GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זרי חזן: יש מדיניות – תבצעו אותה, אבל אי אפשר לעשות מדיניות ממשלה, וכך התחושה, כאילו אנחנו עושים איזו שהיא מלחמת מאסף, להמאיס את החיים על החברה האלה, על מבקשי המקלט, שהם עדיין מוגדרים כמבקשי מקלט ואתם צריכים לנהוג בהם לפי האמנה.
<זרי חזן: ולפי האמנה גם צריכים לספק להם עבודה ואת כל הצרכים האישיים ובריאות והכל.
<זרי חזן: עכשיו, מה שאני אומר זה דבר פשוט: יש פה מפגש אינטרסים ברור שעולה כל פעם בוועדה הזאת וגם בוועדה המקבילה של חברת הכנסת רגב, של חקלאים שדורשים ידיים עובדות.
<זרי חזן: יש אינטרס מאד גדול, וזה לא אתם, יש אינטרס מאד גדול לעובדים האלה לעבור לאותם מקומות, לצאת מדרום תל אביב ולהתפרנס בכבוד.
<זרי חזן: אפשר לעשות את זה.
<זרי חזן: אחד.
<זרי חזן: שניים, ממך אני מבקש, אתה יודע, אם זו מדיניות – תגידו אותה.
<זרי חזן: המדיניות שלכם היא להמאיס את החיים עליהם - שהם יעזבו כמה שיותר מהר, יקבלו את ה-3,500 דולר ויטוסו מפה – תגידו את זה.
<זרי חזן: תגידו את זה לפחות שנדע כולם להתמודד שזו ההגדרה שלכם של התפקיד, כי זו התחושה.
<זרי חזן: עכשיו, תשמע, זה שאתה מתייעל ומרגיש מאד טוב עם זה בתור אזרח, שאתה בא ואומר חברה, אני מתייעל, אני פותח עוד אזורים, אבל שנינו יודעים שזה לא רק זה.
<זרי חזן: אחרי שהם מגיעים לחולות הם מותשים, אחרי שהתשתם אותם פה הם מגיעים לחולות, יושבים איתם ומסבירים להם כמה זה טוב לעזוב.
<זרי חזן: עכשיו, זה ברור שמבקש מקלט בכל העולם, מבקש מקלט אמיתי, לא מבקש עבודה, מקלט עבודה לא יעזוב.
<זרי חזן: אין לו לאן לחזור.
<זרי חזן: בחור מדארפור שכל משפחתו מתה, בחיים הוא לא יחזור.
<זרי חזן: לא 3,000 ולא 10,000 דולר.
<זרי חזן: אם אתם עושים, אני מבקש דבר אחד, ואני אומר את זה מטעם הלשכה, שאם אתם כבר מבצעים את המדיניות, אל תעשו מדיניות של המאסת החיים על אותם אנשים.
<זרי חזן: הם השרשרת הכי חלשה באוכלוסייה, הכי מסכנה.
<זרי חזן: הפרנסה, אתה שומע, זורקים אותם מכל העבודות.
<זרי חזן: אני הבנתי שזה חלק ושזה לטובת המדיניות שלכם, אבל עדיין צריכים לנהוג בהם בכבוד של בני אדם.
<זרי חזן: אי אפשר להמאיס עליהם את החיים.
<זרי חזן: נקודה.
מיכל רוזין: זרי, תודה.
<יואב בכר: אני מבקש את רשות הדיבור.
מיכל רוזין: כן, אני כבר אתן לך.
מיכל רוזין: אני רק אגיד שוב, המדיניות, כמו שאני אומרת כל הזמן, לצערי יש מדיניות, אתם מבצעים את המדיניות.
מיכל רוזין: השאלה, תפקידכם גם להעיר חלק מהמציאות בשטח לקובעי המדיניות, ולהגיד תקשיבו, יכול להיות שאין היגיון להוציא דווקא את אלה שהגיעו ראשונים, יכול להיות שאין היגיון להוציא את אלה שבטח הם בעלי משפחות.
מיכל רוזין: אין היגיון להוציא את אלה שנמצאים עכשיו בחקלאות, מועסקים, לא יושבים בצנטרום של תל אביב עם כל הקושי וחבית הנפץ.
מיכל רוזין: יכול להיות שחשוב שאתם, אנחנו לא באים אליכם בטענות, אבל אנחנו מצפים מכם להעלות את הדברים גם למעלה ולהגיד רגע, בואו נשקול בחכמה.
מיכל רוזין: כמו שאמרתי למפקד מתקן חולות, יכול להיות שגם הוא צריך להגיד – חברה, אל תביאו לי דווקא את הוותיקים, או תאזנו לי, כי יש לי קושי פה.
מיכל רוזין: אתם חייבים להיות גם אלה שמעבירים את המציאות בשטח למעלה, ולהגיד גם את האמירה שלכם ואני חושבת שחשוב שפה נשמעת אמירה שהיא שונה.
מיכל רוזין: כן, בבקשה, יואב.
<יואב בכר: אני אתחיל ואומר כך, כל הזמן אומרים פה חקלאות, חקלאות.
<יואב בכר: אז יש כמה ענפים שיש להם רישיונות לעובדים זרים.
<יואב בכר: לנו היה גם.
<יואב בכר: במלונות היה עד שנת 2006 ואז באו אלינו, אפרופו מדיניות ממשלה, אמרו לנו חברה, הולכים להוציא את כל האישורים הזרים לכולם - - -
מיכל רוזין: בהסכמה.
<יואב בכר: אז בואו תהיה אתם הראשונים.
<יואב בכר: תהיו נחמדים, תהיו הראשונים ותקבלו גם תמריצים להביא עובדים ישראלים.
<יואב בכר: דרך אגב, מה שאני מדבר כרגע זה על עבודות בעיקר בתחום השירותים של הניקיון, שטיפת כלים, חדרנות.
<יואב בכר: ואני אגיד עוד מילה, אנחנו יכולים להעסיק בכל הארץ, כי כשפה הדגש על בוא נמצא מקומות שיבקשו שהם יעבדו אצלם, שתהיה להם תעסוקה, אז חברה, חבל להתאמץ.
<יואב בכר: היום יש אבטלה חיכוכית במדינת ישראל, ברמות שבתפקידי השירות, בעבודות הניקיון והשירות, אין עובדים.
<יואב בכר: חסרים עובדים.
<יואב בכר: ולצערנו, אנחנו רואים, עם כל זה שתמיד אומרים לנו תכניסו את היד לכיס, אז אנחנו מכניסים את היד לכיס, והיום משלמים לעובדי ניקיון ישראלים גם 30 שקלים לשעה, כשאני אזכיר לכם, שכר המינימום הוא 23 שקלים לשעה, ו-32 שקלים לשעה.
<יואב בכר: תסתכלו במודעות בעיתונים שגם מפרסמים אצלנו ותראו את זה, ולא באים לעבוד בעבודות האלה.
<יואב בכר: ולכן אני אומר, הבעיה זה לא שאין עבודות.
<יואב בכר: יש עבודות, כי יש אפס אבטלה במקצועות השירות האלה, במקצועות הניקיון.
<יואב בכר: אז לכן הקטע איפה שיש עובדים זרים, אין ספק שהיה מאד טוב שיהיה מינון יותר נמוך של עובדים זרים שמביאים אותם, ויתנו עבודה לכאלה שנמצאים פה.
<יואב בכר: לנו אין אישור בכלל עכשיו לעובדים זרים.
<יואב בכר: אז מקום יש.
<יואב בכר: עכשיו, איפה המצוקה היא קולוסאלית?
<יואב בכר: בוודאי במקומות יותר פריפריאליים.
<יואב בכר: באילת אין לנו עורף אורבאני, ולכן אין שם עובדים.
<יואב בכר: בים המלח כנ"ל.
<יואב בכר: הראשונים שנכנסו לעבוד כאן בארץ, ממבקשי המקלט, פנו אלינו, ביקשו מאיתנו להוציא אותם מתל אביב, לקחת אותם לשם.
<יואב בכר: אני אז אמרתי לכם, הייתי וראיתי עם החקלאים שזה לא כל כך הסתדר, ואצלנו פתחנו את הדלת ונתנו עבודה ועבודה הוגנת, וכל מה שאתם - - -
מיכל רוזין: אני רק אומר שהוועדה הייתה בחולות ובדיוק הגיעה משלחת, או משלוח, אני לא יודעת איך לקרוא להם, סליחה, מאילת, מהמלונות לחולות.
<יואב בכר: בואו נעשה סדר.
<יואב בכר: עוד פעם, אין לי שום דבר נגד הממשלה ונגד מדיניות.
<יואב בכר: אני לא שם.
<יואב בכר: אם היו יכולים לתת לנו היום את אותם 2,000,2,500 אישורים לעובדים זרים, כמו שהיה לנו קודם – לבוא, לעבוד, ללכת, הכל בסדר מבחינתנו, כי זו המצוקה שלנו.
<יואב בכר: אבל אני גם אזרח, נכון?
<יואב בכר: אז תראו, אכן במדיניות, את הוותיקים.
<יואב בכר: איפה היו כל הוותיקים, אתם יודעים?
<יואב בכר: במלונות באילת ובים המלח.
<יואב בכר: אז היום אנחנו בהתרסקות בקטע הזה.
<יואב בכר: כי ככה, פעם אחת לחולות הרחיקו מאיתנו את רובם.
<יואב בכר: לא רובם, אבל חלק מאד גדול.
<יואב בכר: שתיים, אני שמחתי ושמח על מה שאמרת כאן ואני מקווה שאתם מסדירים את העניין, אבל תיכף בטח שי יספר ממצוקות הענף אצלו.
<יואב בכר: בחודשים האחרונים רבותי, ה-לך-תבוא-לך-תבוא והדוגמא של הבחור הראוי פה שדיבר, נוצר מצב שבמכפלה – כמו ששלחו לחולות – אותה כמות הסתובבו בין רישיונות.
<יואב בכר: עכשיו תבינו, עוד המלונות יש להם את התאחדות המלונות, אנחנו מסבירים להם, אנחנו נותנים להם אינפורמציה.
<יואב בכר: איפה כל המעסיקים הקטנים שלא יודעים מה קורה?
<יואב בכר: הם בכלל לא יודעים מה זה ס/2/א/5, מה זה האישור, איזה אישור, מה מותר, מה אסור?
<יואב בכר: אז בהטיה הזאת, הכמויות של המעסיקים שנמצאים במצב שפעם אחת חלק הרחיקו להם ופעם שנייה, בין האישורים האלה, הם לא משחקים, בטח לא המלונות שהם אנשים שומרי חוק.
<יואב בכר: בא להם מישהו שעכשיו האישור שלו יום וחצי לא בתוקף – הוא לא עובד.
<יואב בכר: ועכשיו הם במצב שהם מבינים - הם הרי לא טיפשים – הם מבינים את כל מה שקורה, את המדיניות ואת ה - - -
מיכל רוזין: שר הפנים ישמח לשמוע את המשפט הזה, כי זה בדיוק מה שהוא רוצה.
<יואב בכר: אנחנו הולכים לפגוש אותו.
מיכל רוזין: אבל זה בדיוק מה שהוא רוצה.
<יואב בכר: נכון, נכון.
מיכל רוזין: הוא רוצה שמעסיקים יפטרו אותם, שלא תהיה להם פרנסה ולא תהיה להם ברירה אלא לעזוב.
מיכל רוזין: זו המדיניות.
<יואב בכר: נכון, יפה.
<יואב בכר: אז לידיעת
<יואב בכר: כם, אני מוכרח לומר, תראי, לאור המתמטיקה, כשאני באתי ושמעתי את המתמטיקה לפני כמה חודשים, שאמרו לי יש 54,000, 60,000, what ever, ויש בחולות 3,000 או what ever, אז אמרתי במתמטיקה הזאת, איך אמר לי יוסי אדלשטיין בזמנו, הם לא נכנסו ביום אחד, הם לא יצאו ביום אחד, אבל בשטח המדיניות שם סופר מצליחה.
<יואב בכר: הופתעתי מהאפקטיביות שקורית כרגע בשטח.
<יואב בכר: בשטח קורה מצב שהמעסיקים אלף במבוכה, הם לא יודעים מה קורה, הם מתחילים לחפש כל מיני פתרונות ולא כל כך מוצאים, אבל בינתיים החברה האלה ניזוקים.
<יואב בכר: זאת אומרת שלדעתי כן מסתובבים אנשים שלא מוצאים אותם.
<יואב בכר: עכשיו, יוסי אמר לי עוד משפט, הוא אמר לי תשמע, לקחו לי אחד, כי שאלתי אותו מה שאת שאלת, יושבת הראש שאלה, אם שואלים אותם כשהם מגיעים אם הם עובדים או לא עובדים.
<יואב בכר: אז הוא אמר לי בפירוש, זה לא מעניין אותנו בכלל, זו מדיניות של לפי זמנים וכאלה.
<יואב בכר: ולכן, חלק גדול שנשלחו לחולות הם כאלה שעבדו ועבדו זמן יחסית די רב, והכל היה שם בסדר גמור.
<יואב בכר: ובתוך זה דרך אגב, יש עוד מבוכות.
<יואב בכר: אני אתן לכם שתי דוגמאות.
<יואב בכר: יש כאלה שעושים ביטוח רפואי, כשחלק אמרו לא רוצים לעשות יותר ביטוח רפואי, אנחנו לא יודעים מה המצב וזה, אז זה כבר עוד קושי.
<יואב בכר: יש בעיות של נקודות זיכוי שאף פעם לא דיברנו עליהן פה, אבל זה דברים שהעובדים האלה נפגעים, שזה פשוט לא יאומן.
<יואב בכר: כי הרי מצד אחד תראו, פעם אחת אומרים למעסיקים שצריך לשלם עליהם היטל כי הם עובדים זרים לכל דבר ועניין.
<יואב בכר: פעם שנייה אומרים – אל תשלם לו נקודת זיכוי, כי הוא לא חוקי.
<יואב בכר: עוד פעם, זה הכל בקטע של מבוכה על מבולקה.
<יואב בכר: זה יוצר בעיות למעסיקים ושלא לדבר על פגיעה בעובדים הללו.
<יואב בכר: ולכן, כשבמתמטיקה עדיין הם כאן, אז כן יש מקום לעשות סדר, להגיד אוקיי, יש כרגע, הרי עוד לא נתנו לנו אישור לעובדים זרים.
<יואב בכר: הם פה.
<יואב בכר: אין עובדים שיעשו את העבודה הזאת, יש לזה צורך, לא מרמים אותם, אז צריך.
<יואב בכר: אנחנו בעד הסדרה, וכמו שאמרו פה – פיילוט על החקלאים.
<יואב בכר: חברה, יותר מפיילוט על מקום שזה עובד?
<יואב בכר: בואו נסדיר את זה כאן, אצלנו בינתיים.
<יואב בכר: דבר אחרון, אני רוצה לציין לסיום עניין נוסף.
<יואב בכר: אני אומר, יש היום דוגמא בקטע של לעשות להם לא טוב או כן טוב.
<יואב בכר: תראו, הקטע שהרחיקו אותם לחולות, נתנו חודש הודעה.
<יואב בכר: אף אחד לא בא והגדיר ואמר מה עם חודש ההודעה הזאת.
<יואב בכר: כי אתם יודעים איך זה הולך?
<יואב בכר: כתוב ככה, תבוא עוד חודש לחולות ובאישור יש חותמת שכתוב.
<יואב בכר: לא כתוב כמו קודם אישור זה אינו מהווה אישור עבודה, כתוב – אסור לעבוד.
<יואב בכר: מישהו מצפה ממעסיק שייקח?
<יואב בכר: אני שואלים אותי מה לעשות, אז אני אומר תראו, יש פה פרשנויות.
<יואב בכר: אנחנו לא יודעים להגיד להם חד משמעית, כי מצד אחד אומרים כנראה שלא יאכפו בחודש הזה, מצד שני אם יבואו ויכנסו ויאכפו?
מיכל רוזין: כתוב אסור לעבוד.
<יואב בכר: אסור לעבוד.
<דבורה בלום: לא, אם כתוב, לפחות לפי האתר של רשות האוכלוסין, אם כתוב אסור לעבוד – אסור להעסיק.
<יואב בכר: כן, חד משמעית.
מיכל רוזין: מוטי, זה סותר את מה שאמרת מקודם.
<מוטי ברקוביץ: האשרה שמקבלים היא אותה אשרה.
<יואב בכר: לא נכון.
מיכל רוזין: יואב, תסיים, כי אני רוצה להבין, מוטי אמר שזה לא קיים.
<יואב בכר: כתוב: אסור לעבוד.
<יואב בכר: עכשיו, לסיום העניין ולראות עוד איזה קוריוז, זה לא קוריוז המילה, זה אבסורד.
<יואב בכר: עכשיו, בא עובד כזה, הביא – אסור לעבוד.
<יואב בכר: אתם יודעים, צריכים לעשות לו שימוע היום, יש פה גם עניינים של חוקי עבודה, דברים שאנחנו צריכים לעסוק בהם כמעסיקים.
<יואב בכר: יצא האיש, עכשיו נשאלת השאלה – צריך לתת לו פיצויים או לא צריך לתת לו פיצויים.
<יואב בכר: זה מעניין אתכם?
<יואב בכר: רק שתדעו.
מיכל רוזין: משרד הכלכלה ידרשו מכם.
<יואב בכר: יבוא מאן דהוא יגיד – צריך לתת לו פיצויים.
<יואב בכר: אני אומר לכם, הציניות כאן יוצרת מצב שבגלל כל אי הבהירות והמדיניות המקשה הזאת והרעה הזאת, יכול מעסיק לקום ולהגיד, ודרך אגב, זה בניגוד למה שאני מנחה, כי אני אומר למלונות – חברה, האיש עבד אצלכם 3-4 שנים, הוא לא אשם, תהיה אליו כמו שצריך והכל, ורוב החברה שלנו עושים את זה, אבל יקום מעסיק, ויש על זה דרך אגב תקדימים מהלבנונים של פעם, מהחברה שהיו מדרום לבנון, שהמדינה הוציאה אותם.
<יואב בכר: יקום מעסיק ויגיד, המדינה הוציאה אותו, שהמדינה תשלם לו פיצויים.
<יואב בכר: ובמצב הזה, רבותי, אני מודיע לכם, זה ילך לבתי משפט ושם העובדים יינזקו.
<יואב בכר: בבתי המשפט העובדים ייפגעו וחבל, זה לא צריך להיות ככה, אפשר לעשות את זה אחרת וזו השורה התחתונה.
<נועה קאופמן: כבר אומרים מעסיקים.
מיכל רוזין: שילוב של רוע וטמטום זה הדבר הכי נורא.
מיכל רוזין: מוטי, אמרת לנו פה, הצהרת שאין - - -
<מוטי ברקוביץ: אני לא מכיר את המקרה הספציפי הזה שהוא אמר.
מיכל רוזין: מה זה מקרה ספציפי?
<יואב בכר: זה לא ספציפי.
מיכל רוזין: אנחנו שומעים את זה מהשטח.
<מוטי ברקוביץ: רגע, מי שמופנה לחולות מקבל שני מסמכים – מסמך הפניה לחולות ואשרה לחודש ימים האלה.
<יואב בכר: אני לא מכיר שום אשרה לחודש ימים הזה.
<מוטי ברקוביץ: האשרה שהוא מקבל לחודש ימים היא אותה אשרה בדיוק ש - - -
מיכל רוזין: מוטי, אתה שומע פה עדויות מהשטח.
<יואב בכר: יש חותמת שכתוב אסור לעבוד.
<מוטי ברקוביץ: אני מוכן, אני לוקח על עצמי איך שיוצאים מכאן, אני אסע לתובל ואני אבדוק את מה שאתם אומרים, למרות שאנחנו מכירים - - -
<יואב בכר: אני ראיתי בעין.
מיכל רוזין: אני אשמח שתעביר לנו את זה.
<מוטי ברקוביץ: אנחנו מכירים את זה שהם מקבלים את אותה אשרה בדיוק.
<מוטי ברקוביץ: אם יש לכם מישהו ספציפי, שאני אוכל להיצמד למקרה הזה ולבדוק למה זה קרה - - -
<יואב בכר: אני מעביר לכם.
<יואב בכר: מי שרוצה שאני אעביר לו, שכתוב על האישור – אישור זה אסור לעבוד.
מיכל רוזין: אנא תעביר גם לוועדה, בבקשה.
מיכל רוזין: כן, שי ברמן, בבקשה.
<שי ברמן: מנכ"ל איגוד המסעדות.
<שי ברמן: קודם כל סליחה על האיחור.
<שי ברמן: אנחנו מעסיקים כ-10,000 מבקשי מקלט במסעדות, מתוכם, על פי סקר שערכנו לאחרונה, כ-2,500 עד 3,000 הם עובדי מטבח.
<שי ברמן: אנחנו סובלים ממצוקה של - - -
מיכל רוזין: כמה, סליחה?
<שי ברמן: בין 2,500 ל-3,000 עובדי מטבח, כלומר הם עובדים כטבחים לכל דבר.
<שי ברמן: לנו יש מצוקה אדירה בתחום של המטבח, של בתי מטבח בלתי מקצועיים ומבקשי המקלט שהתחילו בהתחלה לעבוד בתור עובדי ניקיון, היום אנחנו כבר מעסיקים אותם גם במטבחים שלנו ולמעשה מה שהשביתה האחרונה המחישה לנו, אנחנו תלויים בהם לחלוטין.
<שי ברמן: יש כמה נקודות שיואב העלה את חלקן, שאנחנו לא יודעים איך להתמודד איתם כמעסיקים.
<שי ברמן: אנחנו מבינים שיש מדיניות של הממשלה, אנחנו אזרחים שומרי חוק, אבל אנחנו מרגישים שהמדינה גורמת לנו להיות עבריינים.
<שי ברמן: נושא אחד זה הנושא של מה שיואב הזכיר, זה הנושא של הביטוח הרפואי.
<שי ברמן: אנחנו עכשיו התבשרנו שחברת כלל הפסיקה לבטח מבקשי מקלט החל מ-1 באפריל הם מפסיקים לבטח אותם.
<שי ברמן: זה גורם כבר לעליית מחירים של 25-30% החל מ-1 באפריל.
<שי ברמן: אם היה מדובר על מחירים של 1.5 דולר ליום לביטוח, היום מדברים איתנו על 1.8 דולר, 2 דולר ולמעלה מזה.
מיכל רוזין: מי מבטח?
<שי ברמן: מבטחים חברת איילון וחברת הראל, כשחברת הראל יש לה בעיה עם כל הנושא של מבקשי מקלט, גם עם כל נושא אשרות העבודה, בטח עם כל הנושא של הצ'טלה.
<שי ברמן: הצ'טלה זה משהו שאני לא יכול להבין אותו, זה שבאים ואומרים לך תבוא עם המספר של קופת החולים וזה אישור העבודה.
<שי ברמן: חברת הביטוח לא בהכרח מקבלת את זה, מטבע הדברים.
<שי ברמן: לכן זה משהו שצריך לחשוב עליו.
<שי ברמן: זה לא הגיוני שבמדינת ישראל, בשנת 2014, אנחנו נשלח אנשים עם פתק ואנחנו נגיד להם זה מה ש - - -
מיכל רוזין: שי, אני אתן לך להמשיך, אבל אני רק רוצה להגיד שזה עוד אבסורד, מכיוון שבסופו של דבר האנשים האלה, אם אין להם את הביטוח והם לא יכולים לראות רופא, הם יגיעו לבתי חולים.
מיכל רוזין: הם יגיעו לבתי חולים, יהיו חובות אבודים לבתי החולים, שהמדינה ממילא תספוג ותשלם עליהם.
מיכל רוזין: יש פה אבסורדים שבמקום שמועסק, והמעסיק משלם עליו את ביטוח הבריאות, על מנת שבאמת יהיה מבוטח וזה לא ייפול על המדינה, אנחנו כאילו עושים פה יד אחת שפוגעת ביד שנייה ואנחנו פוגעים בעצמנו.
<ארנון וולוסקי-פרידמן: סליחה, את יודעת שהתחביב שלי זה הבריאות.
מיכל רוזין: עוד רגע, רק תן לו לסיים.
<ארנון וולוסקי-פרידמן: זה לא מדויק מה שנאמר.
מיכל רוזין: אז עוד שנייה אני אתן לך, אני הפרעתי לשי והוא ימשיך.
<שי ברמן: עכשיו, מה שקורה בשטח: אנחנו זקוקים לחברים האלה, למבקשי המקלט.
<שי ברמן: אנחנו צריכים אותם אצלנו בעסקים.
<שי ברמן: ישראלים לא עומדים בתור לעבוד בעבודות ניקיון ולנקות שירותים, לצערנו הרב.
<שי ברמן: חברת הכנסת שקד, שלצערי הלכה מפה כבר, שחשבה שאולי בני מיעוטים וערבים ישראלים ובדואים - - -
מיכל רוזין: כפי שהיא כתבה בפוסט שלה – עניי עירך קודמים – על הפלסטינים.
<דבורה בלום: יש מדרג.
<דבורה בלום: גם בנושא הזה יש מדרג של מרחק.
<שי ברמן: הפתרון הזה, מכיוון שאני נמצא בקשר עם משרד הכלכלה ועם מרכזי הכוון, בייחוד באזור המשולש הדרומי, לעשות איזה שהוא פרויקט באמת כדי להכניס אותם לעבודה.
<שי ברמן: הפרויקט הזה לא קורם עור וגידים.
<שי ברמן: מדובר בסופו של דבר בכמה עשרות בודדים של אנשים, שבאמת מוכנים לעבוד ורוצים לעבוד.
<שי ברמן: ודרך אגב, כמו שיואב הזכיר, המשכורות הן בהחלט לא שכר מינימום.
<שי ברמן: פה מדובר על משכורות של 30 שקלים לשעה ויותר מזה, ואין פתרון מקומי פה לצערי הרב, לבעיית התעסוקה במקצועות האלה.
<שי ברמן: הנושא האחרון זה שאני רוצה לדבר באמת, מעבר לזה שזה מפריע לי בתור אזרח, היחס ומה שהאנשים האלה צריכים לעבור, אני רוצה לדבר מפרספקטיבה שלי כמעסיק, מפרספקטיבה של המעסיקים.
<שי ברמן: אנחנו לא צריכים להיות עבריינים.
מיכל רוזין: לכלכלה הישראלית, בוא נודה.
<שי ברמן: הכלכלה הישראלית, ברור שהיא נפגעת, אבל אנחנו גורמים לנו להיות עבריינים.
<שי ברמן: המדינה שלנו גומרת לנו לעבור על החוק, אחד בנושא של החודש הזה, שאנחנו לא יודעים מה המדיניות לגבי החודש הזה.
<שי ברמן: אף אחד לא עונה לנו, כולל רשות האוכלוסין וההגירה ולא נותן לנו תשובה לגבי זה.
<שי ברמן: הנושא השני זה הנושא של הביטוח הרפואי שלהם, והנושא השלישי זה כמו שהוזכר פה, הנושא של הפיצויים, שלא ברור מה עושים פה.
<שי ברמן: אני כל יום מקבל 10-15 פניות של מעסיקים, שאומרים לי תשמע, אני צריך לשלם להם או אני לא צריך לשלם להם?
<שי ברמן: אני מדבר עם לפחות, יש לי קונסורציום של 10 עורכי דין של דיני עבודה, אף אחד מהם לא יודע להגיד מה צריך לעשות.
<שי ברמן: כולם עורכי דין מצוינים, כולם עוסקים בזה שנים רבות, לאף אחד מהם אין תשובה משפטית לעניין הזה.
<מוטי ברקוביץ: ברשותך, אפשר רק תשובה אחת לשאלה שהוא העלה?
מיכל רוזין: אני אתן לך, רק נשמע את ארנון וולוסקי-פרידמן, מארגון הגג של המסעדות האתניות בישראל.
<ארנון וולוסקי-פרידמן: אני רק רוצה להגיד שהמחיר עלה לא בגלל מבקשי המקלט, הוא עלה בכלל.
מיכל רוזין: בכלל, גם לעובדים הזרים.
<ארנון וולוסקי-פרידמן: אין בעיה לבטח במנורה ובהראל, ויש את איילון נדמה לי.
מיכל רוזין: כן, זה מה שהוא אמר.
<ארנון וולוסקי-פרידמן: אפשר לבטח גם מבקשי מקלט.
<ארנון וולוסקי-פרידמן: הם לא דורשים את אישור השהייה בתור תנאי.
<שי ברמן: אני חושב שאתה לא מכיר את זה טוב.
<שי ברמן: אנחנו נתקלים בזה הרבה, הם עושים הרבה פעמים בעיות עם הצ'טלה.
<שי ברמן: הם לא יכולים לראות את הצ'טלה הזה, הם רוצים לראות אישור, הם רוצים לראות ויזה תקפה בזמן, לפחות בפעם הראשונה שאתה מבטח אותם.
<שי ברמן: הם רוצים לראות ויזה תקפה, ואם אין לך ויזה תקפה כשאתה מקבל אותו לעבודה, אז יש לך בעיה.
<ארנון וולוסקי-פרידמן: אני הסכמתי עם כל מה שאמרת חוץ מזה, אבל אם יש לך בעיה בתחום הזה - - -
מיכל רוזין: בסדר, אז אלף בואו נדבר על זה.
מיכל רוזין: גם הזמנו לפה בפעם הקודמת את חברות הביטוח ואם יש צורך נזמין אותן שוב.
מיכל רוזין: כן מוטי, בבקשה.
<מוטי ברקוביץ: רק נקודה אחת, כפי שכבר אמרנו, בחודש הזה, שהוא מדבר כל הזמן על החודש, שאמרנו זה לפני שהוא נכנס, החודש הזה הוא כמו כל התקופות האחרות, כפי שפעלנו בתקופה שלפני, כך אנחנו פועלים בחודש הזה, עד שהוא אמור להגיע לחולות.
<שי ברמן: כלומר, אתה אומר את זה עכשיו, מוטי, סליחה שאני זה, אתה אומר את זה לפרוטוקול שבחודש הזה - אני פשוט רוצה לחדד את הדברים – בחודש הזה שהם מקבלים את ההוראה להגיע למתקן השהייה, בחודש הזה אנחנו יכולים להמשיך להעסיק אותם?
<ענת פישר-צין: הם אמורים לקבל את אותה אשרה שהייתה להם קודם.
<שי ברמן: יכולים להעסיק אותם או לא יכולים להעסיק אותם?
מיכל רוזין: כן או לא?
<מוטי ברקוביץ: לא תתבצע אכיפה כנגד העובד וכנגד המעסיק בחודש הזה.
<נועה קאופמן: אבל למה זה לא מפורסם?
<נועה קאופמן: אנחנו רק 20 איש פה שעשינו דוקטורט.
<מוטי ברקוביץ: זה אשרה רגילה.
<נועה קאופמן: אבל, קודם כל-.
<נועה קאופמן: טוב.
<נועה קאופמן: אתה יודע מה, לא נריב על האשרה.
<נועה קאופמן: אם תתקנו את זה, כי כן נותנים להם אשרות בעייתיות.
<מוטי ברקוביץ: כפי שאמרתי - - -
מיכל רוזין: קודם כל אנחנו נעביר אליך את האשרות הבעייתיות לראות - - -
<שי ברמן: תכתבו את זה.
<שי ברמן: חשוב שזה יהיה בפרוטוקול.
<נועה קאופמן: אני רוצה להגיד, הרי בקו לעובד אנחנו מקבלים הרבה פניות ואנחנו פוגשים גם עובדים יותר מוחלשים, ויש מעסיקים שבאמת לא מעניין אותם, לא נותנים תלושים, לא משלמים שכר מינימום, ויושבים כאן נציגים של מעסיקים שכן רוצים להיות הוגנים וכן מוציאים תלושים וכן משלמים את הזכויות, ואנחנו נפגשים בעוד מקומות, אבל אני באמת יכולה להגיד את זה, והם שרוצים לשמור על החוק נשארים מבולבלים ואומרים – תנו לי מענה.
<נועה קאופמן: ומי שמנצל את הסיטואציה הזו זה מעסיקים שמשלמים בשחור, וכשמדברים על זה שהם פוגעים בכלכלה הישראלית, המעסיקים שלא משלמים באופן הוגן פוגעים בכלכלה הישראלית, ומשרד הפנים, אני מצטערת, אבל אתם תורמים לזה כרגע, כי אין הבהרה.
<נועה קאופמן: לא ברור למעסיק, צריך לעשות דוקטורט בסוגי הויזות שנותנים במשרד הפנים, כדי לדעת את מי להעסיק ואיזה קנס יקבלו.
<נועה קאופמן: והוא, בחודש שהוא ניסה לחדש את הוויזה, לא ברור אם הוא יכול לעבוד או לא.
<נועה קאופמן: אני לא יודעת מה להגיד למעסיק.
<נועה קאופמן: אני לא רוצה לעבור על החוק, אני לא רוצה לדפוק את המעסיק , אבל אתם לא נותנים תשובות.
מיכל רוזין: גם אני לא תמיד יודעת מה לענות.
מיכל רוזין: משרד הכלכלה, הנציג נמצא כאן?
מיכל רוזין: טוב, אנחנו נגיד לפרוטוקול שאנחנו נוזפים בהם שהם לא הגיעו, למרות שהם אמורים להיות פה.
מיכל רוזין: כן, הדס מארגון מסיל"ה, בבקשה.
<הדס צוקרט: שלום, אני הדס, אני עובדת סוציאלית במסיל"ה – מרכז סיוע ומידע לקהילה הזרה.
<הדס צוקרט: זו יחידה של עיריית תל אביב לטיפול בקהילה הזרה.
<הדס צוקרט: אנחנו מטבע הדברים עובדים הרבה עם החלקים הפחות חזקים של הקהילה.
<הדס צוקרט: אני באופן אישי עובדת עם נשים וגברים שנמצאו כקורבנות סחר ועבדות, וזה באמת חולשה מאד חלשה בתוך הקהילה הזאת; אבל לא רק, אני מייצגת בעצם את כלל העובדות של מסיל"ה, ובאמת, אני רוצה להצטרף לדוגמאות שדיברו עליהן קודם, ולספר על עוד דוגמא של פונה שלי, שמאד רציתי שהוא יבוא, אבל הוא לא כל כך דובר עברית, ומאד התבייש להגיע, אז אני מספרת את סיפורו.
<הדס צוקרט: בחור בן 19-20 בסך הכל, הוכר כקורבן עבדות, זכאי להיכנס למקלט לשיקום קורבנות עבדות.
<הדס צוקרט: כרגע אין מקום אז הוא חי בקהילה ומטופל על ידי.
<הדס צוקרט: אותו בן אדם היה, ואם הייתם שואלים אותי לפני חודש, הוא היה אולי הבחור שהייתי הכי שקטה בקשר אליו, למרות כל הטראומות שהוא עבר ומצב פיזי ונפשי שאתם יכולים לתאר לעצמם שהיה לא פשוט.
<הדס צוקרט: בכל אופן, הוא מצא עבודה קבועה והתמיד בה וזה גם נתן לו את היכולת לשלם את השכירות ואת המחייה, להשתתף עם החברים שהוא גר איתם, וגם נתן לו סדר יום ואיזה שהוא פתח מילוט מכל המחשבות הפולשניות של הטראומה וכן הלאה, ובאמת מצבו היה טוב.
<הדס צוקרט: בסוף חודש פברואר נגמרה לו הוויזה.
<הדס צוקרט: הוא ניסה פעמיים, הפסיד ימי עבודה פעמיים כדי לנסות לחדש ופעמיים לא הצליח, וכמו שאתם יכולים לנחש – פיטרו אותו.
<הדס צוקרט: מהר מאד ההידרדרות התחילה בזה שהוא לא היה מסוגל כבר לשלם את השכירות, התחיל לעבור בין מכרים, הגיע לצערי אפילו לרחוב.
<הדס צוקרט: אני ראיתי אותו לפני שבועיים במצב שלא ראיתי אותו מעולם: בוכה, צועק, מתוסכל, כועס.
<הדס צוקרט: אני לא הכרתי את הבן אדם הזה באופן הזה, ולשמחתי הרבה, בשבוע שעבר הצלחנו ללכת באמת לסניף החדש ברחוב תובל, וחידשו לו את הוויזה.
<הדס צוקרט: זה ככה חצי סוף טוב, למרות שנכון לאתמול, כשדיברתי איתו, עדיין הוא לא מצא עבודה ועדיין הוא במצב לא פשוט וזו באמת דוגמא אחת, ואנחנו במסיל"ה שומעות עשרות דוגמאות כאלה, גם של בעלי משפחות וגם של אנשים שאינם בעלי משפחות, חברה צעירים.
<הדס צוקרט: אני רוצה להתייחס, דיברתם על זה שזה מאד אבסורד להכניס דווקא את האנשים הוותיקים, שכבר יודעים עברית, שכבר השתלבו.
<הדס צוקרט: זה לא רק אבסורד.
<הדס צוקרט: אני בטוחה שזה חלק ממדיניות מכוונת, כי מה שקורה שהרבה מהחברה החזקים הם בעצם תומכים בחברים שלהם החלשים, החברה שהם יותר אנשים שאני רואה.
<הדס צוקרט: כל אחד כזה שהגיע בשנת 2008, יכול מאד להיות שתומך בשלושה חברים שלו, שהגיעו בשנת 2012 דרך סיני וכן הלאה, ובעצם השבירה של האנשים החזקים שוברת ומדרדרת עוד יותר את המצב של החלשים, שהמצב שלהם גם ככה לא קל.
מיכל רוזין: עכשיו הבנתי מה ניסית להגיד בהתחלה.
<הדס צוקרט: כן, בדיוק.
<הדס צוקרט: ממש, אני רואה את זה על הפונים ש - - -
מיכל רוזין: כי משרד הפנים רואה את זה בדיוק הפוך ממך.
מיכל רוזין: כלומר החזקים יכולים לעזור לחלשים, אז בואו נעצור אותם, אז החלשים יהיו ממילא יותר חלשים, הם יעזבו.
<הדס צוקרט: בדיוק.
<הדס צוקרט: ואנשים היום איבדו דירות והיום אנשים שלא ישנו ברחוב לפני כן, היום ישנים ברחוב, חד משמעית אני אומרת את זה.
<הדס צוקרט: זה אנשים שאני מכירה.
<זרי חזן: בסדר, אבל זו המדיניות.
<זרי חזן: זה מה שהם רוצים שיקרה.
<זרי חזן: הבעיה שזה נופל על - - -
מיכל רוזין: אבל המדיניות הזאת פוגעת בנו בסופו של דבר, לא רק בהם.
מיכל רוזין: היא פוגעת גם בנו, ולכן זה אבסורד שלא מובן לי.
<הדס צוקרט: ושוב, אני מדברת גם, לא רק, אבל גם על אנשים שכבר הוכרו על ידי המדינה כקורבנות עבדות, אנשים שהמדינה כן לוקחת עליהם אחריות.
<הדס צוקרט: לא רק עליהם, המדינה גם פוגעת - - -
מיכל רוזין: וזה בניגוד לחוק, ממש.
<הדס צוקרט: אז זה דבר אחד, אבל שוב, גם אנשים שהם לא קורבנות עבדות, אמורים להתייחס אליהם בכבוד, ואין פה שום שאלה.
<הדס צוקרט: דבר נוסף, אני חושבת גם שיש איזה שהוא משהו מאד עמום במדיניות שכל הזמן משתנה, באמת בסוגי הוויזות ולכמה זמן נותנים אותן.
<הדס צוקרט: לפני בערך חודש - - -
מיכל רוזין: זה חלק מהשיטה.
<הדס צוקרט: כן.
מיכל רוזין: חלק מהשיטה: אי ודאות.
מיכל רוזין: אי ודאות יוצרת חוסר ביטחון תעסוקתי, חוסר ביטחון אישי ורצון לעזוב.
מיכל רוזין: זו, כמו שאומר עורך דין זרי חזן, זו המדיניות.
<הדס צוקרט: אני רוצה פשוט לתת עוד דוגמא.
<הדס צוקרט: אני הלכתי לפני כחודש עם שני פונים שלי, שבתיאום מראש, דרך קשרים אישיים, אחרי שהם ניסו שלוש וארבע פעמים ולא הצליחו, ונתנו לשני הגברים האלה לשמחתי ויזות לשלושה חודשים, טוב ויפה.
<הדס צוקרט: רק לפני שבוע, הבדל של שבועיים או שלושה, הלכתי עם חברה אחרים לרחוב תובל.
<הדס צוקרט: שאלו אותם את הכתובת שלהם, ומי שידע את הכתובת שלו קיבל ארבעה חודשים ומי שלא ידע את הכתובת שלו, קיבל בדומה לך, עמנואל, חודש אחד.
<הדס צוקרט: עכשיו תגידו – זה נראה לכם אבסורד שבן אדם לא יודע איפה הוא גר, אבל זה לא כזה יוצא דופן בקהילה, שאנשים עוברים דירות בתדירות מאד גבוהה, מחליפים שותפים בתדירות מאד גבוהה, והרבה פעמים לא בדיוק מכירים את שם הרחוב.
<הדס צוקרט: זה גם חברה שלא דוברים עברית, יש שם בעיה של נגישות שפתית.
<הדס צוקרט: אני במקרה הצצתי, כשדיברו עם אחד האנשים, ששוב, הוא קורבן עבדות מוכר: אז אתה מוכן לחזור מרצון?
<הדס צוקרט: כאילו?
<הדס צוקרט: והוא בכלל לא הבין מה הוא רוצה ממנו.
<הדס צוקרט: זה גם סיפור של הנגישות השפתית והנגישות של אנשי מקצוע, שבכל אופן מלווים את האנשים.
<הדס צוקרט: זה היה מאד מאד עגום.
<הדס צוקרט: ודבר אחרון שאני רוצה להגיד, פנו אלינו גם כמסיל"ה, כארגון רשמי בעצם שעובד עם הקהילה הרבה שנים, לבדוק אם אנחנו יכולים לעזור קצת לעשות סדר בגלל כל התורים וכל סכנת הנפשות של הדחיפות וכו'.
<הדס צוקרט: עכשיו, צריך להבין שאין לנו כל כך, זו הייתה בקשה קצת אבסורדית.