GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דניאל חדד: זאת אומרת זה מטורף לגמרי.
<דניאל חדד: מדינת ישראל שמה 4 מיליארד שקל כל שנה, ואני העליתי את זה בכנס, אם אתה זוכר, מזרחי, ואמרתי שאת אף אחד זה לא מעניין שמוציאים 4 מיליארד שקל, אבל כשאנחנו מבקשים מיליון שקל, 'לא, לא, לא'.
<דניאל חדד: להוציא מהכיס 4 מיליארד, אין בעיה, מוציאים, להגיד, חבר'ה, בואו ניתן למניעה עוד 4, עוד 10 מיליון, לא יותר, 'לא, מה פתאום?
<דניאל חדד: אין תקציב' ולמה וכמה.
מיכל רוזין: כמו בתקציב הבריאות, אנחנו לא מאמינים במניעה במדינת ישראל.
<דניאל חדד: בדיוק, לא מאמינים במניעה, מאמינים בלתת כסף, ונותנים 4 מיליארד, יאללה, בוא ניתן, למה לא? מה, אם צריך לתת.
מיכל רוזין: יש לכם איזה שהיא השוואה בינלאומית מבחינת אחוזים של - - -
<דניאל חדד: כן.
<דניאל חדד: אנחנו נמצאים במקום טוב באמצע.
<דניאל חדד: מול מדינות אירופה, המדינות שמולנו, לא המדינות החלשות, לא עולם שלישי, אנחנו בממוצע של 2.1 ל-100,000 תושבים, מול מדינות אחרות שעומדות על 2-3, שהן היותר רחוקות מאיתנו, אבל אנחנו באמצע.
<דניאל חדד: אנחנו באמצע ויחסית טובים, אבל זה לא אומר כלום.
<דניאל חדד: מבחינתנו אנחנו לא מסתכלים על זה.
<דניאל חדד: אנשים באים ומריצים לי את זה מול העיניים ואומרים 'אתה טוב, למה אתה כל כך כועס?
<דניאל חדד: ' אמרתי 'אני ממש לא טוב', זה שאני מול העולם טוב זה עדיין לא אומר שאני טוב, זה אומר שיחסית לאחרים אני טוב.
<דניאל חדד: אני חושב שאנחנו לא טובים.
<דניאל חדד: אני חושב שגם העשייה שלנו היא טובה אבל לא מספקת.
<דניאל חדד: אלה הנתונים שנתתי לכם בריכוז, שצריכים להיחרת אצלכם בראש, כשאנחנו מדברים על זה.
<דניאל חדד: הנתון הכי מבהיל, שגם באוצר, היה פה מיקי לוי והוא נבהל והוא אמר את זה גם בכנס, 2.5 מיליון ימי עבודה הולכים לאיבוד כל שנה על תאונות עבודה.
<דניאל חדד: מטורף.
<דניאל חדד: ומי שומע את זה?
<דניאל חדד: מישהו מדבר, מישהו מעלה את זה ואומר 'חבר'ה, לא יכול להיות, צריך להפסיק עם זה?
<דניאל חדד: או צריך לצמצם את זה?' אף אחד.
<דניאל חדד: אף אחד לא מדבר, אף אחד לא אומר וכשאנחנו מראים את זה כולם מופתעים.
<דניאל חדד: אלה נתונים קיימים, רק מישהו צריך להרים אותם ולהגיד הנה הם קיימים, רק תתחילו לצעוק.
<דניאל חדד: דרך אגב, זה 6,000 שנה בערך.
<דניאל חדד: תחשבו, בן אדם שנולד לפני 6,000 שנה וחי עד היום והוא לא עובד והוא מקבל שכר 6,000 שנה.
<דניאל חדד: קצת על הביצוע של 2013.
<דניאל חדד: אנחנו באמצע 2014 לכן זה 2013.
<דניאל חדד: תראו בכמה אנשים אנחנו נוגעים בשנה בתחום ההדרכה וההכשרה, בכמעט 100,000 איש.
<דניאל חדד: אין מוסד כזה שנוגע ב-100,000 איש.
<דניאל חדד: מתוכם 60,000 איש זה בניידות.
<דניאל חדד: אתם רואים את הניידות האלה, אחרי זה אתם תבקרו שם ותראו אותן.
<דניאל חדד: אלה ניידות הדרכה שהולכות לשטח, יוצרות איזה שהיא פעילות הדרכתית של שעה, שעה וחצי או שעתיים, לעובד, לא מפריעות למקום העבודה, כי הוא לא שולח אותו ליום עיון, הוא מביא אותו, הוא מודרך וחוזר.
<דניאל חדד: זאת אומרת נתנו פה את כל הפלטפורמה לעובדים או למעסיקים כדי שיהיה להם מאוד נוח.
<דניאל חדד: אנחנו עכשיו בחשיבה נוספת, שאני ביקשתי לחשוב על זה יותר ברצינות, כל הסוגיה של בדיקות תעסוקתיות, שחובה לעשות אותן לעובדים, מה היום עושים?
<דניאל חדד: שולחים אותם לבדיקות יום שלם.
<דניאל חדד: באחד המפעלים, כשהייתי בביקור שם, מישהו העלה רעיון ואמר לי 'דני, תבנו ניידת.
<דניאל חדד: למה שנוציא אותם לבדיקות?
<דניאל חדד: תביאו ניידת כזו, שימו אותה במפעל יום שלם, נעשה את הבדיקות במפעל עצמו.
<דניאל חדד: הם יעלו, יעשו בדיקות דם, בדיקת שתן, בדיקות רנטגן בתוך הניידת ותיתנו להם את התוצאה'.
<דניאל חדד: ניקח רופא, ניקח אחות, ניקח כל מי שצריך בניידת, נעבור מפעל מפעל, המעסיקים לא יפסידו, הם לא יפסידו יום עבודה, כי הוא בא לשעה, שעה וחצי, עושה את הבדיקות וחוזר לעבודה.
מיכל רוזין: אבל זה יעלה יותר למדינה.
מיכל רוזין: כי המדינה שולחת לקופת חולים.
<דניאל חדד: קופת חולים קרס.
<דניאל חדד: כל המפעלים אומרים לי שזה קרס, הם לא מסוגלים לעמוד בזה.
<דניאל חדד: ואני אומר, וואלה, רעיון לא רע בכלל, לקחת ולהביא את השירות למפעל, שהמפעל לא יינזק.
משה מזרחי: גם אם זה אגרה.
<דניאל חדד: בדיוק, אגרה סמלית, שבה אני אכסה את העלות של הרופא ושל האחות, כי אני רוצה לכסות.
<דניאל חדד: אבל המפעל עצמו אומר 'אני מוכן לא לאבד את יום העבודה של העובד, כי זה לא רק מה שאני משלם לו, זה גם אני תוקע מכונה.
<דניאל חדד: תבוא אליי, אני אשלם לך את האגרה שצריך, את הכמה עשרות שקלים ותעשה לי את ה-100 איש בבת אחת'.
<דניאל חדד: ביקשתי לבחון את זה אצלנו בארגון, כי אני חושב שזה יעשה מהפך.
<דניאל חדד: זה גם בדיקת שמיעה, גם - - - אתה עובר בין המפעלים, איך הוא אמר לי?
<דניאל חדד: שלוש שנים עבודה מעכשיו יש לך לניידת הזו.
<דניאל חדד: זה רעיון לא רע.
<דניאל חדד: אבל אני אתעסק בתחום ההדרכה, אז אתם רואים בכמה אנשים אנחנו נוגעים בשנה, 30,000 מהם זה הכשרות ארוכות, של עד שנה, קורסי ממונים והכשרות שאני מדבר, 30,000 אנשים שהוכשרו זה בכסף, הם משלמים לנו כסף, אלה הכשרות שעולות כסף ואנשים באים.
<דניאל חדד: אנחנו מאוד יקרים בשוק, כי אנחנו הטכניון בתחום של הבטיחות.
<דניאל חדד: יש לנו מתחרים, קל להם להתחרות בנו כי אנחנו לא מורידים מחירים והם חותכים את המחירים, אבל עדיין מגיעים אלינו 30,000.
<דניאל חדד: זה כמו שמגיעים לטכניון או לאחת המכללות, זה ההבדל בינינו באיכויות שלנו.
משה מזרחי: מה זה מתחרה?
<דניאל חדד: בתי ספר אחרים שמלמדים בטיחות.
<דניאל חדד: בתי ספר פרטיים.
משה מזרחי: מורשים?
<דניאל חדד: מורשים, על ידי רגולציה, כן.
<דניאל חדד: מורשים ומתחרים בנו.
<דניאל חדד: אז אם אני לוקח בקורס ממונים, שהוא בכיר, 12,000 שקל, הוא לוקח 7,000, אבל עדיין באים אלינו.
<דניאל חדד: באים אלינו בגלל האיכות, אצלנו 99.9% מצליחים, אנחנו לא עושים את הבחינה, הרגולציה עושה, אבל אנחנו דואגים שהסטודנט יגיע מבושל לגמרי ואם הוא נכשל פעם אחת אנחנו ללא תשלום לוקחים אותו ומלמדים אותו כדי שהוא יעבור.
<דניאל חדד: כי זה השם שלנו ובעצם זה המוטו שלנו, להיות מאוד איכותיים, ברמה מאוד גבוהה, כדי להיות גם איזה שהוא טריגר לכולם להגיע אלינו.
<דניאל חדד: כי אם לא, אתה יכול לקרוס.
<דניאל חדד: בנושא הגהות, או הבריאות התעסוקתית, מי שלא יודע מה זה גהות, ואל תתביישו, אני מעריך ש-50% מהיושבים פה לא יודעים.
<קריאה: כבר ביררנו.
<דניאל חדד: ביררתם, כי פחדתם שמיכל תשאל אתכם, 'תגידו, אתם יודעים מה זה גהות?' ואתם לא תדעו.
<דניאל חדד: אני יודע מה זה יועצים.
<דניאל חדד: אז גהות זה בריאות תעסוקתית ואנחנו מבצעים פעילות של 1,300 בדיקות בשנה וכמובן כל נושא הבטיחות, אנחנו מסייעים ל-9,000 מפעלים בחינם.
<דניאל חדד: הקטע השמאלי הוא בחינם לגמרי.
מיכל רוזין: מה זה סיוע?
<דניאל חדד: סיוע זה המדריכים שלנו.
<דניאל חדד: יש לנו כ-60-70 מדריכים שבעצם דופקים בדלת לכל מפעל ומציעים את שירותינו, שירותי ייעוץ והדרכה, ביקור במפעל, ייעוץ בנושא של מכונה שהיא לא בטיחותית מה צריך לעשות.
<דניאל חדד: אנחנו יוצרים את הקשר מול הממונה בטיחות במפעל, מסתובבים איתו, עושים לו ביחד סקרים, בודקים, עוזרים לו בכל שאלה.
<דניאל חדד: זה הסיוע שאנחנו נותנים.
מיכל רוזין: שתי שאלות, אל"ף, אם הם מברכים על זה שאתם באים, או שזה מעיק עליהם.
מיכל רוזין: ודבר שני, מה אומר החוק, מאיזה גודל מפעל בעצם מחויב ממונה בטיחות?
<דניאל חדד: מ-50 ומעלה.
<דניאל חדד: לא קשור לאופי.
<אנדרי מטיאס: או שאופי המפעל מחייב מינוי ממונה בטיחות.
<דניאל חדד: אלה מאוד בודדים.
<אנדרי מטיאס: זה תעשיות מסוימות שבהם יש רמות סיכון מאוד גבוהות.
<דניאל חדד: כן, אבל זה לא העיקר, העיקר זה מ-50 ומעלה, זה ממוני הבטיחות.
<דניאל חדד: כמובן שאנחנו לא מתעסקים רק שם, גם במפעלים יותר קטנים, פחות מ-25 עובדים, גם שם אנחנו מתעסקים.
<דניאל חדד: אבל אני רוצה לומר פה משהו מאוד חשוב, הכול זה בהתנדבות, לנו אין שום סמכות להיכנס לשום מפעל.
<דניאל חדד: זו בדיוק העבודה הקשה.
<דניאל חדד: זאת אומרת יש מקומות שטורקים את הדלת בפרצוף - - -
מיכל רוזין: אז כששאלתי לגבי אם מברכים אתכם או - - -
<דניאל חדד: יש מקומות כאלה, כי הם מזהים אותנו עם הרגולציה, עם האכיפה, ואז הם אומרים, 'רגע, אתה אכיפה?', אנחנו אומרים לו 'לא, אנחנו לא אכיפה, אנחנו באנו לעזור', ואנחנו גם שומרים על סודיות, אנחנו מבטיחים להם לשמור על סודיות עד רמה מסוימת.
<דניאל חדד: הרמה המסוימת זה שאם יש סיכון חיי אדם מאוד ממשי כרגע ולא מתקנים מה שביקשנו אנחנו מיד מודיעים לאכיפה והאכיפה נכנסת, אבל אין הרבה כאלה.
<דניאל חדד: לשמחתנו.
<דניאל חדד: אבל כל מה שנאמר במפעל נשמר אצלנו, שום מעבר לטובת הרגולציה או האכיפה אנחנו לא מעבירים, כדי לא ליצור איזה שהוא לינקג' בינינו לבינם.
משה מזרחי: זה עלה ביום הבטיחות.
משה מזרחי: זו סוגיה מאוד מרכזית והבנו שלא צריך ללכת למקום של לחייב מפעלים לעניין הזה, כי הם ישר לוקחים את זה למקום האכיפתי, כשלא לזה הוא נועד.
<דניאל חדד: את צריכה לראות.
<דניאל חדד: מדריך מגיע למפעל, אם קצת הוא מרגיש שאתה הולך לאכוף הוא לא מדבר איתך, הוא לא פותח כלום.
<דניאל חדד: כשהם יודעים שאנחנו לא, הם פותחים הכול.
<דניאל חדד: וזה מה שאנחנו רוצים, תפתחו את הכול, אנחנו נעזור לכם ואנחנו מבטיחים לשמור על סודיות מוחלטת וזה מאוד עוזר לנו.
<דניאל חדד: כרגע הייתה ועדה גדולה מאוד, ועדת אדם שהתכנסה במשך שלוש שנים והחליטה להקים רשות ובתוך הרשות המוסד לבטיחות יהפוך להיות אגף ומינהל הבטיחות לידו.
<דניאל חדד: השר בנט אמר מאוד ברור, שחומה סינית צריכה להפריד בין שניהם.
<דניאל חדד: ברגע שעובד/מנהל מפעל יבין שיש איזה לינקג' בין שניהם איבדנו את מקום העבודה שלנו, אין לנו שום מקום להיכנס אליו, כי פסיכולוגית הוא אומר 'רגע, אתם באותה רשות, אתם באותו אגף, המנהל אותו מנהל', הוא יעביר את המסרים ואז ישלחו אותם לפה ויגידו להם א', ב', ג', ד' והוא לא ירצה לעשות את זה ואז איבדנו בעצם את הדבר הכי חשוב שזה פעילות ערכית מאוד של האנשים, שעושים את זה מתוך באמת רצון לסייע, מצד שני הרצון של המנהל להכניס אותך למפעל, כי אם לא, הוא לא יכניס אותך, אלא אם כן תביא צו ולנו אין צו.
שמעון סולומון: זה עניין של מודעות.
שמעון סולומון: אם אנשים מבינים קצת לעומק ולטווח ארוך מה זה יחסוך.
שמעון סולומון: אני לא זוכר את החברה, יש חברה לבנייה שהם יקרים, אבל משקיעים הכי הרבה בנושאי בטיחות.
שמעון סולומון: הם אמנם יקרים, אבל יודעים שאצלם אף אחד - - -
<דניאל חדד: לא נפגע.
<דניאל חדד: נכון.
<דניאל חדד: דרך אגב, אני יכול להראות לך, הייתי בתנובה, הייתי בכי"ל, אלה דוגמאות קלאסיות לפעילות בטיחותית ברמות, כי מדובר על רמה בינלאומית.
<דניאל חדד: תיקח את מכון התקנים, עובדים שם ברמות מאוד גבוהות של בטיחות, משקיעים הרבה מאוד כסף כי הם מבינים.
<דניאל חדד: אין משחקים, לא משחקים.
<דניאל חדד: הם לקוחות שלנו עכשיו, זאת אומרת נכנסנו שם חזק לעבוד איתם.
מיכל רוזין: הגיוני שהם גם עושים את זה, כי הם מחויבים, כמו שאתה אומר, מבחוץ.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים לעשות דברים מאוד יפה כשמישהו מבחוץ אומר לנו 'תיזהרו'.
מיכל רוזין: גם הממשלה שלנו נוהגת אותו דבר.
<דניאל חדד: יש גם מפעלים בצפון, עכשיו הייתי בביקור בצפון, שהם - - -
שמעון סולומון: אני חולק על זה.
מיכל רוזין: דיברתי על סחר בנשים, לא דיברתי על ענייני ביטחון.
מיכל רוזין: שבאים ואומרים לנו 'או שתתקנו את זה או שאתם תיענשו', אז אנחנו מתייצבים.
שמעון סולומון: אני אגיד לך על מה אני חולק.
שמעון סולומון: אם אין את המודעות הזאת, גם אם יהיו חוקים ימצאו, במיוחד אנחנו הישראלים, את העקיפה.
שמעון סולומון: אבל אם יש מודעות, הבנה בסיסית יושבת חזק, אז - - -
<דניאל חדד: ועוד חצי דקה או דקה אני אכנס למודעות, איך מחדירים את המודעות, וזו תפיסת העולם החדשה שאנחנו מדברים עליה.
<דניאל חדד: החדרת המודעות, מה עושים?
<דניאל חדד: 60 שנה ניסינו ולא הצלחנו, מה צריך לעשות?
<דניאל חדד: מישהו צריך להתעורר ולהגיד 'חברים, צריך לעשות משהו', 60 שנה דוחפים ולא קורה כלום.
<דניאל חדד: להיפך, הכול עולה, המחירים עולים, התשלומים עולים.
<דניאל חדד: אתה לא רואה שמשהו לא בסדר?
<דניאל חדד: מישהו בא והסתכל, משהו לא בסדר?
<דניאל חדד: ופה אנחנו עכשיו נכנסים ונכנסים חזק בשנתיים האלה.
<יקי אלעד: אם אפשר רק הערה.
<יקי אלעד: אנחנו כל פעם שוכחים וגם ועדת אדם שכחה בנושא, שבכל העולם האכיפה מופרדת מהסברה.
<יקי אלעד: זאת אומרת אנחנו הישראלים תמיד אוהבים להמציא המצאות, אבל אם מסתכלים על כל העולם בנושא הבטיחות, כמעט בכל המדינה יש גוף אוכף שהוא נפרד לגמרי מהגוף המסביר, וזה עונה על חלק ממה ש - - -
<דניאל חדד: ברשות
<דניאל חדד: כם אני רוצה להמשיך קצת.
<דניאל חדד: תראו, אנחנו מתעסקים גם בפרויקטים ערכיים, אתם יכולים לראות, יש לנו סך הכול עשרה פרויקטים, אבל שמתי פה את הפרויקטים הערכיים, גם לחנך את האנשים המוגבלים בצורה מסודרת, על רקע נפשי, על רקע חושי, על רקע פיזי ולנושא בטיחות.
<דניאל חדד: שם במפעלים שלהם אפילו, אני עכשיו הייתי באיזה שהוא מפעל שבחרו שם - - - כמה היו שם?
<דניאל חדד: 25 איש שהם נאמני בטיחות, אנשים מוגבלים שהפכנו אותם לנאמני בטיחות במפעל שלהם, של המשקם, שזה מדהים לראות אותם ואיך הם הסכימו ואיך הם באו והשקענו הרבה מאוד פעילויות שם.
<דניאל חדד: קצת על העובדים הזרים.
<דניאל חדד: אנחנו עושים פעילויות לא מעטות עם עובדים זרים ויש לנו גם תכנית מאוד סדורה, חדשה, איך פועלים מול הנושא הזה.
<דניאל חדד: אני יודע שיש שם פער שאנחנו מנסים לסתום אותו, מנסים לכסות אותו בכל מיני פעילויות שאנחנו עושים.
<דניאל חדד: אנחנו לא בקצה של הפעילות שלנו שאנחנו צריכים להיות, אנחנו לא בקצה, אנחנו בהתחלה שלה, כי תיכף, אלון, תסביר רגע על הפעילות מול עובדים זרים וגם תספר על השגרירויות וכל מה שאנחנו עושים כדי להפוך את זה למשהו שהוא מאוד מוסדר, מאוד מסודר, שלא יהיה פה עובד שייכנס לארץ בלי לקבל הדרכה, עוד לפני שהוא מתחיל לעבוד.
<דניאל חדד: אנחנו עובדים עכשיו מול משרד החוץ ומול השגרירויות עם רפרנטים, להכין איזה שהוא שולחן עגול קבוע שבו כל עובד שנכנס לארץ, או באלק עם התאגיד, יש תאגיד מסודר שמביא 15,000 או 10,000 עובדים זרים כל פעם, הבנו עכשיו שיש דברים כאלה של תאגיד כוח אדם, שאנחנו נחייב אותו, יחד איתנו כמובן, שכל פעם שמגיעה קבוצה, קודם כל הדרכה.
<דניאל חדד: אין מצב שהוא הולך לעבוד ואחרי זה 'תביא אותו' ולך תוציא אותו ואם בעל הבית ירצה להוציא אותו.
מיכל רוזין: למה לא לעשות את זה כבר שם?
<דניאל חדד: איפה שם?
<דניאל חדד: בחו"ל?
<דניאל חדד: אנחנו רק נשמח.
<דניאל חדד: אבל בוא ניתן שלוש דקות לאלון.
מיכל רוזין: שלושתנו נסענו מטעם הוועדה לבחון את המיונים שנעשים במסגרת ההסכם הבילטראלי לעובדי בניין במולדובה, עכשיו זה עומד להתקיים ברומניה ולאחר מכן מקווים שזה יהיה סין ואני חושבת שכחלק מהעניין, עושים להם איזה שהיא הדרכה על הזכויות וכדומה, יכול להיות, אולי לא בשלב המיונים, אבל בשלב שכבר יודעים מי הקבוצה שנבחרה - - -
משה מזרחי: במיונים זה לא לעניין.
מיכל רוזין: במיונים זה לא לעניין כי אתה עושה להם - - -
שמעון סולומון: אבל אלה שהתקבלו, בוודאי לעשות להם את זה שם.
משה מזרחי: הם דווקא העלו את זה מטעם איגוד הקבלנים, למשל, שהצומת הכי נכון, הם מובאים הנה במרוכז אחרי תהליך המיון, כשהם מגיעים הנה במרוכז זו ההזדמנות שבה - - - כי הם מתפזרים.
<דניאל חדד: על זה דיברתי.
מיכל רוזין: כבר בשדה התעופה - - -
משה מזרחי: אלה שנמלטים נמלטים בלי שום קשר.
<דניאל חדד: מיכל אומרת שם.
<דניאל חדד: אין לי בעיה לשלוח מדריכים לשם.
משה מזרחי: יש להם מספיק תקציב בשביל להכיל אחד מכם.
<דניאל חדד: אין לי בעיה לשלוח שני מדריכים לשם.
<דניאל חדד: אני אומר לכם, אנחנו גם נציע את זה, אבל אם אתם תדחפו מבחינתכם של לתת את זה, אנשים שלנו ייצאו להדריך אותם בתחום הבנייה, בתחום החקלאות, כל מה שצריך.
מיכל רוזין: אני לא יודעת אם לקחת את זה כמחמאה או כ - - -
<דניאל חדד: שמה?
שמעון סולומון: זו סופר מחמאה.
<דניאל חדד: איזה מזל שאנחנו פה.
<דניאל חדד: אלון, שלוש דקות ונרוץ קדימה.
<אלון פל: קודם כל צריך להגיד שאנחנו מבחינתנו כל עובד זה אדם, אנחנו לא מסתכלים על המוצא שלו, אנחנו לא מסתכלים על התפוצה - - -
שמעון סולומון: באמת, ככה זה הולך?
שמעון סולומון: אתה מדבר ברצינות?
שמעון סולומון: לי זה ברור מאליו, למה צריך להגיד את זה?
<דניאל חדד: לא, היחס לעובדים הזרים, הכוונה.
שמעון סולומון: הם גם בני אדם.
<אלון פל: לפעמים הם לא מרגישים ככה.
שמעון סולומון: כשאומרים את הדבר הברור מאליו זה מדאיג.
שמעון סולומון: רק שתדע.
<אלון פל: אבל מבחינתנו זה ברור וככה גם המדיניות של המוסד בתמיכה שלו לקידום הבטיחות לעובדים זרים.
<אלון פל: לראיה יש לנו שני סוגים של ניידות רווחה, ניידת אחת הגדולה היא ניידת בטיחות בתעשייה ובבנייה, וניידת בטיחות בחקלאות, שיש לנו שתיים כאלה.
<אלון פל: הן בשלוש שפות, בעברית, ערבית ותאית, ולצורך העניין התוכנה או היכולת שבשפה היא יכולת הוספה על פי מקום המוצא של העובדים הזרים.
<אלון פל: מה שאתם רואים כאן, קודם כל חלק מהדברים הוצגו בוועדה אצלך, חברת הכנסת רוזין, גם ביום הבטיחות כשהיינו בכנסת ראיתם סרטון של הניידות - - -
מיכל רוזין: והבטחתי לך שתקבל זמן מיוחד.
<אלון פל: כן, אז הנה קיבלתי.
<אלון פל: מה שעלה כאן, גם מצדכם וזה גם רעיון שנמצא אצלנו, יוצגו בשני וקטורים מקבילים.
<אלון פל: קודם כל הרעיון הוא לתת לעובד הזר הדרכה על בטיחות בתחום העבודה שאותו הוא עומד לעשות.
<אלון פל: זו המטרה, השאלה היא איפה ופה שני הווקטורים, האחד זה מול רשות ההגירה, והיא הכתובת לבצע את ההדרכה לפני שמגיעים לארץ, ויש עבודה שמרכזים אותה במשרד החוץ, עם הג'וינט, עם עוד משרדי ממשלה, עם מינהל הבטיחות ואנחנו.
שמעון סולומון: הג'וינט ג'וינט או - - -
<אלון פל: לצורך העניין הדיון הזה אמור להיות בקרוב, שבו אני מציג את הרעיון הזה.
<אלון פל: לנו גם יש את היכולות להפיק חומרים, גם כתובים, גם מצולמים, בשפות שונות וגם אם צריך לשלוח מדריך וכל העניין של התרגום.
<אלון פל: זו פעילות, כל פעילות שתסוכם אנחנו מסוגלים לבצע אותה.
<אלון פל: הווקטור השני זה אם יוחלט שזה לא יהיה שם, אלא בארץ, אז זה כבר מול איגוד תאגידי כוח אדם שלפני שהעובדים האלה, איך שהם מגיעים לארץ, לפני שהם עוברים למעסיקים שלהם מרכזים אותם במקום מסוים, זה יכול להיות בשדה התעופה, זה יכול להיות בכל מקום אחר שיוחלט עליו, ואנחנו מגיעים לשם וגם שם יש לנו את היכולות לעשות זאת ולהדריך אותם לפני שהם מגיעים למעסיקים.
<אלון פל: לצורך העניין, עובד בכל מקום שלא יהיה, צריך לקבל הדרכה לפחות פעם בשנה והמעסיק חייב לוודא שההדרכה שהוא העביר לו, הוא מבין אותה, אם זה בשפה שלו ואם זה בתוכן שהוא קיבל.
<אלון פל: לכן אנחנו מדברים על מגוון השפות שאנחנו מדריכים את האנשים.
<אלון פל: ואנחנו רוצים להגיע אליהם, אם הגענו אליהם אז אנחנו נלווה אותם פה.
<אלון פל: הדבר השלישי, צריך להגיד, וזה יהיה גם כן מול משרד החוץ, אנחנו רוצים שמשרד החוץ יעזור לנו ליצור קשר עם השגרירויות שיש להם עובדים זרים בישראל.
<אלון פל: אז אמרנו, בפעם הראשונה לפני שהם הולכים לעבודה ניתן להם את ההדרכה, שנה שלמה לפחות יש לנו להיות בשקט, אבל לקבוע מועדים במהלך העבודה של העובדים הזרים בישראל שבהם באחריות השגרירויות שלהם, ולדוגמה בדיון על התמותה של התאילנדים הייתה נציגת משרד העבודה של תאילנד שעובדת בשגרירות כאן בישראל והיא פנתה אליי קודם כל כדי להחליף פרטים כדי לראות איך יוצרים קשר.
<אלון פל: הדוגמה הזאת היא שהיא כשגרירות תדאג לרכז את העובדים במספר מופעים, אנחנו נבוא, ניתן את ההדרכה ובכך אנחנו גם נותנים לעובדים את המודעות לבטיחות ואנחנו גם עוזרים למעסיקים שלהם במדינת ישראל, שמילאו את חובתם.
<דניאל חדד: זה בקצרה.
מיכל רוזין: איזה שפות נוספות?
<אלון פל: בחקלאות יש עברית, ערבית ותאית.
<אלון פל: בתעשייה יש ברומנית, ברוסית, בטורקית, בסינית, ערבית, עברית.
מיכל רוזין: מה זה סינית?
מיכל רוזין: זה ההקלטות האלה בניידות.
מיכל רוזין: זאת אומרת אם יש לעובד שאלה, דבר ללמפה, כמו שאומרים אצלנו בסינית.
<אלון פל: לא, זה בדיוק העניין, את תראי את זה בניידת אחר כך, זה היפראקטיבי.
<אלון פל: את יושבת, שומעת איזה שהיא סקירה ואז שואלים אותך שאלה ואת לוחצת על כפתור התשובה - - -
מיכל רוזין: אני ראיתי.
מיכל רוזין: אני שואלת, בסופו של דבר אם יש לו שאלות נוספות, נגיד יש לו איזה בעיה אישית שהוא - - -
<אלון פל: אין ספק, זה גם עלה אצלך בוועדה, נושא התרגום הוא חשוב לעובדים לא רק בהדרכות בטיחות, בעיקר זה שהוא משאב שחסר בקשר איתם.
מיכל רוזין: אם עלה מול רשות ההגירה, הרי בכל קבוצה של תאילנדים שמגיעה או סינים אנחנו שומעים על זה הרבה, ראיסים, קוראים להם הקבלנים בבניין, יש מישהו אחד שהוא אחראי על הקבוצה, האם יש ניסיון איתו להגיע, שהוא יהיה אחראי, שהוא יוביל את העניין, שהוא יעשה את - - - זאת אומרת אני חושבת שנורא חשוב החיבור לאנשים בשטח, למי שמארגן את הקבוצות.
מיכל רוזין: לא כולם, יש כאלה שהם בודדים ופה יש שניים ופה יש שלושה, אבל הרבה פעמים יש קבוצות מאוד מאוד גדולות ש - - -
<דניאל חדד: שהמארגן שלהם הוא בעצם עובד זר?
<אנדרי מטיאס: מיכל, לגבי תאילנדים יש לנו מתורגמנית, היא - - -
מיכל רוזין: אם כך יקרה, עומדים להביא לפה כ-8,000 סינים לעבודה בבניין.
מיכל רוזין: זו כמות מאוד מאוד גדולה שאני חושבת שכדאי להיערך לזה לפני, כשעכשיו משרד החוץ עדיין לא סגר את ההסכם ותהליך המיונים ייקח זמן, אבל אני חושבת שאם כבר אתם יודעים, יש החלטת ממשלה לגבי העניין ואתם יודעים שזה עומד לקרות שווה לנסות לראות איך אתם נערכים לעניין ואני אגיד גם בסוגריים, יש הרבה מאוד ישראלים היום, לצערי לא אני, שדוברים סינית, לומדים סינית, דוברים סינית, באוניברסיטאות, המון סטודנטים.
מיכל רוזין: זה נהיה טרנד רציני וטוב שכך, התעשייה והכלכלה הסינית, אנחנו יודעים מה מעמדה בעולם ויש הרבה מאוד סטודנטים, אני מכירה לפחות שניים כאלה שאפשר לגייס אותם לעבודה.
מיכל רוזין: אני חושבת שלהיערך מראש, כשיודעים שעומדים לבוא כמה אלפים, זה חשוב, במיוחד כשהם באים לבניין ורוב הבעיות הן בבניין ובמיוחד שאת הסינים בבניין רוצים לעבודות הקשות, לקומות הגבוהות - - -
<דניאל חדד: בעלי הסיכון הגבוה.
מיכל רוזין: זו כמות אדירה.
מיכל רוזין: תחשוב שאתה מצליח להגיע ל-7,000 איש.
<דניאל חדד: זה חלק מחשיבה שנעשה באמת בכל מה שקשור לנושא של העסקת הסינים.
מיכל רוזין: אני אומרת שתיערכו כי זה עומד לקרות.
<דניאל חדד: נראה איך אנחנו מפתחים את זה, להעסיק פה אנשים מומחים שגם דוברי סינית, שיוכלו לתת את ההסברים.
<דניאל חדד: אני מסכים לתפיסה הזו.
<דניאל חדד: בואו נמשיך הלאה.
<דניאל חדד: יש פה כמה דוגמאות שאנחנו נותנים על השפות.
<דניאל חדד: זה כל הפעילויות שלנו, שאנחנו עושים, מה שהוא סקר.
<דניאל חדד: אנחנו קצת נדבר על התקציב, אז תראו שהתקציב שלנו בסך הכול כ-50 מיליון שקל.
<דניאל חדד: אנחנו מדברים על 30 מיליון שקל מהביטוח הלאומי, שרובו, כמעט 25 מיליון שקל זה משכורות ל-130 איש, כל השאר זה אחזקות, תשתיות, ואני לא רוצה להגיד באחוזים כמה, זה יהיה בדיחה, אבל פיתוח ממש כמעט - - - קרנות.
<דניאל חדד: כל הפרויקטים זה על בסיס קרנות.
<דניאל חדד: זה נקרא קרן מנו"ף, לפעולה מונעת, זה התקציב שאנחנו מקבלים וכמובן הכנסות עצמיות, שאנחנו מדברים על כמעט 11 מיליון שקל הכנסות עצמיות ואני מדבר על כך שאנחנו מלכ"רים, אז אלה הכנסות עצמיות שלנו שחוזרות חזרה להגברת הפעילות השוטפת.
מיכל רוזין: שזה בעיקר על קורסים לממונים?
<דניאל חדד: ההכנסות הן מהדרכה, יש לנו הרבה מאוד פעולות הדרכה שאנחנו עושים.
<דניאל חדד: אני לא מדבר על ההדרכות בשטח, אני מדבר על הדרכות במכללה או במחוזות, וגהות, כל הבדיקות התעסוקתיות שאנחנו עושים בתחום הגהות, הבריאות התעסוקתית.
<דניאל חדד: אנחנו גובים על זה כסף.
<דניאל חדד: זה איזה שהוא גרף שבו אנחנו מספרים לכם איך אנחנו עובדים, באיזה צורה אנחנו עובדים ואתם רואים תהליך עבודת מטה מאוד סדור.
<דניאל חדד: התחלתי את תפקידי לפני כשנתיים והכנסתי את התהליך הזה כדי להיות מאוד מסודרים, כדי להגיע בסופו של דבר ליעד שאנחנו רוצים ואתם רואים, יש שם תיקוף יעדים, מטרות, חזון, כל מה שאנחנו מכירים מכל ארגון שפועל כמו שצריך.
<דניאל חדד: זו הדרך שבה אנחנו עובדים כעבודת מטה סדורה ולפי זה גם אנחנו בודקים, על פי סטטוסים שאנחנו עושים אם אנחנו מתקדמים או לא מתקדמים.
<דניאל חדד: תסתכלו על זה, פה הרפורמה הגדולה.
<דניאל חדד: שמעון, אתה שאלת על מודעות.
<דניאל חדד: תסתכל על החזון הזה ותראה למה אני מתכוון.
<דניאל חדד: זה חזון ניהולי, זה לא חזון לשבעים-שמונים שנה, הוא חזון ניהולי לחמש שנים, קרי מ-2013 עד 2018, איפה אנחנו כמוסד רוצים להיות.
<דניאל חדד: אם עכשיו ב-2013 היינו עוצמים את העיניים וחוזרים ב-2018, או טסים וחוזרים, מה אנחנו צריכים להיות.
<דניאל חדד: אנחנו קבענו לעצמנו שאנחנו צריכים להיות מרכז ישראלי לאומי לקידום הבטיחות והבריאות בתעסוקה, אבל פה השינוי הגדול, במעגל החיים השלם.
<דניאל חדד: כלומר המנדט שלנו הוא להתעסק רק בגיל 22 עד 67, זה המנדט שלנו, ואנחנו אמרנו די, מספיק, לא הולך, לא עובד, לא עובד להתעסק שם, צריך מודעות, צריך חינוך.
<דניאל חדד: ומי עושה את החינוך ואת המודעות אם לא הילדים?
<דניאל חדד: אז בואו נתחיל שם, נתחיל בבית.
<דניאל חדד: נתחיל בבית, נעבור לגני הילדים, נעבור למוסדות החינוך וכשהוא יגיע לגיל 22 הוא מבושל, אני כבר לא צריך כלום יותר שם.
מיכל רוזין: נכון, אין ספק.
<דניאל חדד: זה החזון שלנו ומשם אנחנו עכשיו אומרים שאם שישים שנה לא הצלחנו, בואו נתחיל משם, אני בטוח שבעוד עשר שנים נצליח, כי לא תהיה דרך אחרת.
מיכל רוזין: זה דורש שינוי פה?
<דניאל חדד: זה דורש שינוי.
<דניאל חדד: זה דורש שינוי בתפיסה, בחקיקה פחות, אבל בתפיסה זה דורש שינוי.
מיכל רוזין: למה, אם לפי החקיקה אתם - - -
<דניאל חדד: כי אני אומר שבחקיקה אף אחד לא אמר לי איך.
<דניאל חדד: אמרו לי תתעסק בזה, אף אחד לא אמר לי איך ואני אומר איך?
<דניאל חדד: דרך הבית.
שמעון סולומון: יותר מזה, בשביל שינוי שאתה מדבר, שהוא בעצם הכי טוב והכי נכון, צריך שיתוף פעולה של תעשייה ומסחר וצריך את משרד החינוך, המשרדים האלה.
שמעון סולומון: אני אומר לך, כשאתה אומר להם חוק הם ישר - - -
<דניאל חדד: אני קולע לדעתם של חכמים.
<דניאל חדד: תיכף תראה מה אנחנו עשינו בשנתיים האלה, אבל חייבים לעשות שינוי.
<דניאל חדד: אנחנו יכולים לבוא לוועדת שרים ולבוא לכל הוועדות למיניהן ולהגיד 'מה לעשות?
<דניאל חדד: אנחנו עושים, תראו תשומות, תסתכלו על התשומות, כמה עשינו', יגידו לנו, מחיאות כפיים, 'אתם תותחים, אבל התוצאות לא מראות ככה.
<דניאל חדד: אז מה עשיתם?
<דניאל חדד: כאילו כל הכבוד, אנחנו משקיעים בכם 30 מיליון, 40 מיליון, 50 מיליון ואין תוצאות.
<דניאל חדד: אז תגידו, אתם מפעל רציני?
<דניאל חדד: ' במפעל עסקי מיד היו מפטרים אותנו.
<דניאל חדד: אז כשאתה בא ואומר את זה, כן, אני אומר את זה כמנהל המוסד, אני אומר את זה, אנחנו לא נותנים את התוצר שאנחנו צריכים לתת, את הירידות האלה.
<דניאל חדד: צריך לעשות שינוי, בואו נעשה את השינוי ביחד.
<דניאל חדד: אז זה השינוי.
<דניאל חדד: אתם רואים כתוב 'מעגל חיים שלם - שינוי תרבות הבטיחות במדינה'.
<דניאל חדד: ואנחנו אומרים את זה כי אנחנו מוסד סטטוטורי היחידי במדינה שאני אומר אל תתעסק רק בבטיחות, תרכז סביבך את כל מי שהמילה בטיחות בתוכו, כמו הרשות הלאומית למניעת תאונות, כמו הארגון בטרם, כמו אור ירוק, תרכז אותם סביבך, כולם מדברים בטיחות, בוא נרכז את המשאבים ונחשוב.
<דניאל חדד: אתם תחשבו על הילדים, אני אחשוב - - - אבל לדבר יחד.
<דניאל חדד: וזה מה שאנחנו עושים עכשיו.
<דניאל חדד: זה בדיוק מה שאנחנו עושים עכשיו.
<דניאל חדד: ואני אומר לכם, המקום היחידי לשינוי תרבות זה לא אנחנו, כי איתנו יכולים לדבר שעות, ימים, לילות.
<דניאל חדד: אנחנו לא נשנה את התרבות.
<דניאל חדד: היחידים שמשנים תרבות במדינה אלה הילדים.
<דניאל חדד: תראו את המחזור היום.
<דניאל חדד: מה קורה במחזור היום?
<דניאל חדד: דיברו איתנו, אנחנו מעלימים, ככה זורקים בקבוק, לא בא לנו ללכת עד המחזור.
<דניאל חדד: אני רוצה לראות אותנו עושים את זה ליד הילדים שלנו, אין מצב כזה.
<דניאל חדד: הילד קורע אותנו.
<דניאל חדד: אני כל פעם מספר את הבדיחה, ב-12 הילד בא מהגן, אומר לאמא שלו 'אמא, אני צריך להביא מחר 3 בקבוקים ריקים', והיא שכחה, 12 בלילה היא מתעוררת, כולה מבועתת, מזיעה, כי אין לה בקבוקים, הולכת למקרר, מוציאה קולה, שופכת, רק מכינה לו את זה.
מיכל רוזין: רציתי להגיד, זה חלק מהתוצאות השליליות של החינוך למחזור.