני פטנטים.
משה מזרחי: אני רוצה להגיד לכם שכל הסיפור הזה הוא מאוד יצירתי.
משה מזרחי: פה זה נועד להבחין אם זה לא ענף נסתר של להביא מישהו שבסופו של דבר מביא תועלת גם כעובד.
משה מזרחי: בשורה התחתונה זה מה שהיה צריך לחדד פה.
משה מזרחי: אנחנו מבינים את התכלית, את הדבר הנוסף, את הערכיות שמאחורי זה.
משה מזרחי: אבל עברנו דרך ארוכה.
משה מזרחי: מתחילת המדינה כשהיינו מעטים ודלים אנחנו באמת ייצאנו ידע למדינות נחשלות בהמונינו, ידע חקלאי וידע שקשור לבינוי וכו'.
משה מזרחי: אני מדבר בשנים הראשונות לקום המדינה עד שהפכנו להיות ליצואנים של אמל"ח לאזורים מסוכסכים, ואני אומר את זה בעדינות.
משה מזרחי: אז באמת העניין הזה של שגרירים במדינות מתפתחות היה באמת ציר מרכזי גם של עבודת החוץ שלנו וגם הפנים.
משה מזרחי: מאוד חשוב היה ל- - -.
משה מזרחי: תסלחו לי, היום זה נראה כמו איזה עסק.
משה מזרחי: לכן, העניין הזה של המשוב – זה לא חוכמה כי האנשים האלה מוכנים לבוא.
משה מזרחי: אני אומר לכם את זה ואתם צריכים לדעת את זה.
משה מזרחי: מהמדינות האלה הם מוכנים לבוא גם במה שלנו נראה מעט מאוד.
משה מזרחי: הם מוכנים לבוא בשביל המעט מאוד שיש לנו, שאנחנו נותנים להם פה, כי גם את זה אין להם שם.
משה מזרחי: לכן, הם נקלעים לסיטואציות האלה עליהן אנחנו רוצים להשגיח.
משה מזרחי: אני מסתכל על הנתונים פה ואתה רואה איפה זה פורח ומשגשג - מאוד יצירתי.
משה מזרחי: זה נורא נוח.
משה מזרחי: קודם הערתי לדב חנין שהוא אמר מצד אחד, הוא לא עובד, ומצד שני, הוא גם לא סטודנט, והוא בין הכיסאות.
משה מזרחי: אני לא אומר שזה לא עושה שירות טוב למדינת ישראל, זה עושה שירות עצום.
משה מזרחי: אני מבקש מכם.
משה מזרחי: זה אחד הדברים שאני פה מסכים איתם, שתמיד מגיעים לדיון בוועדה ומדברים בבעיות גלובליות.
משה מזרחי: יש לכם רשימה קונקרטית שהוא טוען שהוא לא קיבל אותה, אני מבקש לקבל את התצהיר המפורט הזה.
<קריאה: נעביר.
משה מזרחי: אנחנו רוצים לתבוע ממש אחד לאחד ותשובות ולראות.
משה מזרחי: על הכול עניתם, על המשוב לא קיבלתי תשובה.
משה מזרחי: המשוב הוא חשוב כי אלו סטודנטים שבסופו של דבר אולי באים באמת גם כן להכשרה, ושבאמת באים ללמוד חקלאות, ושהתנאים שבהם הם לומדים - - -
<ירון תמיר: נעשה משוב מאוד מסודר.
משה מזרחי: סלח לי, העניין הזה עם האבוקדו לימד אותי בדיוק מה זה, אז תניח.
משה מזרחי: 11 חודשים הוא לומד אבוקדו.
משה מזרחי: הלכת איתי לפולי קפה.
משה מזרחי: 11 חודשים הוא אצל החקלאי שמגדל אבקודו, זה ההכשרה שלו.
משה מזרחי: אני מניח לזה, לא רוצה לחטט בזה.
משה מזרחי: בסופו של דבר, יש לזה גם ערך מוסף, בייחוד באזורים האלה שאנחנו מדברים עליהם ובחקלאות.
משה מזרחי: אז אני מבין את זה ואני אפילו תומך בזה שכולם יהיו סטודנטים.
<יעקב פולג: מבחינה מקצועית יש לזה ערך אמיתי.
משה מזרחי: המשוב זה באמת לקבל.
משה מזרחי: נפנפת באיזה כתבה ואחרי זה אני אראה אותה.
משה מזרחי: זה באמת חשוב לראות ולשמוע מה הם לוקחים איתם בפועל.
משה מזרחי: המעט שהם לוקחים פה גם מבחינת הפיננסים שלהם, תסלחו לי, זה לא אומר שהם רוקדים הורה כשהם יוצאים מפה.
משה מזרחי: אנחנו מנקודת המבט שלנו צריכים להבחין, להסתכל על זה קצת אחרת.
משה מזרחי: אני מציע לוועדה – אנחנו חייבים לבוא.
משה מזרחי: אין כמו מראית עין.
משה מזרחי: אני אגיד לכם את האמת, לא קיבלנו תשובות.
משה מזרחי: המנגנון הזה שהופך להיות ממונף עכשיו בהמוניו – אחלה יצירה.
משה מזרחי: זה הופך להיות ער.
משה מזרחי: אבל אני מאוד ממליץ ליושבת-ראש הוועדה, אנחנו צריכים לבקר את מרכזי ההכשרה ולבקר אותם בעבודתם ולשמוע במו אוזנינו ובפינו את הסטודנטים האלה ולראות את המשוב הזה שלא הסברת לנו מהו בעין.
משה מזרחי: לראות מה הם אומרים, לא מה אתה אומר.
<קריאה: Welcome.
מיכל רוזין: תודה, חבר הכנסת מזרחי.
מיכל רוזין: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו פה לאורך הישיבה.
מיכל רוזין: אני חושבת שאין חולק פה סביב השולחן שהתוכנית היא חשובה באופן כללי, שחשוב גם לתרום לארצות אחרות את הידע הישראלי וגם כמובן שזה יתרום לישראל ביחסים הבין-לאומיים.
מיכל רוזין: אבו, שאלת אותי ואני רוצה להגיד במפורש שהמכסה לעובדים זרים זה אכן 25,000 בחקלאות.
מיכל רוזין: בפועל בישראל היום יש כ-21,300 עובדים נכון לסוף יוני.
מיכל רוזין: בהינתן הדיווח שקיבלנו כאן
מיכל רוזין: שעומדים להיות 3,500 סטודנטים מדובר על חישוב של כ-16% בפועל מסך העובדים הזרים או מסך מי שעובד ואינו ישראלי בחקלאות.
מיכל רוזין: אני חושבת שסיכם זאת יפה חבר הכנסת מזרחי שאנחנו חוששים שהנושא של המשתלמים – אין מה לעשות, הוא משולב בהוויה הישראלית, הוא לא מנותק לחלוטין.
מיכל רוזין: לכן, כאשר יש מכסות, ואנחנו מדברים על זה בישיבות אחרות האם נכון לבטל מכסות, האם נכון שיהיו מכסות, האם נכון שייקחו מס מעסיקים או לא מהחקלאים, אבל אנחנו לא רוצים שהתוכנית הזאת של משתלמים תהווה סוג של תוכנית עוקפת את המכסות לחקלאים, ולכן הקשתי על השאלות.
מיכל רוזין: לצערי, לא על כולן קיבלתי תשובות.
מיכל רוזין: אני חושבת שראוי לבדוק, וכאן משרד הכלכלה – אתם צריכים להיכנס לתמונה יחד עם רשות ההגירה לגבי יישום של חוק עובדים זרים על המשתלמים, על סטודנטים העובדים כמו שאמר חבר הכנסת חנין לגבי הגדרת הזכויות והחובות שלהם כעובדים, האם הם עובדים וכיצד, על-פי קביעות בתי המשפט בישראל.
מיכל רוזין: אני חושבת שיש לבדוק את ההחרגה של הסטודנטים המשתלמים מההסכם הבילטרלי, להבין מהי בדיוק ההחרגה הזאת ולראות באמת האם זה עומד על-פי החוק.
מיכל רוזין: שוב, זה שמדינות בעולם מסכימות לחתום איתנו על הסכמים בכל מיני תנאים זה לא תמיד מעיד על מה שקורה כאן.
מיכל רוזין: יש לנו הרבה פעמים, במיוחד מול מדינות כאלה, סטנדרטים הרבה יותר גבוהים והרבה יותר נוקשים.
מיכל רוזין: בסוגריים אזכיר את הקושי שלנו לחתום, למשל, עם סין על הסכם בילטרלי בנושא עובדי בניין למרות שחשוב מאוד שיגיעו לכאן עובדים בבניין.
מיכל רוזין: יש קשיים מול המדינות האלה.
מיכל רוזין: לכן, אנחנו צריכים להקפיד קלה כחמורה וזה התפקיד שלנו מול עצמנו עוד לפני מול העולם גם כשעובדים מוכנים לבוא לפה בכל תנאי והמדינות שלהם מוכנות לשלוח אותם בכל תנאי.
מיכל רוזין: אני מצטרפת להצעות שעלו פה לגבי מפגש ישיר בין קו לעובד לוועדה.
מיכל רוזין: אני חושבת שחשוב להקדיש לכך ישיבה שבה יעלו הטענות עם העובדות, עם השמות, בחדר סגור, ואכן המידע יפורט לוועדה על מנת שהיא תכיר את הדברים.
מיכל רוזין: אני מצטרפת להצעה ולרעיון של דב חנין שאנחנו מדברים עליו כבר שנה וחצי לגבי נושא מבקשי המקלט.
מיכל רוזין: אבשלום וילן דיבר על זה שוב ושוב שהחקלאים מוכנים לקחת אליהם להתנסות קבוצות של מבקשי מקלט לעבודה בחקלאות.
אבשלום וילן: מוסקוביץ לקח עד שהמדינה אסרה עליו.
מיכל רוזין: גם בערבה, במיוחד אצלכם שאתם ליד חולות.
מיכל רוזין: זה בכלל היה חכם כמו שאמר השר לביטחון הפנים אהרונוביץ, אבל שר הפנים התנגד, לצערי, שצריך להעסיק אותם ולא שהם יישבו שם.
מיכל רוזין: אז באמת לחשוב על תוכנית הכשרה כזו שאנחנו נמשיך ונקדם אותה.
מיכל רוזין: מכללת רופין כבר הכינה תוכנית כזו להשתלמות של מבקשי מקלט בחקלאות.
מיכל רוזין: אם אפשר לעשות את זה עם השתלמות של באמת השכלה גבוהה, אני חושבת שזה יכול להיות חשוב.
<יעקב מוסקוביץ: אנחנו נשמח לשתף פעולה בנושא הזה.
מיכל רוזין: אנחנו כמובן נמשיך לעקוב.
מיכל רוזין: אנחנו נמצאים בימים מאוד לא קלים, כשנושא הביטחון והבטיחות הוא בכותרות, אבל אנחנו עושים פה היום איזה שהיא הפוגה קצרה ובאנו לסיור כאן, במוסד לבטיחות וגהות.
מיכל רוזין: דנו בוועדה כמה פעמים בנושא והיה לנו חשוב לבוא ולבקר כאן ולשמוע את הדברים ממקור ראשון ולראות גם את הניידת ולראות כיצד הדברים פועלים.
מיכל רוזין: אני מעבירה את רשות הדיבור אליך, ולאחר מכן אתם רוצים משהו לדברי פתיחה, משה, שמעון?
משה מזרחי: הכנו דברי נעילה.
מיכל רוזין: אז אני אשאיר לו את דברי הנעילה.
<דניאל חדד: קודם כל ברוכים הבאים, מיכל, משה ושמעון.
<דניאל חדד: את שמעון אני לא רואה פה, אבל הוא בטח יגיע, וכמובן לעוזרים.
<דניאל חדד: אנחנו נעשה בהתחלה איזה היכרות קצרה ולאחר מכן ברשות
<דניאל חדד: כם אני אתן סקירה על המוסד, מה קרה איתו, מה קורה איתו ומה יקרה איתו בתקופה הקרובה שלו, כאשר בסך הכול הסקירה תיתן לכם איזה שהיא ראייה גם קצת אסטרטגית על המוסד וגם קצת טקטית של עשייה של הדברים.
<דניאל חדד: אבל לפני שאני אתחיל נעשה סבב היכרות.
<דניאל חדד: יש פה חלק מאנשי הסגל הבכיר, אז בבקשה.
<דניאל חדד: (סבב היכרות).
<דניאל חדד: אז אנחנו נתחיל בסקירה בקצרה, כמה שהיא יכולה להיות קצרה.
<דניאל חדד: כמו שאמרתי, אני אתן את הסקירה ואתם רואים שיש כמה סעיפים לסקירה הזו, אבל אנחנו נתחיל קודם כל עם סעיף החוק.
<דניאל חדד: אנחנו כמוסד אנחנו מוסד סטטוטורי מ-1954, על פי חוק שמי שבעצם החליט עליו זו גולדה מאיר, כשהיא הייתה שרת העבודה והרווחה.
<דניאל חדד: אז הם ישבו והחליטו על המוסד.
מיכל רוזין: דווקא כשהיא הייתה שרת העבודה והרווחה אני שומעת שהיא עשתה דברים טובים.
מיכל רוזין: אחר כך בתור ראש ממשלה היא כבר איבדה את הדרך.
<דניאל חדד: אנחנו חוגגים השנה, כמו שאתם רואים מצד ימין בשקף 60 שנה.
<דניאל חדד: אנחנו כמו הביטוח הלאומי, כנראה אותה ועדה הקימה גם את הביטוח הלאומי, אבל מאז המוסד הזה קיים.
<דניאל חדד: המוסד הוא תאגיד ציבורי מלכ"רי, בכוונה אני אומר את זה, כי אחרי זה בסקירה שלי תבינו למה אני אומר מלכ"רי ולמה תפיסת העולם קצת משתנה, כי אנשים חושבים מלכ"רי, ללא מטרות רווח, יש להם איזה שהיא תפיסת עולם שאתה לא צריך להרוויח כסף אם אתה מלכ"רי ובאתי וקצת שינינו את תפיסת העולם הזו.
<דניאל חדד: הייעוד של המוסד על פי החוק הוא קידום הבטיחות והבריאות התעסוקתית.
<דניאל חדד: חשוב שתזכרו את זה, כי תבינו בסוף למה אני אומר חשוב שתזכרו, כי יש פה, שוב, תפיסת עולם קצת שונה.
<דניאל חדד: קצת על המבנה הארגוני של המוסד.
<דניאל חדד: המבנה הארגוני הזה הוא מבנה ארגוני שלפני שלושה חודשים, המבנה הארגוני שונה.
<דניאל חדד: אנחנו בתהליך של שנה וחצי שינינו את המבנה הארגוני.
<דניאל חדד: אתם רואים פה את המבנה הארגוני כאשר מצד שמאל לנו יש מועצה, המועצה בעצם בנויה כמו שאתם רואים, נציגי ממשלה 50% - - -
מיכל רוזין: מה זה שינינו?
מיכל רוזין: זה חוק?
<דניאל חדד: כל מה שכתוב מצד שמאל של השקף, המועצה ונציגי הממשלה וכל מי שמרכיב את המועצה זה חוק, את זה עוד לא שינינו.
<דניאל חדד: אבל המועצה מונה בערך 40 איש, 50% מהם משרדי ממשלה, 25% מעסיקים ו-25% עובדים בהסתדרות וכמובן התאחדות תעשיינים.
<דניאל חדד: למועצה הזו יש מנהלת, המנהלת היא בעצם הדירקטוריון, 4 חברים, 2 ו-1, 1, הם הדירקטוריון שלנו.
<דניאל חדד: יש ועדות, ועדת כספים - - -
שמעון סולומון: איפה הם ממוקמים?
<דניאל חדד: לא, הם חיצוניים, הם כאילו מעלינו, יש דירקטוריון מעליי.
<דניאל חדד: אני הכנסתי את הסעיפים האלה כדי להבין איך המוסד עובד.
<דניאל חדד: מצד ימין יש את הוועדות, הוועדות הן של הדירקטוריון, ועדת כספים, תעשייה, בניין וחקלאות, כל אחת מהן היא ועדה מקצועית, למעט ועדת כספים שהיא זאת שבעצם בוחנת אותנו כל הזמן על ההתנהלות הכספית שלנו.
<דניאל חדד: אתם רואים את המבנה הארגוני של לפני שלושה חודשים, בשנה האחרונה עשינו עבודת מטה מאוד סדורה כדי לשנות את המבנה הארגוני.
<דניאל חדד: אתם רואים מה מוטת השליטה של מנכ"ל במבנה הארגוני, בעייתי מאוד לארגון שהוא קטן, הארגון מונה סך הכול 130 איש ואתם רואים כמעט 11 או 12 או 13 איש שהם ת"פ ישירות של מנכ"ל במבנה ארגוני כזה, מול מוסד כל כך קטן, זה מאבד את הערך שלו, מוטת השליטה בעייתית ואתה אומר שלא צריך את זה, כמנכ"ל אתה לא צריך כל כך הרבה מנהלים במקום אחד ואז אתה משטח את המבנה הארגוני הזה.
מיכל רוזין: אז איחדתם מחלקות?
<דניאל חדד: בדיוק.
<דניאל חדד: והנה המבנה הארגוני החדש.
<דניאל חדד: זה המבנה הארגוני, איחדנו אגפים, אגפים הפכו למחלקות ובעצם גם בטרמינולוגיה שינינו את השמות שלהם כי אנחנו חושבים שהשמות צריכים להיות קצת אחרת.
<דניאל חדד: כשאתה מאחד שתי מחלקות או שני אגפים מקצועיים אז אתה קורא להם מינהל מקצועות והם הופכים להיות מחלקות.
משה מזרחי: הלך קשה?
<דניאל חדד: הלך לא קל.
<דניאל חדד: בסוף אני אגיד לך מה היה קשה.
מיכל רוזין: השאלה האם אנשים הועזבו.
<דניאל חדד: לא.
משה מזרחי: בכל זאת שינוי פנימי הוא מאוד דורס.
<דניאל חדד: אני מסכים, כל שינוי הוא בעייתי, בעייתי מאוד.
<דניאל חדד: אבל הוא אושר והוא כבר בפועל.
<דניאל חדד: שוקי גויס לפני ארבעה חודשים, הוא ראש מינהל תפעול.
<דניאל חדד: לא היה תפקיד כזה.
<דניאל חדד: התפקיד הזה - - -
מיכל רוזין: ואז מתוכו נכנסו מנהלי האגפים השונים?
<דניאל חדד: כן, אבל יש פה מינהלים שלא היו לפני כן, כי כשאתה בודק את עץ המבנה הקודם אתה מבין שיש שני דברים שלא ברור לך איך הם לא היו קיימים, מינהל תפעול ומינהל משאבי אנוש.
<דניאל חדד: זאת אומרת בארגון של 130 איש לא טיפלו בכוח אדם או טיפלו בכוח אדם ברמה מסוימת, אבל לא פרופר אנשים ולא ראו את האנשים כאדם שצריך לטפל בו מהתחלה עד הסוף.
<דניאל חדד: מינינו, כמו שאתם רואים, מחלקת משאבי אנוש, פתחנו מחלקה חדשה.
<דניאל חדד: מינהל תפעול זה חדש ומינהל שיווק, מכירות והסברה זה חדש, שלא היה.
<דניאל חדד: ועוד מעט כשאני אספר על כל השינויים תבינו למה עשינו את השינויים האלה, בגלל תפיסת עולם אחרת.
<דניאל חדד: יש לנו ארבעה מחוזות, המטה שלנו יושב במזא"ה, ארבעה מחוזות, מחוז צפון, דרום, מרכז וירושלים, כאשר אנחנו יושבים פה במקום שהמכללה שלנו יושבת.
<דניאל חדד: יש לנו מכללה, היא יושבת פה וזה בשכירות.
<דניאל חדד: זה לא שלנו.
<דניאל חדד: קצת על תחומי הפעילות.
<דניאל חדד: כמובן תכנון אסטרטגי ומחקר זה דבר חדש שהכנסנו לארגון בארבעה-חמישה החודשים האחרונים, הכנה, ייזום, ביצוע פרויקטים מחקרים.
<דניאל חדד: הסמנכ"ל, מלהיות סמנכ"ל שמתעסק בכל הדברים השוליים, הפכנו אותו לסמנכ"ל שמתעסק ויש לו אחריות על כל התכנון האסטרטגי והמחקר.
<דניאל חדד: מינהל תפעול ולוגיסטיקה, בעצם איחדנו יחידות.
<דניאל חדד: עד לא מזמן כל אגף עסק גם בלוגיסטיקה וגם בתפעול, החלטנו שאין יותר, כל אגף יתעסק בתחום המקצועי שלו ויש אחד שמאחד את הכול ומתעסק עם זה.
<דניאל חדד: גם יש יתרון לגודל.
<דניאל חדד: ככל שבא כל פעם מישהו אחר מהמוסד ומדבר על האגף שלו, אז הוא קטן, כשבא כל המוסד לדבר על רכישה של משהו אז זה כבר הופך להיות יתרון של גודל בעסקים והמחירים יורדים.
<דניאל חדד: מחוזות.
<דניאל חדד: מבחינתנו המחוזות הם היחידה האופרטיבית, ממש, אלה שעובדים בשטח, המדריכים, שרצים בשטח, נעים בשטח, מדריכים בשטח, כמעט כולם במחוזות.
<דניאל חדד: שיווק, מכירות והסברה.
<דניאל חדד: שוב, זה בא מתפיסת עולם של חשיבה עסקית, שאני אדבר עליה בהמשך.
<דניאל חדד: על מינהל הדרכה דיברתי ומינהל מקצועות זה הגורם המקצועי התורתי שיושב במטה, אלוני מרכז אותו ואיחדנו שם שני אגפים, אגף הנדסה ואגף גהות, איחדנו את שתי המחלקות ביחד, שהפכו להיות מינהל מקצועות, שמדבר בלשון אחת וגם מסונכרן, כי גם גהות וגם בטיחות בעצם מסנכרנים אחד את השני ולפני כן כל אחד היה לבד.
<דניאל חדד: קצת על משאבי אנוש.
<דניאל חדד: אנחנו סך הכול, כמו אמרתי, 129 עובדים.
<דניאל חדד: אתם רואים שהארגון הזה הוא ארגון מאוד מקצועי, תואר שני, תואר ראשון, דוקטורים, כל מה שקשור בנושא הזה.
<דניאל חדד: מאוד מאוד מקצועי, אני נחשב לפחות מקצועי שם או בכלל לא מקצועי בתחום הבטיחות ואולי יש עוד אחד או שניים, כל השאר הם תותחים בתחום, הם מובילים בתחום, הם נחשבים לאוטוריטה בתחום, כך שאפשר רק להצדיע להם על היכולות שלהם ועל ההבנה שלהם בתחום הזה.
<דניאל חדד: לפי מגדרים אנחנו מדברים על 40% נשים, 60% גברים.
<דניאל חדד: בסך הכול ארגון שהוא - - -
משה מזרחי: שאלתי את מיכל אם היא מספיק מרוצה.
<דניאל חדד: אני רוצה להגיע להפוך, 60-40, אבל אני כבר לא אהיה.
מיכל רוזין: לא, אתם מפספסים שניכם, זה עניין התפקידים ותקרת הזכוכית.
משה מזרחי: היא מסתכלת על השולחן.
מיכל רוזין: גם בשירות המדינה יש הרבה נשים, השאלה באיזה תפקידים.
מיכל רוזין: לכן האחוזים - - -
משה מזרחי: סתם חיממתי את הגזרה.
משה מזרחי: לא התכוונתי.
<דניאל חדד: לא, זה בסדר.
<דניאל חדד: אני אגיד לך, יש לנו בתפקידים בכירים לפחות אחד - - -
מיכל רוזין: כמה מנהלי אגפים.
מיכל רוזין: חבל, לא נפתח פה את הדיון, אבל אין ספק שהמצב לא יהיה טוב אם אני אבחן אותו לעומק.
<דניאל חדד: לא, אני לא בטוח.
מיכל רוזין: אז אני מוכנה שתעביר לי, כי זה לא אומר.
<דניאל חדד: אז אני חושב שאת תהיי גאה בארגון שלנו.
<דניאל חדד: אני אעביר לך כמה בעלי תפקידים.
<דניאל חדד: דרך אגב, יש כאלה שלא רצו, שביקשנו והם לא רצו, מסיבות אישיות שלהם.
<דניאל חדד: אבל אנחנו בעד.
<דניאל חדד: אני גם אמרתי את זה לא מעט, שאני בעד.
<דניאל חדד: מאוד.
<דניאל חדד: קצת נתונים על תאונות.
<דניאל חדד: אני אסבר לכם קצת את האוזן, למי שרוצה לשמוע ולהקשיב ולהיות קצת מזועזע.
<דניאל חדד: כל שנה 73,000 איש נפגעים בתאונות עבודה, שביטוח לאומי מכיר בהם ומשלם להם כסף.
מיכל רוזין: זה תאונות קשות.
<דניאל חדד: לא חייב, כי תאונת עבודה היא תאונת עבודה, זה יכול להיות בינוני, קשה - - -
מיכל רוזין: כן, אבל ביטוח לאומי - - -
<דניאל חדד: ביטוח לאומי אחרי 12 יום שהוא נעדר - - -
משה מזרחי: אתה מתכוון שזה לא מחייב שזה נשאר עם נכות קבע.
<דניאל חדד: לא מחייב נכות קבע.
<קריאה: זה מעל 14 יום.
מיכל רוזין: זה כולל תאונות דרכים, למשל?
<דניאל חדד: כן, אבל רק בעבודה, בדרך לעבודה, מהעבודה ובעבודה.
<דניאל חדד: כן, זה כולל גם את זה.
<דניאל חדד: אבל המספרים הם גדולים.
<דניאל חדד: אין ספק שהם מספרים גדולים מאוד שצריך - - -
מיכל רוזין: ויש לכם הבחנה בין כמה בתאונות דרכים וכמה בעבודה בפועל?
<דניאל חדד: 29% תאונות דרכים.
שמעון סולומון: זה הולך ועולה?
שמעון סולומון: יש עבודה, יש מודעות, יש התאגדות.
<דניאל חדד: זו בדיוק הבעיה.
<דניאל חדד: אתה לאט לאט עולה על הבעיה.
שמעון סולומון: אתה יודע למה אני אומר את זה?
שמעון סולומון: הנתון פה כאילו לא משקף בהתאם להשקעה, כי זה לא שלא עושים כלום, עושים משהו.
שמעון סולומון: אז האם בכל זאת עולה זה אומר שהמציאות יותר בעייתית.
<דניאל חדד: זה אומר שגם אנשים לא מדווחים וזה אומר שהדיווח פה הוא מ-11 יום ומעלה.
<דניאל חדד: מי שנעדר מהעבודה 11 יום ומעלה מדווח פה, מי שפחות מזה לא מדווח כתאונת עבודה.
<דניאל חדד: זאת אומרת שתבין כמה יש תאונות עבודה שלא מדווחות כי ביטוח לאומי לא משלם, ויש הרבה יותר.
<דניאל חדד: אבל אתה עלית על הקטע שהגרף הולך ככה במקום ככה והשאלה שאני תמיד שואל את עצמי, אנחנו 60 שנה, למה זה לא יורד.
<דניאל חדד: תיכף אני אתן את ההסבר.
משה מזרחי: מרכיב השינוי זה תאונות הדרכים?
שמעון סולומון: זה לא שנגיד 20 שנה אותו תקציב למוסד לבטיחות ולגהות.
שמעון סולומון: הרי התקציב, אני יכול לחתום פה, הלך ועלה.
<דניאל חדד: אני תיכף אסביר את זה.
<שוקי דוניצה: גם את התקציב עלה, לא בהכרח עלו התקנים בצורה משמעותית.
<דניאל חדד: כן, היה פיחות זוחל.
<דניאל חדד: אתה יודע, אתה מוסיף 3% כל שנה, נגיד, 3% אתה מוסיף למשכורות, אתה לא מוסיף להביא אנשים.
שמעון סולומון: אני מדבר על התקציב בבסיס.
<דניאל חדד: אבל אני מראה את זה כדי שנקבל מושג על מה אנחנו מדברים.
<דניאל חדד: תסתכלו למטה, 2,000 נכים כל שנה, מעל 20% נכות, שמוכרים על ידי ביטוח לאומי.
<דניאל חדד: כל שנה.
<דניאל חדד: אני אומר 'חבר'ה, תוך עשר שנים אני מקים עיר, אנחנו 2,000 איש ואפשר להכריז עלינו כעיר', והנה, 20,000 נכים, לרכז אותם בעיר אחת ולשים ראש עיר נכה מתאונות עבודה.
מיכל רוזין: מתוך כמה עובדים?
<דניאל חדד: מתוך 3.5 מיליון.
<דניאל חדד: מספר ההרוגים הממוצע הוא 60 הרוגים בשנה, אף אחד לא מתייחס לזה.
<דניאל חדד: אם מתייחסים זה בשוליים.
<דניאל חדד: ממוצע 60.
<דניאל חדד: תיקחי 64, 60, 62, 52, יש פה מין משחק כזה, ותראו למטה, הרוב בענף הבנייה, ענף הבנייה זה נפילות מגובה, זה הרוב שם.
<דניאל חדד: אם אנחנו מדברים על כמה המדינה משלמת, תסתכלו כמה המדינה משלמת כל שנה.
<דניאל חדד: 4 מיליארד שקל ישיר ואנחנו מדברים על 11, 12, 13 מיליארד שקל עקיף.