GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עירית גזית: שעזבה את בן הזוג בגלל אלימות.
<עירית עמיאל: כי כשהיא נשואה אז אוטומטית מניחים שהאבא הוא - - -
מיכל רוזין: הרבה פעמים האבא מתכחש, כי הוא רוצה לפגוע באישה, הוא אומר זה בכלל לא הילד או הילדה שלי.
<עירית עמיאל: זה הנתונים שנרשמים בזמן הלידה.
מיכל רוזין: לא, אבל יש מקרים שמראש, זה מה שאנחנו בדיוק אומרים.
מיכל רוזין: הרבה פעמים הגברים כבר מראש, היא עזבה אותו, היא חזרה, היא שוב עזבה, חזרה, עושים ילד ביחד ואז פתאום הוא אומר רגע, רגע, רגע, הוא כבר דיווח למשרד הפנים שהיא עזבה אותו, היא מתכוונת לעזוב אותו, ההליך הוא לא הליך כנה ולכן גם הוא בוחר.
מיכל רוזין: יש פה תחכום שמעיד גם על חוסר כנות שלו, של הגבר, וחוסר הכנות הזה של הגבר, בעצם מושלך על האישה ועל המעמד שלה פה, במקום לנתק ולהגיד – זה שהוא עושה מניפולציה ובמידה רבה אפילו, סליחה, סוחר בה, הוא הביא אותה לכאן, הוא נישא לה או הביא אותה בתואנת אהבה והבטיח לה פה חיים טובים יותר וחיים איתו, ובהמשך בעצם הוא מתעלל בה ופוגע בה, וחלק מהפגיעה היא גם לא לדווח אמת למשרד הפנים, לשחק עם הדברים האלה, כי הוא יודע שזה הכלי שלו מולה.
מיכל רוזין: והמדינה, הטענה שלי הייתה, גם בישיבות הקודמות, שהמדינה פה בעצם נותנת לגברים את הכלי להתעלל באותן נשים.
מיכל רוזין: משתפת פעולה עם אותם גברים.
מיכל רוזין: טלי אהרנטל, מנהלת תחום פסיכו-סוציאלי מעמותת א.ס.ף, בבקשה.
<טלי אהרנטל: שלום, נעים מאד.
<טלי אהרנטל: אני אשמח להתמקד שנייה אחת בקהל יעד ספציפי של מבקשות מקלט.
<טלי אהרנטל: אנחנו מדברים על קהל יעד של מקלט מאריתריאה ומסודן.
<טלי אהרנטל: אני כן אקדים ואומר - לפני שאני אציין את האתגרים הספצייפים שאנחנו מתמודדים איתם - מדובר בנשים שמתמודדות עם רמת פגיעות מאד מאד גבוהה.
<קריאה: סליחה, מבקשות מקלט בארץ או מבקשות מקלט לנשים?
<טלי אהרנטל: מבקשות מקלט בארץ, מסודן ומאריתריאה, נשים שהן נפגעות אלימות.
<טלי אהרנטל: אז כמו שהתחלתי לומר, הן בעצם סובלות מרמת פגיעות מאד מאד גבוהה, גם בגלל הרקע במדינות המוצא, התלאות בדרך, אחוזים מאד גבוהים מהן הן קורבנות עינויים בסיני.
<טלי אהרנטל: הן מגיעות לכאן והן בעצם מיעוט נשים בתוך רוב גברי.
<טלי אהרנטל: מתמודדות בדומה למהגרים אחרים, בשינויים בתא המשפחתי ובתפקידים המשפחתיים, מה שכמובן מייצר הרבה מתח בתוך המשפחות האלה, מה שכמובן מתווסף לחיים ללא מעמד, ללא זכויות סוציאליות, מה שמייצר הרבה מתח.
<טלי אהרנטל: כשמוסיפים לכל הסלט הזה את זה שבעצם כל המנגנונים המסורתיים שקיימים במדינות המוצא, שמסייעים להם במקרים של אלימות במשפחה – נעדרים כאן – והן בעצם נעדרות כל רשת תמיכה אחרת, אנחנו מגיעים באמת לברוך שאנחנו מצויים בו היום, כשבעצם הנשים בראש ובראשונה נעדרות ידע, לא יודעות שהן בכלל זכאיות להגנה כאן בארץ, ובמידה והן יודעות שהן זכאיות להגנה, הן לא מבינות מה המשמעויות של ההגנה.
<טלי אהרנטל: יש העדר נגישות של המשטרה, מעבר לרמה הפרקטית, שאין שם מתורגמנים, אין שם ידע תרבותי, זה לא נגיש ברמה התרבותית, הן מבועתות מהמשטרה, כי מבחינתן המשטרה נקשרת למושגים של גירוש ולכן הסיכויים שאישה תגיש תלונה במשטרה כנגד בעלה הם קטנים, וכשהיא מגישה, היא גם יכולה לסבול הרבה פעמים מהדרה של הקהילה עצמה שלה, שתדיר אותה בעקבות הכליאה של הגבר.
<טלי אהרנטל: למעשה, ואנחנו מתמודדים עם זה עם הרבה נשים, אישה מבקשת מקלט נמצאת בלימבו.
<טלי אהרנטל: היא צריכה לבחור בין להתלונן על הגבר, להביא לכליאה שלו, והרבה פעמים להתדרדר לחיים ברחוב, או היא יכולה לבחור בלהמשיך לחיות תחת חיים באלימות, בצל האלימות, כי זו בעצם הדרך היחידה שלה לשרוד, ולצערי, אנחנו מלווים מספר לא מבוטל של נשים שעושות את הבחירה הזאת, וגם אנחנו יודעים ויודעות שהן חיות בצל האלימות, ולא יכולות לצאת בעצם מהלימבו הזה, כי בעצם אין להן שום מנגנונים שמאפשרים את הישדרותן.
<טלי אהרנטל: הן לא נגישות לשירותי הרווחה, הן לא נגישות לשירותי בריאות, זאת אומרת המציאות היא באמת מאד מורכבת.
<טלי אהרנטל: כידוע, משרד הרווחה מתערב אך ורק במצבי סכנה, קרי, המשמעות היא שבסופו של דבר המרכזים למניעת אלימות במשפחה וכל תהליכי המניעה וכל התהליכים של הפחתת סיכון, לא מתקיימים במקרים שלהם, ואז כמו שהמכובדות פה לפני דיברו, בעצם התפוח האדמה הלוהט הזה מתגלגל לפתחם של המקלטים, שנשארים ללא שום - - -
מיכל רוזין: אתן מפנות למקלטים?
<טלי אהרנטל: אנחנו מפנות, ואני שמחה גם על ההודעה, בכך שהן מודות בכך שהן עושות את הכל כדי לא לקבל אותן, מה ששם אותנו במציאות בלתי נסבלת, ואני לא באה, זאת אומרת אני לא חושבת שהאשמה פה היא עליכם.
<טלי אהרנטל: מציאות פשוט בלתי נסבלת, שבה אנחנו בעצם, ארגוני סיוע, צריכים לתת שירות שבמדינת ישראל ניתן על ידי המדינה.
<טלי אהרנטל: כידוע, אין מקלטים לנשים במדינת ישראל, אחרים, ובעצם אנחנו נתקלים במציאות שאנחנו צריכים למצוא פתרונות ספורדים, לא הולמים, והרבה פעמים אנחנו נכשלים.
<טלי אהרנטל: זאת אומרת נשים מתגלגלות ל - - -
מיכל רוזין: האם התבקשתם מהמקלטים לקבל סיוע נגיד בתרגום, נגישות תרבותית?
<טלי אהרנטל: בהחלט, בהחלט.
<טלי אהרנטל: לא תמיד אנחנו גם יכולים לספק את זה.
<טלי אהרנטל: זאת אומרת מופעל עלינו לחץ מאד מאד גדול, ברגע שאישה נקלטת, לקבל אותה חזרה, כשאין לנו שום מענים בקהילה לנשים האלו.
<טלי אהרנטל: מופעל עלינו לחץ לאתר להן פתרונות לתרגום, לסיוע ובאמת הבנה של המרחב התרבותי, שבכך אנחנו כמובן תמיד שמחים לסייע, אבל זו מציאות בלתי נסבלת גם עבורם וגם עבורנו, ולבטח עבור הנשים שמתמודדות עם המציאות הזו.
<טלי אהרנטל: ובעצם העובדה שהמקלטים אין להם שום תכנית שיקומית להוצאה, אומרת שבמחן התוצאה - - -
<קריאה: לאוכלוסייה הזאת.
<טלי אהרנטל: לאוכלוסייה הספציפית הזאת, כמובן, לכך אני מתכוונת.
<טלי אהרנטל: במבחן התוצאה הן חוזרות לחיים בסיכון ובסכנה.
<טלי אהרנטל: ובאמת, אין לי שום-, האשמה פה היא לבטח לא צריכה להתגלגל עליכן, אבל המציאות הזאת היא באמת מציאות בלתי נסבלת.
<טלי אהרנטל: אנחנו נתקלנו עם אתגרים סביב נשים.
<טלי אהרנטל: אישה שהייתה למעלה מחודשיים באחד המקלטים, שהתמודדה עם P.T.S.D מורכב, על רקע עינויים שהיא חוותה בסיני.
<טלי אהרנטל: זו אישה שלמקלט לא היו שום כלים להתמודד איתה.
<טלי אהרנטל: זו אישה שבסופו של דבר הושארה בפתח בית חולים, בלית ברירה, כי באמת לא היה למקלט מה לתת לה.
<טלי אהרנטל: וזו באמת מציאות שאנחנו חייבים למצוא לזה פיתרונות.
<טלי אהרנטל: זה הנשים הפגיעות ביותר ולא יכול להיות שהאחריות תגלגל אל המקלטים או אל ארגוני הסיוע.
<טלי אהרנטל: ובאמת, כמו שהם אומרים, זאת אומרת תוך חודש למצוא פתרון, כשאין פתרונות, זו מציאות שאנחנו חסרי אונים.
<טלי אהרנטל: זאת אומרת אני נתקלת ממש במצבים שאנחנו קולטים, אני לא ישנה בלילות.
<טלי אהרנטל: אנחנו לא יודעים מה קורה לנשים האלה אחר כך, וזה משהו שהמחוקק חייב לתת על זה את הדעת ולמצוא לכך פתרונות.
מיכל רוזין: אני עכשיו מצטערת שביטלנו את הגעתם של משרד המשפטים, כי אני חושבת שצריך אולי לחשוב על באמת להכיר בהן, או להוסיף סעיף בחוק שהן יוכרו, לפחות בנושא של סחר, אבל אנחנו תיכף נטפל בכך.
מיכל רוזין: דניאלה זו עוד מישהי שאינה ישנה בלילה.
מיכל רוזין: בואי תציגי את עצמך גם לפרוטוקול וגם תספרי לנו כיצד.
מיכל רוזין: שמענו פה על ההתמודדות הקשה גם בקבלת האישור של הרווחה לקבל את אותן נשים, גם העובדה שאותן נשים לא מקבלות סיוע משפטי, בריאותי וכדומה, וגם שאין לשחרר אותן וכיצד לעזור להם בשיקום בקהילה.
מיכל רוזין: בואי תספרי לנו מהניסיון שלך.
<דניאלה קהת: בסדר.
<דניאלה קהת: קודם כל שמי דניאלה קהת, אני המנכ"לית של עמותת לא, לא לאלימות נגד נשים.
<דניאלה קהת: כמה דברים שחשוב לי לציין.
<דניאלה קהת: קודם כל מיכל, תודה רבה לך שאת עומדת בראש הדבר הזה.
<דניאלה קהת: אני ראיתי, כשדיברת, את הפנים של הנשים שאני רוצה עוד מעט להציג, שידברו, את ההקלה על ההבנה שיש במילים שלך, של המצב שלהן.
<דניאלה קהת: זה חשוב מאד.
מיכל רוזין: אנחנו כמובן גם הסברנו כמה חשוב לנו לשמוע את הסיפור האישי, שאנחנו לא מדברות רק על, עליהן, אלא שומעות אותן.
<דניאלה קהת: נכון, אז עוד מעט אני אציג אותן.
<דניאלה קהת: מלבד זה, חשוב לי לציין שעמותת לא מקבלת את כל הנשים, גם עם הקושי וגם עם הניסיון לעשות סדר בדבר הזה, כי באמת מאד קשה למקלטים לקבל את הנשים, כשהן יודעות אחר כך שהן שולחות אותן לרחוב, שאין לאן ללכת.
<דניאלה קהת: בכל זאת, אנחנו תמיד, זה עניין של מקום, לא עניין אחר מבחינת העמותה שלנו.
מיכל רוזין: האם התקצוב של הרווחה הוא אותו תקצוב?
<דניאלה קהת: אם הרווחה מאשרת, אז זה אותו תקצוב.
<דניאלה קהת: וכרגע גם קיבלנו הבטחה שיש תקצוב, בכמה ישיבות - - -
מיכל רוזין: תיכף מיכל תדבר, היא מחכה בסבלנות והיא תיכף תדבר.
<דניאלה קהת: אני רואה את הפרצוף שלה.
<דניאלה קהת: הרווחה כבר הבטיחה שהם מטפלים גם בזה.
<דניאלה קהת: שר הרווחה, אני מתכוונת, הבטיח שהוא מטפל גם בזה וזה מכוסה.
מיכל רוזין: כלומר, כאלה שקיבלתם אותן ללא האישור, אבל זה יכוסה מבחינה תקציבית?
<דניאלה קהת: לא, לא זה שאלתי.
<דניאלה קהת: עכשיו הוא יכסה כל אישה שאין לה מעמד, שתיכנס למקלט, היא מכוסה.
<דניאלה קהת: ברגע ש - - -
<מיכל חנוך-אחדות: ....
<מיכל חנוך-אחדות: מכוסה.
<מיכל חנוך-אחדות: זה לא בעיה.
<מיכל חנוך-אחדות: משלמים הרבה כסף עבור הנשים האלה.
<מיכל חנוך-אחדות: איך אומרים, זאת לא הבעיה.
מיכל רוזין: אז תיכף את תעמדי על הבעיות.
<דניאלה קהת: זה מכוסה, אוקיי.
<דניאלה קהת: וגם למה שאמרה טלי.
מיכל רוזין: בוקר טוב לחבר הכנסת משה מזרחי שמצטרף אלינו.
<מיקי דור: זה טוב שבאת.
<מיקי דור: גבר שלישי מול 30 נשים פה.
משה מזרחי: הרגשת לא טוב?
מיכל רוזין: פתאום אתם מרגישים מיעוט?
מיכל רוזין: קשה לכם?
מיכל רוזין: כן, בבקשה, דניאלה.
<דניאלה קהת: בעניין התכנית השיקומית עם היציאה, זה באמת, הבעיה המרכזית היא שאין להם שום זכויות בארץ.
<דניאלה קהת: לא עניין של המקלטים והבעיה להכין תכנית שיקומית.
<דניאלה קהת: אני חושבת שזה פשוט מזעזע, איך שאנחנו מאפשרים למצב הזה להתקיים.
<דניאלה קהת: יש כאן בני אדם, בנות, איך אומרים את זה בצורה שתהיה פוליטקלי קורקט?
<דניאלה קהת: שאנחנו אפשרנו להן להיכנס למדינה שלנו, ואנחנו לא יכולים לעכשיו להתנער מהאחריות הזאת.
<דניאלה קהת: אי אפשר פשוט להשאיר אותן בידי מי שמחזיק אותן כבנות ערובה, וזה לא מקורי שלי.
<דניאלה קהת: הייתי מאד שמחה עכשיו שנשמע אותן.
<דניאלה קהת: זאת אומרת לגמור את המשפט הזה, שהשינוי צריך להיות חוקי, בדרך שבה הן מקבלות את האזרחות.
<דניאלה קהת: יש פה פגם בהליך שלא מתאים לנושא הספציפי הזה, במיוחד לאימהות של ילדים.
מיכל רוזין: כאשר הנוהל שונה, תיכף נשמע מרשות ההגירה.
מיכל רוזין: הנוהל שונה, אבל עדיין יש קושי כנראה בהענקת המעמד.
מיכל רוזין: תפני, בבקשה.
מיכל רוזין: אני רק אעדכן את חבר הכנסת מזרחי.
מיכל רוזין: אנחנו התחלנו פה עם מנהלות המקלטים ושמענו על הקושי העצום לקלוט את הנשים חסרות המעמד, גם מבחינת אישור פיקוח שנדרש ממשרד הרווחה, וגם בעצם כך שהן לא אזרחיות, לא מגיע להן לא ביטוח בריאות, לא ביטוח לאומי, לא מזונות, לא עזרה בשכר דירה, כך שכשהן יוצאות החוצה מהמקלטים, בעצם אין להן שום מענים בקהילה, הן הרבה פעמים נזרקות חזרה לידי הבעל.
מיכל רוזין: יש קושי גם במעמד אזרחי שלא ניתן, אבל גם במעמד חברתי.
מיכל רוזין: כלומר, כל הזכויות, להיות מסוגלת לפרנס את עצמה, היא צריכה אישור עבודה וכדומה; והקושי של המקלטים, גם כאשר הן נמצאות, הן לא יכולות להזמין להן רופא, זה הכל על חשבון העמותות.
מיכל רוזין: אין השתתפות של המדינה לא ברפואה, לא למשל בתרגום שיש קושי רב ושיש צורך.
מיכל רוזין: אז עד כה שמענו את מנהלות המקלטים.
מיכל רוזין: אנחנו נשמע את הנשים, ולאחר מכן נעבור לרשויות, לשמוע באמת תשובות.
<דניאלה קהת: אני רוצה להציג שתיים מתוך שלוש הנשים שבאו איתי.
<דניאלה קהת: נשים מאד אמיצות, וכמו שרואים יפות וחזקות, שרוצות לספר את הסיפור שלהן.
<דניאלה קהת: נתחיל עם מירי.
<מירוסלה איבגיש: שלום רב, תודה רבה, סליחה על הקול הצרוד שלי היום, ותודה רבה לכולם, שנותנים להגיד את כל מה שיש בעצם בפנים.
<מירוסלה איבגיש: הסיפור שלי כזה, אני נמצאת בישראל כ-5 שנים, אמא לשני ילדים ישראלים, הם נולדו בישראל, שני בנים.
<מירוסלה איבגיש: יש לי בן אחד בן 4 וארבעה חודשים, ובן בן שנתיים ותשעה חודשים.
<מירוסלה איבגיש: אני נמצאת במקלט לנשים, עוד כמה ימים זה יהיה שנה.
<מירוסלה איבגיש: אני נמצאת כבר שנה, עם כל הבעיות של האלימות וכל מה שנוצר מסביב מצד הבעל, הבן זוג, כי היה לנו תיק חיים משותפים במשרד הפנים.
<מירוסלה איבגיש: אני לא נשואה לו, היה לנו תיק חיים משותפים במשרד הפנים.
<מירוסלה איבגיש: בעצם זה מה שאומר ש - - -
מיכל רוזין: איפה הכרת אותו?
<מירוסלה איבגיש: הכרתי אותו בחו"ל.
<מירוסלה איבגיש: הוא ישראלי.
<מירוסלה איבגיש: בן אדם יהודי ישראלי שנולד בישראל וכל החיים גדל בישראל.
<מירוסלה איבגיש: הכרתי אותו באוקראינה.
<מירוסלה איבגיש: אני מאוקראינה.
<מירוסלה איבגיש: בעצם עם כל הבלגן שנוצר מהצד שלו, נוסף כחודש אחרי שעזבתי את הבית, בין החגים, הוא הלך למשרד הפנים וסגר את התיק של חיים משותפים ובעצם השאיר אותי בלי אפשרות לעבוד, בלי אפשרות ביטוח רפואי, כי היה לי גם ביטוח של חברה פרטית שמבטחת, עושה ביטוחים לעובדים זרים.
<מירוסלה איבגיש: גם זה אינו אפשר.
<מירוסלה איבגיש: ובעצם בלי שום זכויות.
<מירוסלה איבגיש: השאיר אותי כביכול לא חוקית בארץ, עם שני ילדים.
מיכל רוזין: והילדים?
<מירוסלה איבגיש: הילדים נולדו בישראל, יש להם ביטוח בריאות, כמו לכל אזרח ישראלי.
<מירוסלה איבגיש: בזמן שהייתי גרה איתו ביחד, אחד מהאיומים היו שאם את עוזבת את הבית, אם את הולכת מהבית, אני לוקח את הילדים ואת עולה למטוס ואת חוזרת למדינה שלך בלי הילדים.
<מירוסלה איבגיש: אני חושבת שאף אמא לא יכולה לעשות דבר כזה, ומצד שני זה נראה אמיתי, כי זה נראה חוקי, זה מה שקרה.
<מירוסלה איבגיש: כי אחרי 30 יום שהוא סגר את תיק החיים המשותפים והייתי במקלט, משרד הפנים פנו במכתבים.
<מירוסלה איבגיש: את כל המכתבים כדי להזמין אותי למשרד הפנים בעצם הוא קיבל, וכל הטלפונים הגיעו אליו ואני בכלל לא ידעתי שיש לי מכתב לעזוב את המדינה תוך 30 יום.
<מירוסלה איבגיש: הגעתי במקרה למשרד הפנים, לשאול איך אני ממשיכה את התהליך לבד, אמרו לי - את בכלל לא צריכה להיות פה, את כבר מגורשת מהמדינה והילדים שלך פה, ויש להם צו עיכוב יציאה מהארץ.
<מירוסלה איבגיש: הוא עשה להם צו עיכוב יציאה מהארץ, ולי צו גירושים מהמדינה.
<מירוסלה איבגיש: הוא תלה אותי באוויר וזה הכל.
<מירוסלה איבגיש: ואחר כך היה לנו מצד שני הגשנו בקשות למשמורת זמנית, שכביכול כשאמא אני אהיה המשמורנית על הילדים.
<מירוסלה איבגיש: בזמן שהוא ביטל לי את האזרחות, עוד לא הייתה לי משמורת.
<מירוסלה איבגיש: אחר כך היה מקרה חטיפה של הילד שלי ממרכז הקשר.
<מירוסלה איבגיש: היו להם הסדרי ראייה, האבא ראה את הילדים שלוש פעמים במרכז הקשר, בפיקוח.
<מירוסלה איבגיש: בפעם השלישית הוא חטף את הילד ממרכז הקשר, הילד הקטן, וניסה לחטוף גם את הילד הגדול.
<מירוסלה איבגיש: פשוט לא נתנו לו לחטוף את הילד הגדול, את הקטן הוא חטף.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שבזמן אמת דניאלה התקשרה והזעיקו את כל המשטרות.
מיכל רוזין: באמת זה היה סיפור קשה ביותר.
<מירוסלה איבגיש: אז אחרי מקרה החטיפה - - -
מיכל רוזין: הוא פגש אותו במרכז הקשר.
<מירוסלה איבגיש: זה היה בכוח ויש סרטון.
<דניאלה קהת: הוא זרק אותו מעבר לגדר.
<דניאלה קהת: תינוק.
<מירוסלה איבגיש: תינוק בן שנתיים.
<מירוסלה איבגיש: יש צילום של האבטחה, והשופט בעצמו אמר שדבר כזה רואים רק בסרטים וזה ממש ממש חטיפה, אבל הכי עצוב בכל הסיפור, שלפי החוק זה לא נחשב חטיפה, כי הייתה לנו באותו זמן משמורת משותפת והשופט עד היום אומר – אני אשם שאני, אחרי ארבעה חודשים שהיא כבר עזבה את הבית, לא נתתי לה משמורת זמנית ובעצם אם הייתה משמורת של אמא, אתה היית יושב בכלא.
<מירוסלה איבגיש: ואחרי כל הסיפור, יש לי משמורת.
<מירוסלה איבגיש: אבל עם כל זה שאני משמורנית, לילדים יש צו עיכוב יציאה מהארץ, ולי יש צו גירושים, אז זה מתנגש אחד עם השני.
<מירוסלה איבגיש: איך אני יכולה להיות משמורנית אם אני צריכה לעזוב את המדינה?
מיכל רוזין: מדינת חלם זה פה.
<מירוסלה איבגיש: כן.
<מירוסלה איבגיש: זו בעיה גדולה.
<הדס דריקס: אני חייבת לשאול שאלה.
מיכל רוזין: מי את, בבקשה?
מיכל רוזין: תציגי את עצמך לפרוקטול.
<הדס דריקס: אני הדס דריקס מרשות האוכלוסין.
<הדס דריקס: אני חייבת לשאול, בלשכת רשות האוכלוסין לא אמרו לך שיש לך אפשרות לפנות להגיש בקשה מטעמים הומניטריים?
<מירוסלה איבגיש: מטעמים הומניטריים?
<מירוסלה איבגיש: זה מתי-.
<מירוסלה איבגיש: אני לא יודעת את כל החוקים.
<מירוסלה איבגיש: התחלתי תהליך להגיש את הבקשה למעמד עצמאי, אבל עד שהגשנו, התחלנו לכתוב, את יודעת, התהליך לוקח הרבה זמן.
<מירוסלה איבגיש: עד שהגישו בקשה הוא הלך, ביטל, סגר את התיק וסגרו גם את הוויזה וגם את הכל הכל, בבת אחת סגרו.
מיכל רוזין: מירי, אם תרשי לי רגע.
מיכל רוזין: הדס, אני חייבת לומר משהו.
מיכל רוזין: השאלה שלך מקוממת אותי, עוד לפני שאנחנו נכנסים לפרטי המקרה הזה.
מיכל רוזין: אני אגיד לך למה היא מקוממת אותי.
מיכל רוזין: כי ישבו פה גם עמוס ארבל וגם אחרים, וישב פה בן עמי והם אמרו בצורה חד משמעית: יש פה אמא שיש לה שני ילדים ישראלים.
מיכל רוזין: היא לא יכולה לקום ולקחת את הילדים האלה.
מיכל רוזין: הם כאן.
מיכל רוזין: יש להם אבא ישראלי, מה מצפים ממנה?
מיכל רוזין: ברור שהאמא הזאת צריכה לקבל באופן אוטומטי - - -
<הדס דריקס: כי מקרים כאלה אנחנו מעלים לוועדה בין משרדית.
<דניאלה קהת: לא, אבל היא לא עונה על הנוהל, כי היא ידועה בציבור.
<הדס דריקס: גם במקרים כאלה, שזה נכון שזה לא רשום, אנחנו מעלים לוועדה בין משרדית.
מיכל רוזין: טוב, תיכף נחזור להדס, אני מבקשת, מירי עדיין בזכות דיבור.
מיכל רוזין: בואי תסיימי את הסיפור, אבל בהחלט אני לא מצליחה להבין למה זה.
מיכל רוזין: למה היא צריכה לדאוג.
מיכל רוזין: המקרה ידוע, אתם מכירים אותו, זה מונח בפניכם, יש לה צו גירוש ולילדים צו עיכוב.
מיכל רוזין: הכל ידוע, אני לא מבינה היא בכלל צריכה - - -
<הדס דריקס: זה לא המקרה היחיד, דרך אגב, ויש לי החלטה של הוועדה לעניינים הומניטריים על אמא אחרת כזאת, הילדים עם צו עיכוב יציאה מהארץ עד גיל 18, והאמא נשארת פה, לא מגורשת, אבל בלי שום מעמד.
<הדס דריקס: זו ההחלטה הסופית של הוועדה לעניינים הומניטריים.
מיכל רוזין: ולי יש אמא נוספת שטיפלנו בה פה בוועדה, ואני עדיין תקועה מול הוועדה ההומניטרית, שיש ילדים כאן, כולל ילד משותף עם האבא, והוועדה עדיין החליטה לגרש אותה.
מיכל רוזין: מה היא תעשה עם הילד?
מיכל רוזין: כן, בבקשה מירי.
<מירוסלה איבגיש: בעצם זה מה שאמרו לי, כשהגשנו את הבקשה, הגשנו מסמכים לוועדה הבין משרדית, ועורכת הדין אמרה שההחלטה של הוועדה הבין משרדית יכולה לקחת עד שנתיים.
מיכל רוזין: זו הסיבה שאת עדיין במקלט או ש-?
<מירוסלה איבגיש: זו אחת מהסיבות.
<מירוסלה איבגיש: במשך השנתיים, האבא לא רוצה לשלם מזונות, מזונות דרך ביטוח לאומי.
<מירוסלה איבגיש: לי יש תואר שני בכימיה, אני בן אדם שרוצה לעבוד ובלי אישור לעבודה איך אני יכולה לפרנס את שני הילדים, עד שהוועדה הבין משרדית, עד שנתיים, תחליט אם אני בכללת נשארת או לא נשארת, או מה עושים.
<מירוסלה איבגיש: מה אני עושה במקרה כזה?
<מירוסלה איבגיש: מה אני עושה?
<מירוסלה איבגיש: כאמא, כאמא.
מיכל רוזין: זה המקום שבו אני, כחברת כנסת, מוצאת את עצמי חסרת אונים.
מיכל רוזין: בבקשה, ליליה.
<ליליה דנילוב: שלום, תודה רבה שבאנו לפה כדי לבקש עזרה ואני חושבת שתעזרו לנו בסוף.
מיכל רוזין: מאיפה את, ליליה?
<ליליה דנילוב: אני ממולדובה, ואני כמעט 10 שנים בארץ, ויש לי שני ילדים, בת 18 עוד מעט ובן 8.
<ליליה דנילוב: אני גם באותו מצב כמו מירי, כמעט.
מיכל רוזין: שני הילדים מאב ישראלי, או אחד אב ישראלי?
<ליליה דנילוב: אחד.
מיכל רוזין: אז גם הילד שלא מהאב הישראלי, אין לו מעמד.
<ליליה דנילוב: כן.
<ליליה דנילוב: ואני גם לא יכולה לעבוד וגם אין לי קופת חולים, אין כלום.
<ליליה דנילוב: אנחנו לא יכולים גם לצאת וגם להיות לפה.
<ליליה דנילוב: אנחנו באוויר.
<ליליה דנילוב: נמצאות באוויר.
<ליליה דנילוב: כל השנים הייתי עם בעל מאד אלים ותמיד הוא אמר שאם אני אספר לחברות או למישהו, אז אני אשאר בלי מעמד ובלי הילד, ואף אחד לא יחפש אותך, כי אף אחד לא - - -
מיכל רוזין: משתמשים במדינה כאיום.
מיכל רוזין: בחוקי המדינה, כן.
<ליליה דנילוב: אז היה לי תמיד פחד להתלונן עליו, ובסוף הילדה התלוננה עליו לבית הספר, למורה, והמורה התחילה להגיש למשטרה וכל זה.
<ליליה דנילוב: נפרדנו לשנה, אחר כך חזרתי אליו כי היה לי מאד קשה, והייתה אלימות יותר גרועה.
<ליליה דנילוב: הגעתי למקלט עם שני ילדים.
<ליליה דנילוב: הייתי במקלט שמונה חודשים עם שני ילדים.
<ליליה דנילוב: עכשיו אני יצאתי מהמקלט, אבל אין לי שום זכויות.
<ליליה דנילוב: אני עובדת מחמש בבוקר עד אחת עשרה בלילה, אני עובדת כדי להחזיק את הבית, שכירות וגם את שני הילדים שלי.
מיכל רוזין: את עובדת עם אשרת עבודה או בלי אשרה?
<ליליה דנילוב: לא, אין לי אישור עבודה.
מיכל רוזין: לאורך השנים הגשתם בקשה לתהליך במשרד הפנים?
<ליליה דנילוב: כן, אני הגשתי.
<ליליה דנילוב: כל פעם שאנחנו מגיעים לשם שואלים אותנו אותן שאלות, התיק שלנו עכשיו, שלי ושל הבת שלי, ב - - -
מיכל רוזין: בוועדה ההומניטרית?
<ליליה דנילוב: כבר שנתיים.
<דניאלה קהת: אני רק רוצה לציין שגם היא וגם בתה הגיעו לסוף התהליך, לסוף החמש שנים.
<דניאלה קהת: זאת אומרת כבר חמש דקות לפני קבלת אשרה, ובכל זאת הוא הצליח לעזור את זה.
מיכל רוזין: הדס, את רוצה שנעבור אליך עכשיו, או את רוצה שקודם נשמע את משרד הבריאות והביטוח הלאומי?
<הדס דריקס: אני לא מצליחה להבין איך שנתיים.
<הדס דריקס: אנחנו באמת משתדלים להעלות את התיקים האלה כמה שיותר מהר.
מיכל רוזין: אם את אומרת את זה, מה אנחנו נגיד?
מיכל רוזין: אנחנו כבר ישיבה שלישית, כל פעם אנחנו מעלים דוגמאות חדשות, כי הדוגמאות הקודמות, אנחנו חלק מצליחות וחלק ממשיכות להיאבק עליהן, והנה אנחנו שומעים כל פעם שנתיים מול הוועדה ההומניטרית, שנתיים כאלה, כאשר אין פה שאלה.
מיכל רוזין: כלומר, אני יכולה להבין כשיש שאלה, אמרתי את זה גם בעבר.
מיכל רוזין: שוב, לי יש עמדות שונות בעניין, אבל אם נמצאת פה אישה ללא ילדים, גם אז יש לי, כפי שאמרתי, אני חושבת שאם הביא אותה ישראלי, נישא לה או הביא אותה לחיות כאן, צריך להיות לה מעמד.
מיכל רוזין: אבל מדובר פה על אמא שיש לה ילדים פה.
מיכל רוזין: ילדים שחיים פה.
<הדס דריקס: אני יכולה לומר לך שתיקים שמגיעים אלי, ואמא לילדים אזרחים ישראלים באופן אוטומטי, אני מאריכה את רישיון הישיבה, ומעבירה את זה לוועדה בין משרדית.
<דניאלה קהת: ומה אם אין להם?
<הדס דריקס: אם אין להם?
<הדס דריקס: אם הם לא עומדים בתנאי הסף אז אנחנו משתדלים להעלות את התיק כמה שיותר מהר.
מיכל רוזין: אם אין להם מה?
מיכל רוזין: ילדים?
<דניאלה קהת: לא, אם אין להן מעמד בזמן שהן פונות, שזו בדיוק הבעיה.
מיכל רוזין: זו הבעיה, אבל כבר הובטח לנו גם.
מיכל רוזין: אז בואי, הובטח לנו שגם זאת לא תהיה בעיה.
מיכל רוזין: הובטח שלא תהיה בעיה שאם הן מגיעות ללא מעמד, כלומר שהן לא הצליחו לעבור את הא' 5, ב' 1, כל ה - - -
<הדס דריקס: אם הם לא עומדים בתנאי הסף.
מיכל רוזין: בדיוק, לכן יש ועדה הומניטרית, לכן יש ועדה של חריגים, לכן הן עולות לוועדה הזאת.
מיכל רוזין: מדוע גם אז הן מחכות שנתיים?
מיכל רוזין: עכשיו, אין פה ברירה.
מיכל רוזין: כלומר, מה מצפים שהיא תעשה?
מיכל רוזין: שהיא תקום ותלך מפה ותשאיר את הילדים לאבא המתעלל והמכה?
<הדס דריקס: אני לא יכולה להתייחס לזה, כי אני באמת לא מכירה את התיק וקשה לי להאמין שתיק ממתין שנתיים.
מיכל רוזין: אז אלף נעביר.
מיכל רוזין: הבעיה שלי היא, אוקיי, אז אנחנו נעביר את המקרים האלה ואני אצפה כמובן לפתרון בתוך לדעתי שבוע, אם את אומרת שאין שום בעיה, אבל לא יכול להיות שאין פה איזה נוהל מסודר, שהוועדה ברור לה שמקרים כאלה מאושרים כמעט באופן אוטומטי.
מיכל רוזין: מה צריך לבדוק, שיש לה ילדים?
מיכל רוזין: הילדים במערכת החינוך.
<ניקול מאור: למה בכלל צריכים לעבור ועדה?
<ניקול מאור: זאת אומרת לדעתי השינוי בנוהל צריך להיות שמישהו שיש לו ילד ישראלי, לא צריך לעבור ועדה.
מיכל רוזין: אבל זה השינוי בנוהל.
מיכל רוזין: זה השינוי בנוהל שנעשה.
<דניאלה קהת: השינוי היחיד שאמרו, שלא צריכים לעמוד בתנאי הסף.
<דניאלה קהת: אם אתה נשוי, אתה עולה אוטומטית לוועדה, אבל אם אתה לא נשוי או אם אתה ידוע בציבור או בלי זה, אתה עדיין מחוץ לתחום ואין שום - - -
מיכל רוזין: גם אם יש לך ילדים משותפים?
<ניקול מאור: גם אם יש לך ילדים משותפים.
מיכל רוזין: בסוף ידרשו גם חתונה על ידי רב.
<קריאה: אורתודוכסי.
מיכל רוזין: זה הדבר היחיד שמוכר פה.
<ניקול מאור: השינוי המהותי הנדרש - - -
מיכל רוזין: זה היה הכל בציניות כמובן, לפרוטוקול, אבל כן, בבקשה.
מיכל רוזין: לא אמרת את שמך לפרוטוקול.
<ניקול מאור: עורכת דין ניקול מאור, מסיוע משפטי לעולים.
<ניקול מאור: השינוי המהותי הנדרש, זה שמי שיש לו ילד, אזרח ישראלי, לא צריך לעבור את הוועדה.
<ניקול מאור: צריך אוטומטית לפחות לקבל מעמד כלשהו, ואחרי זה אפשר להחליט ולדבר, אבל קודם כל, כמו שאת אומרת, לא צריכים, זה פשוט צריך להיות ברור מראש, שאלא אם כן יש מקרה חריג, שהוא לא יקבל.
<ניקול מאור: זאת אומרת ברירת המחדל צריכה להיות שאישה מוכה עם ילד מקבלת מעמד.
<ניקול מאור: זו ברירת המחדל.
<ניקול מאור: למה צריך לעבור לוועדה?
<ניקול מאור: למה צריך לבחון אותו?
<ניקול מאור: אין כל כך מה לבחון.
מיכל רוזין: הדס, את מסכימה?
<הדס דריקס: זה לא ממש תלוי בי.
מיכל רוזין: לא, את מסכימה להיגיון שבדברים?
<הדס דריקס: אני יכולה לומר לך שמרבית התיקים גם שעולים לוועדה, כן מאושר מעמד.
מיכל רוזין: את שומעת פה דוגמאות רבות, את שומעות פה עורכות דין שכל הזמן פונות באופן שיטתי ועושות באמת עבודת קודש, אני לא אוהבת להשתמש בביטוי הזה, אבל עבודת קודש, שפונות בשם אותן נשים, ועדיין.
מיכל רוזין: עכשיו, מדובר פה באמת בלא סתם או כי היא רוצה מעמד לשם המעמד.
מיכל רוזין: המעמד הזה, ועכשיו אנחנו עוברים לביטוח הלאומי ולמשרד הבריאות, שבלי קשר זה לא מוציא אתכם זכאים אוטומטית, כי אין מעמד, אבל המעמד הזה נדרש על מנת שהיא תוכל להתפרנס בכבוד, על מנת שיהיה לה ביטוח בריאות, על מנת שיהיה לה ביטוח לאומי, על מנת שהיא תוכל לחיות פה, במדינה הזאת.
<הדס דריקס: אין ספק.
<הדס דריקס: אני בהחלט מסכימה איתך.
<הדס דריקס: אני גם אמרתי שאני לא מותירה נשים בלי רישיון בישראל, אמהות לילדים.
<הדס דריקס: אני מאריכה עד למתן החלטה של הוועדה, זה לא סמכותי לאשר.
מיכל רוזין: לא, אבל אין להן אשרת עבודה.
מיכל רוזין: אין לכולן אשרת עבודה.
מיכל רוזין: רבות פה סיפרו על זה שהן צריכות לעבוד בניקיון, שלא נדבר על דברים שאנחנו לא רוצים שהן תגענה אליהם, כי אין ברירה, כי הן לא יכולות להתפרנס.
מיכל רוזין: עכשיו, מה שקורה זה שאת בעצם מחזירה אותן לידיים של הבעל המתעלל, כי הוא בא במילות דבש וצוף, רק תחזרי אלי, הכל יהיה טוב והכל יהיה בסדר ואני אדאג לך ואני אטפל בך ובילדים והכל, וכשאת תלושה והמדינה מתכחשת לך, אז את יודעת, את בסופו של דבר מתפתה לחזור, כי זה מקום שאולי לפחות יפרנסו אותך ואת הילדים בכבוד.
מיכל רוזין: ד"ר מיקי דור, ראש אגף רפואה כללית, בוא תגיד לנו מדוע אנחנו לא יכולים לפחות בשלב הביניים, להחריג את אותן נשים ולתת להן את הטיפול הרפואי הנדרש לאורך הדרך, להן ולילדיהן חסרי המעמד, לפחות עד שמשרד הפנים יפתור איתן את עניין הנוהל ועניין מעמדן האזרחי.
מיכל רוזין: לפחות כל עוד הן נמצאות כאן.
מיכל רוזין: זה גם מגוחך.
מיכל רוזין: יש זרוע אחת של המדינה שמטפלת בהן, מממנת אותן, וזרוע אחרת אומרת: אנחנו לא מכירים בהן בכלל.
מיכל רוזין: כן, מיקי.
מיכל רוזין: אני יודע שאתה קשוב ורגיש לנושאים האלה, ולכן אני פונה אליך.
<מיקי דור: בפירוש כן, ולפחות לאחד הנושאים כבר יש פתרון שאני נורא מתפלא על מה שהוצג פה.
<מיקי דור: בואו נתחיל מנושא הילדים, כי המדינה הגדירה את הנושא וחוקקה ואנחנו את החלק שלנו נותנים.
<מיקי דור: יש ביטוח לכל ילד שנמצא פה לא חוקי.
<מיקי דור: יש צורך להשתתף בביטוח הזה ואתם אומרים אתם משלמים בשביל הטיפולים, ההשתתפות של האדם היא 180 שקלים לחודש, הלוואי שיכולתי להקטין אותה.
<קריאה: הן לא יכולות לעמוד בזה.
<מיקי דור: סליחה, תרשי לי להציג את זה.