GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיקי דור: אני יודע שזה לא פשוט לאותה אישה, ה-180 שקלים, אבל כשהיא נמצאת במסגרת שבה הביטוח לילד הזה, צריך לעלות 2,000 שקלים לשנה, אנחנו מוסיפים על זה כמובן סכום הרבה יותר גדול, כנגד כל 180 שקלים זה 200 שקלים פלוס שהמשרד מוסיף, זה התקנה שנקבעה.
<מיקי דור: אז יש פה פתרון ולא אמור להיות שום ילד ללא ביטוח אצלכם.
<מיקי דור: מבחינת
<מיקי דור: כם זה לא בעיה, זה סעיף הוצאה של 2,000 שקלים לשנה, תכניסו את זה לסעיפי ההוצאות הרגילים.
<מיכל חנוך-אחדות: תשלמו את ה-180 שקלים.
<מיכל חנוך-אחדות: משרד הרווחה לא צריך לשלם את ה-180 שקלים שמשרד הבריאות צריך.
<מיכל חנוך-אחדות: את ה-180 שקלים שמשרד הבריאות ישלם, פשוט מאד.
<מיכל חנוך-אחדות: משרד הרווחה לא צריך לקלוט את משרד הבריאות לתוכו.
<מיקי דור: המדינה קבעה פה משהו - - -
מיכל רוזין: בוועדה שלי תמיד משרדי הממשלה - - -
<מיכל חנוך-אחדות: סליחה.
מיכל רוזין: לא, לא, את צודקת.
מיכל רוזין: בסוף אנחנו עושים הסדר בין משרדי ממשלה.
<מיקי דור: לא, לא, היא לא צודקת, כיוון שמשרד הבריאות לא בא להחליף את משרד הרווחה ותפקידיו.
<מיקי דור: פה המדינה קבעה כמה משרד הבריאות משלם, והמדינה קבעה השתתפות עצמית.
<מיקי דור: כשהמדינה תוותר על ההשתתפות העצמית, אנחנו מה שתלוי באנו, אנחנו מאד נשמח.
<מיקי דור: אבל זה סעיף הוצאות של משרד הרווחה, בבקשה לא לקפוץ – משרד הבריאות ישלם.
<מיכל חנוך-אחדות: לא, זה לא הוצאות רווחה.
<מיקי דור: של המקלט.
<מיכל חנוך-אחדות: משרד הבריאות יקבע איך הוא מתייחס להשתתפות העצמית לגבי אותן נשים שלא יכולות.
<מיקי דור: אני חוזר, לא נקבע על ידי משרד הבריאות.
<מיקי דור: הכנסת המכובדת או האוצר החליטו מי משלם את זה.
<מיקי דור: יחליטו שמשרד הבריאות – יתקצבו את זה, בבקשה.
<מיקי דור: אבל פה יש פתרון והפתרון עולה 2,000 שקלים לשנה, זאת אומרת 12 ילדים, תעשי את המכפלה, אבל יש פתרון פה.
<דלית אשורי: אם אנחנו מדברים על אישה פלסטינאית, חסרת מעמד, שיש לה חמישה-שישה ילדים, זה סכום עצום.
<דלית אשורי: היא לא יכולה לעבוד.
<מיקי דור: אני יודע את המספרים, ואגב זה לא הבדל מבחינתי אם היא פלסטינאית או אם היא ממולדובה, בעיני הילדים זכאים לטיפול.
<דלית אשורי: לא, אני אמרתי את זה בגלל כמות הילדים שאנחנו נתקלים בה, כי אותן נשים - - -
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שעכשיו אתם קיבלתם החלטה, אני לא יודעת אם היא כבר מבוצעת, משרד הבריאות.
מיכל רוזין: אתמול דווח בוועדה שלנו שאתם קיבלתם החלטה, ועדת חורב א', ב', קיבלה החלטה שבה הפלסטינאיות שנשואות לאזרח ישראלי, יוכלו לקבל מעמד ויהיה להן ביטוח בריאות, כך שזה לא אותו דבר.
<מיקי דור: אני אשמח.
<מיקי דור: לפי מיטב ידיעתי ועדת חורב היא וועדה בפנים משרדית ולא גורם מתקצב.
<מיקי דור: את מכירה את המרחק בין שני הדברים האלה.
<מיקי דור: ועדה עקרונית, שאני גם הייתי - - -
<קריאה: ועדה עקרונית, לא תקציבית.
<מיקי דור: בדיוק.
<מיקי דור: עכשיו, הקטע היותר בעייתי, כי פה יש פתרון ויש לו עלות והעלות היא לא בשמיים.
מיכל רוזין: בהחלט לא, אבל השאלה מי צריך לספוג את העלות.
<מיקי דור: מה שהמדינה תחליט.
<מיקי דור: הרי אי אפשר להגיד משרד הבריאות יספוג ולא לתת לו את התקציב.
<מיקי דור: זה נורא פשוט.
<מיקי דור: עכשיו, אם הן אומרות לי, ואת אמרת את זה, שאנחנו משלמים עבור הטיפולים, אז זה עולה לכם יותר, חברה.
<דלית אשורי: מזמינים את ביקור רופא ב-150 שקלים ו - - -
<מיקי דור: הרשי לי לא להתייחס לרמת השירות - - -
<דלית אשורי: נו, מה לעשות?
<מיקי דור: באמת, אבל פה הפתרון קיים.
<מיקי דור: הבעיה היותר קשה - - -
מיכל רוזין: לא, לא הבנתי את ההערה שלך לגבי ביקור רופא.
<מיקי דור: שאני מקווה שלילדים האלה יהיה טיפול יותר טוב מאשר ביקור רופא נותן.
מיכל רוזין: אבל צריך לתת להם, אם הם לא יכולים ללכת לקופת חולים, אז - - -
<מיקי דור: אז אנחנו חוזרים לבעיה היסודית.
<מיקי דור: צריך למצוא את ה-180 שקלים האלה, 2,000 שקלים לשנה, לתקצב את זה.
<מיקי דור: על כמה עשרות ילדים מדובר פה בכל הנושא הזה?
מיכל רוזין: אבל אתה מבין שזה עמותות שהן מתוקצבות בעיקר על ידי תרומות, לא רק משרד הרווחה והן צריכות להוסיף 2,000 שקלים לשנה לכל ילד, זה המון כסף.
<מיקי דור: אני בעד שהמדינה תממן את זה.
<מיקי דור: אגב, במקלט שאני מנהל בפתח תקווה לקורבנות סחר, ההוראה הראשונה שלי הייתה – אנחנו קונים את הביטוח הזה לכל הילדים ששוהים שם, כחלק מזה שהאישה שוהה שם.
מיכל רוזין: אני חוזרת להצעה שלי להכיר בהם, ואתה עשית על זה פרצוף, אז בוא תגיד, כי הם קורבנות סחר - - -
<מיקי דור: לא, לא, לא רק פרצוף.
מיכל רוזין: ויכול להיות שאז ייפתר הכל.
מיכל רוזין: גם המעמד שלהם.
<מיקי דור: עכשיו, הדבר השני שהעלית, ופה הקטע העקרוני, זה הנושא שהועלה כמה פעמים לדיון של תושבות חברתית.
<מיקי דור: זו החלטת ממשלה, זו החלטת כנסת.
<מיקי דור: אנחנו תומכים בזה, אנחנו העלינו את זה.
<מיקי דור: אגב, זכות האבות לא לנו אלא לארגונים חברתיים שהעלו את הנושא הזה עוד לפנינו ואנחנו תומכים בזה, אבל זו החלטה ברמה של מדיניות ממשלה.
משה מזרחי: אתה יכול להגיד על זה מילה, מה זה תושבות חברתית?
<מיקי דור: תושבות חברתית, חברת הכנסת רוזין העלתה את זה.
<מיקי דור: זאת אומרת אדם שלא נמצא פה ולא יקבל אזרחות והסיכויים שיקבל אזרחות הם לא טובים, אבל המדינה תיתן לו בינתיים אפשרות לקבל טיפול רפואי, את כל מערך התמיכה הסוציאלי שניתן מעצם היותו בן אדם.
<מיקי דור: זה, איך להגיד, קוראים לזה תושבות חברתית.
<מיקי דור: זו החלטת ממשלה שיש לה עלות ויש לה רוחב כמובן גם, אבל אני לא מדבר פה, אלא אך ורק לשם הקטע הרפואי .
מיכל רוזין: אני טענתי שאותן נשים, לפחות עד שנפתור מול רשות ההגירה ומשרד הפנים, שלדעתי זה היה אמור כבר להיפתר, אבל משום מה, כמו שאנחנו שומעים, זה לא קורה בפועל, לפחות לתת להן את הזכויות החברתיות בינתיים, של ביטוח רפואי, ביטוח בריאות, זכות לעבוד, היכולת שלהן לצאת מאותו מקלט ולהתקיים בחברה.
מיכל רוזין: הן כרגע לא יכולות.
<מיקי דור: עכשיו, ועדה בראשותי, מלפני שנתיים, המליצה על מתן טיפול רפואי לקורבנות סחר בנשים, כי זה היה מנדט הדיון שלנו, לתת להן טיפול רפואי.
<מיקי דור: היום הן מקבלות.
<מיקי דור: אלה ששוהות במקלט כמובן מקבלות טיפול מלא, מבחינת סחר.
<מיקי דור: וגם הרחבנו את זה גם למקלטים שמסביב, גם של הגברים וגם לדירות שצמודות למקלטים האלה.
<מיקי דור: אז אני חושב שהפתרון פה, שגם יכול להתבסס על מנגנון שקיים אצלי בתוך המקלט, שאם ימצאו גם החלטה עקרונית והתקצוב של זה, אני לא צריך שכל הנשים שנמצאות כרגע ברמה אישית במקלט או בחיפה, או גם אצל משפחה או אצל חברים תומכים בטבריה או אילת, הן לא צריכות לבוא לקבל טיפול, אבל אם אנחנו נרכז שם את הפרה-אוטוריזיישן, זאת אומרת את האישור לטיפול, אז אפשר יהיה להפנות אותן לבתי חולים ציבוריים ולמרפאות ציבוריות בכל הארץ, כשהריכוז של התשלום ייעשה על ידי הצוות שלנו.
<מיקי דור: זו הייתה ההצעה שלי וזה דורש תקצוב של זה.
<קריאה: כאילו להכפיף את הסידור שיש באמת לגבי אלו ששוהות במקלטי סחר גם למקלטי נשים?
<מיקי דור: זה מנגנון קיים.
מיכל רוזין: האם זה שינוי חקיקה?
<מיקי דור: לא, להערכתי זה שינוי תקצוב, לא חקיקה.
מיכל רוזין: איתי עצמון, היועץ המשפטי של הוועדה אכן יבדוק את זה, כי זה אחד הדברים שישר רשמתי, שיתכן שכך נפתור.
מיכל רוזין: לפעמים נפתור ככה, אבל לפחות נפתור את המצוקה של אותן נשים, למרות שאני טוענת שהן בהחלט נסחרות, הן מובאות לכאן ומתעללים בהן.
מיכל רוזין: יש פה בהחלט אלמנטים של סחר בנשים.
<מיקי דור: אפשר עוד חצי משפט?
מיכל רוזין: אני ממש מתנצלת, אני חייבת לצאת, אני ממש מתנצלת.
מיכל רוזין: מחליף אותי חבר הכנסת משה מזרחי, ותאמינו לי, הוא יעשה עבודה אפילו יותר טובה ממני.
מיכל רוזין: בוא תתפוס בבקשה את מקומי, ואני מתנצלת שוב.
מיכל רוזין: אני אתכם כמובן.
<מיקי דור: מיכל, אולי רק עוד חצי משפט.
<מיקי דור: מה שרציתי להוסיף שקורבנות עינויים, לא רק קורבנות סחר יהיו גם כן בקבוצה הזאת.
מיכל רוזין: השאלה אם זה הולך לשם.
מיכל רוזין: על זה נקיים דיון אחר, תודה.
מיכל רוזין: אני שוב מתנצלת.
מיכל רוזין: (היו"ר משה מזרחי)
משה מזרחי: כן, חברים, הלאה.
משה מזרחי: מי עכשיו?
משה מזרחי: גברתי.
<מיכל חנוך-אחדות: שמי מיכל חנוך אחדות, אני מצטערת שמיכל עזבה, אבל אני בכל אופן אגיד ככה בפרטים מה שרציתי.
<מיכל חנוך-אחדות: אלף באמת לפרוטוקול, אני מאד מברכת את מיכל, משום שאנחנו, אני כנציגת משרד הרווחה, אנחנו מטפלים בנשים במצבי חירום כבר הרבה מאד שנים, משנת 2003 כ-40 נשים בשנה, נשים שאינן תושבות המדינה מקבלות טיפול והגנה בתוך המקלט, ואני חושבת שבזמנו, עוד לפני כ-10 שנים, רופאים לזכויות אדם פנו למשרד הרווחה ולמשרד הבריאות, ותמיד אנחנו בעצם, אני מוכרחה להגיד, המשרד המוביל דווקא בטיפול.
<מיכל חנוך-אחדות: ואם אני עושה קפיצה להיום, אני מאד מברכת את מיכל, שהיום אנחנו מתחילים לגעת באמת בתוכן האמיתי, של אותם מסמכים שהעברתי כל כך הרבה פעמים להסביר מה הבעיות האמיתיות, וכשהשורה התחתונה היא שבאמת בלי מדיניות ממשלה, שכוללת את כל המשרדים, אין טעם בטיפול רק של המשרד.
<מיכל חנוך-אחדות: ואני לא אחזור על מה שחברותי פה מהמקלטים, בצורה יפה הציגו, על הבעייתיות.
<מיכל חנוך-אחדות: אני גם קצת חוששת, מיקי מההצעה, במובן הזה שמצד אחד אני רוצה את ההכפפה וזה רעיון טוב, אבל מצד שני, אם אחרי כן ולפני כן אין שום טיפול רפואי, יכולים להגיע למקלט כדי לקבל את הצ'ופר, וגם זה בעיה.
<מיכל חנוך-אחדות: כי אנחנו רוצים הרי במקלט בסופו של דבר להגן ולטפל במי שצריכה, ולא שהן תאלצנה להגיע למקלט ולאבד משהו שהן לא - - -
<מיקי דור: זה בדיוק מה שאמרתי.
<מיקי דור: הכוונה היא שמישהי שנמצאת בטבריה או באילת, הן תוכלנה לקבל טיפול במקום מגוריהן, שוב כוונה שהן תגענה למקלט, אלא שתמצא המסגרת הארגונית, שאני אוכל לשלם את זה באילת או בטבריה, וזה תקציב.
<מיקי דור: שהמקלט משמש לי כאילו מוקד הרשאות תקראי לזה.
<מיכל חנוך-אחדות: כן, צריך לחשוב על זה ברצינות.
<מיכל חנוך-אחדות: חשוב לי להגיד כמה דברים.
<מיכל חנוך-אחדות: אנחנו, וכמו שאמרה טלי מארגון א.ס.ף, בגלל שבמשך השנים - - -
משה מזרחי: את רוצה שנעבור אולי למישהו אחר בינתיים?
משה מזרחי: נשחרר אותך לכמה דקות?
<מיכל חנוך-אחדות: אוקיי, בסדר, עוד דקה אחת, כן.
משה מזרחי: המוסד לביטוח לאומי, בבקשה.
<עירית עמיאל: טוב, המוסד לביטוח לאומי צריך שהנשים יהיו תושבות כדי לשלם להן, וכאן זה חוזר לבעיה של משרד הפנים.
<עירית עמיאל: חוץ מ-, בכל זאת, יש קבוצה שיש להן ילדים תושבים, כאשר הילדים הם כבר אזרחים, תושבים.
<עירית עמיאל: אם יש פסק דין למזונות עבור הילדים, אפשר לממש אותו בביטוח הלאומי, גם אם האמא עצמה אין לה שום מעמד.
<עירית עמיאל: אותו דבר גם לגבי קצבת הילדים.
משה מזרחי: לגבי הנשים עצמן, כלום.
<עירית עמיאל: נכון, נכון.
<עירית עמיאל: למעשה, הזכות של האישה מכוח עצמה, באופן תיאורטי, יכול - - -
משה מזרחי: זה נוגע רק להגדרת המעמד של השלילה של האופציה הזאת?
<עירית עמיאל: כן, כן.
<עירית עמיאל: כדי להיות זכאי - - -
משה מזרחי: אך אם היא הייתה בעלת מעמד מכל סוג שהוא, היא הייתה נכנסת ל - - -
<עירית עמיאל: אני חושבת.
<עירית עמיאל: גם תושב ארעי הוא תושב, אבל תושב.
משה מזרחי: לצורך העניין.
<עירית עמיאל: עכשיו, בעצם על מה שאנחנו מדברים זה הבטחת הכנסה, אם היא לא עובדת, שכאן צריך להיות תושב, ועל פי החוק גם לא רק תושב, אלא שנתיים, 24 חודשים רצופים.
<עירית עמיאל: וקצבות אחרות כמו נכות, אבטלה אם היא עבדה וכו', כולם מחייבים תושבות.
<מיקי דור: וזכאות של ביטוח רפואי.
משה מזרחי: כלומר, את ההכרה מכל סוג של ישיבה והיתר, היא בעצם-.
משה מזרחי: אני רק רוצה לדעת, גם בהיבטים האחרים שאנחנו מדברים עליהם.
<מיקי דור: אני לא בטוח שזה במעמד של תושבות.
משה מזרחי: הכרה במעמד נותנת רשת סוציאלית?
משה מזרחי: עכשיו נעזוב את הביטוח, אני מגדיר נכון?
<מיקי דור: של תושבות?
משה מזרחי: הכרה בתושבות, בכל סוג של שהות פה, לגיטימית, כן?
<מיקי דור: אני חושב שיש איזו ויזה שלא מקנה את זה.
<מיקי דור: תושבות ארעית נותנת את הרשת.
משה מזרחי: נותנת רשת ביטחון סוציאלית.
<עירית עמיאל: אבל אם הילדים עצמם תושבים, אז אפשר לקבל מזונות וקצבת ילדים, אפשר לשלם את זה לאישה.
משה מזרחי: ברור, ברור.
<עירית עמיאל: וזה תהליך שכדאי לעבור.
משה מזרחי: ואיך שאנחנו לא מסובבים את זה, בסוף המוקד עובר למשרד הפנים.
<עירית עמיאל: נכון.
משה מזרחי: איפה שאתה לא נוגע.
משה מזרחי: עוד משהו שאת רוצה אולי להוסיף בעניין?
<עירית עמיאל: לצערי הרב זה הדברים.
משה מזרחי: אז את בכושר?
<מיכל חנוך-אחדות: אני בכושר, אני מקווה.
<מיכל חנוך-אחדות: אני חוזרת ואומרת שאני באמת חושבת שהגיע הזמן להבין שזה ברמה של מדיניות ממשלה של כל השרים ביחד, כולל משרד הפנים, לא רק חלק מהאנשים שיושבים פה.
משה מזרחי: תמיד אומרים את זה פה, זה עניין של מדיניות ממשלה, אבל זה לא מתחבר.
משה מזרחי: במה זה מתבטא?
משה מזרחי: כי פה יושבים תמיד אנשים מאד הומניטריים, דרך אגב.
<מיקי דור: בשביל זה שלחו.
<מיכל חנוך-אחדות: אני חושבת שאם מיכל הייתה פה היא הייתה מבינה - - -
משה מזרחי: פה באולם הזה, זה פנטסטי.
משה מזרחי: מה זה אומר מדיניות?
<מיכל חנוך-אחדות: קודם כל אני נציגה של משרד הרווחה.
<מיכל חנוך-אחדות: מה שזה אומר, שמשרד הרווחה, כמה שהוא לא יטפל ומטפל ומטפל ומטפל, אישה לא יכולה ללכת לקופת חולים עם הטיפול של משרד הרווחה והיא לא יכולה ללכת לגור באיזו דירה עם הטיפול של משרד הרווחה, והיא לא יכולה להתחיל לחיות, לעבוד - - -
משה מזרחי: אנחנו עוסקים ביום שאחרי המקלט.
<מיכל חנוך-אחדות: זה לא רק זה, שנייה.
<מיכל חנוך-אחדות: אני אסביר.
<מיכל חנוך-אחדות: למה כל השנים טיפלנו ולמה הקשחתי את הקריטריונים לקבלה, כי מה קרה?
<מיכל חנוך-אחדות: בסופו של דבר מה שקרה שנשים מגיעות.
<מיכל חנוך-אחדות: באופן רגיל נשים מגיעות, מופנות למקלט, על ידי המחלקות לשירותים חברתיים, כשיש איזו שהיא הערכה, יחד עם האישה שהיא צריכה להגיע למקלט, שהמקלט מקום מתאים לה, שהיא בוחרת להגיע למקלט, שהיא בסיכון מסוים.
<מיכל חנוך-אחדות: מה קרה?
<מיכל חנוך-אחדות: חלק מהנשים לא היה אף אחד שיעשה עבורן את ההליך של ההפנייה באופן מסודר.
<מיכל חנוך-אחדות: זאת אומרת כבר מתהליך ההפניה, משהו פה קלוקל.
<מיכל חנוך-אחדות: בעצם המקלט מקבל, כשכבר מההתחלה יש פה איזה תהליך לא מסודר.
<מיכל חנוך-אחדות: עכשיו, מה המקלט עושה?
<מיכל חנוך-אחדות: המקלט נותן פסק זמן, הזדמנות לאישה, לנוח, לחשוב, לבחור, לעבד חוויות אלימות מאד מאד קשות שהיא עברה, ולהתחיל לחוות חוויה של בחירה לגבי העתיד שלה.
<מיכל חנוך-אחדות: מה יש לנשים האלה לבחור?
<מיכל חנוך-אחדות: מה הן תעשנה דקה אחרי?
<מיכל חנוך-אחדות: אין שום אופק.
<מיכל חנוך-אחדות: בעצם זה מסנדל את האפשרות של המקלט לעזור לה ולתת לה את אפשרות הבחירה.
<מיכל חנוך-אחדות: ולכן, טיפול החירום, שכל השנים הוצהר כמדיניות, הוא טיפול מאד יפה, ואנחנו יכולים לתת אותו.
<מיכל חנוך-אחדות: אנחנו יכולים לתת אותו כשיש את המשאבים, כשיש את הכלים, כשיש את הקביים, כשיש את הטיפול המערכתי.
<מיכל חנוך-אחדות: אם משרד הפנים לא מעניק תושבות, אין לנו מה לעשות.
<מיכל חנוך-אחדות: אם אין לנו יכולת לתת טיפול רפואי, כל שיחה סוציאלית לא תהיה מספקת.
<מיכל חנוך-אחדות: זאת אומרת אני באמת חושבת שהגיעה השעה, ואני חושבת שגם השר שלנו, בהקשר לדו"ח שעוד לא פורסם, כשבאמת כן הגיעה השעה, ולכן רציתי לברך באמת את מיכל, כי בתור אחת שעוסקת בזה כבר לפחות 10 שנים באינטנסיביות רבה, בניסיון להעלות את הנושא הזה על סדר היום, כן חשוב להגיד שאני חושבת שזה כבר הגיע למצב שיכול להיות שהשעה היא בשלה, לשים את זה על שולחן הממשלה ולדרוש מדיניות אחידה, שכוללת את כל המשרדים ולא רק את משרד הרווחה, בטיפול חירום.
<מיקי דור: השרה גרמן העלתה את זה בעצמה כמה פעמים, היא מאד תומכת בזה.
<מיכל חנוך-אחדות: נכון, וגם השר מאיר כהן אותו דבר.
<מיקי דור: כן, אבל אני חושב שהם יהיו שניהם במיעוט שם.
משה מזרחי: למה השר שלך לא מניח את זה שם?
<מיכל חנוך-אחדות: אני לא יודעת אם הוא לא מניח, אבל הוא נתן תשובה גם לדו"ח שעוד לא פורסם, אז לא נתנתק ממנו.
משה מזרחי: מה זה הדו"ח הזה?
משה מזרחי: מילה רק, בקיצור.
<מיקי דור: של מבקר המדינה.
<מיקי דור: זה ברמת טיוטא, אז אני לא יודע אם מותר לדון על זה, אבל הדו"ח כותב 18 פעם ב-150 עמודים - - -
משה מזרחי: את המילה מדיניות?
<מיקי דור: מדיניות.
<מיקי דור: הממשלה צריכה מדיניות, ובשביל להרגיז אותי עוד יותר, הוא כותב שם בעמוד האחרון שמשרד הבריאות לא נערך לבצע את המדיניות, שלא קיימת.
משה מזרחי: אתה יודע מה, בסוף שמתרגמים את זה, איך שאני לא הופך פה את כל מה שמדברים, לאורך כל הוועדות האלה, זה תלוי רק במקום אחד.
משה מזרחי: לא, לא, ממש לא.
משה מזרחי: ההכרה, מה זה קשור?
משה מזרחי: איך שלא נסתובב, שום מדיניות ממשלה, זו החלטה מאד פשוטה פה וגומרים עניין.
משה מזרחי: זו סתם הערת אגב, אני לא מסכם.
משה מזרחי: אני לא שר הפנים, אבל אם הייתי, אז זה היה נראה אחרת.
<טלי אהרנטל: אני רוצה להוסיף משהו.
משה מזרחי: סליחה, סיימת גברתי?
<מיכל חנוך-אחדות: כן, כן, תודה רבה.
משה מזרחי: תודה רבה לך.
משה מזרחי: אנחנו עברנו על כל הדוברים הפורמליים?
<טלי אהרנטל: אני אשמח כן להוסיף.
<טלי אהרנטל: שמי טלי אהרנטל, אני מנהלת תחום פסיכו-סוציאלי בעמותת א.ס.ף.
<טלי אהרנטל: אני אשמח להוסיף שבעצם גם לשר הרווחה וגם לשרת הבריאות, יש אופציה להחיל את חוק ביטוח לאומי לפי סעיף 378 ב' (1) וגם את חוק בריאות ממלכתי לפי סעיף 56 א' (1).
<טלי אהרנטל: זאת אומרת יש אפשרות - - -
<מיקי דור: להזכירך, חוק התקציב אוסר את זה בצורה מפורשת.
<טלי אהרנטל: זאת אומרת השרים יכולים לחזור לשר האוצר בנושא.
<מיקי דור: השרים לא יכולים להעביר החלטה שמראש הם יודעים שאין לה תקציב.
<מיקי דור: זה נגד החוק במדינה.
משה מזרחי: אוקיי, בואו נשמע את זה.
<טלי אהרנטל: ועדיין, זאת אומרת גם בחוק ביטוח לאומי וגם בחוק בריאות ממלכתי, ישנם סעיפים שמדברים על הזכות של השרים לקבוע בעצמם ולהרחיב את החוקים על קהלי יעד נוספים, ואני לא יודעת אם זה נוסה.
<טלי אהרנטל: זאת אומרת אני אולי הייתי מנסה את זה, לפני שהייתי קובעת שזה לא בר ביצוע.
משה מזרחי: כן, עוד מישהו?
משה מזרחי: אנחנו נצטרך להתכנס לקראת סיום, ברשותכם, לצערי אני אומר.
<טלי אמיר: שמי טלי אמיר, אני סטודנטית למשפטים.
<טלי אמיר: חשוב לי להגיד משהו בשם האוכלוסייה הזרה, שלא כל כך מדברים עליה פה, וקצת הוזכרה פה וזה האוכלוסייה הפלסטינית של נשים פלסטיניות, שאין להן גישה לוועדה הבין משרדית, מכיוון שהן פלסטיניות לאור חוק הוראת שעה והכניסה לישראל, שבאפריל הקרוב הוא יחודש ככל הנראה בכנסת.
<טלי אמיר: החוק הזה למעשה לא מאפשר לנשים פלסטינאיות לפנות לוועדה הומניטרית במקרה שהן נדרשות לסעד, מהסיבה שהן פלסיטניות.
<טלי אמיר: זו הסיבה היחידה לכך.
<טלי אמיר: ולמעשה, אם אין להן מזמין בישראל, זאת אומרת אם אין להן ילדים בישראל, אין להן גם גישה לוועדה שמתעסקת בפלסטינים בלבד, ונוכח החוק גם אין שום דרך להסדיר את מעמדן בישראל באופן קבוע, אלא רק בהיתרי שהייה במעמד ארעי, שמעמד ארעי לא ניתן על ידי הוועדה ההומניטרית, שמתעסקת בתושבי האזור כמעט בכלל.
<טלי אמיר: זאת אומרת דיברו פה אנשים, ונשים פלסטיניות, אפילו למצב הזה של משרד הפנים, שהן מגיעות ומנסות להגיש בקשה, גם אז פעמים רבות הן נמצאות במצב שבו אין להן שום דרך להסדיר את עניינן בישראל, בצורה סבירה.
<טלי אמיר: וזה בחקיקה שאפשר לשנות, ואפריל מתקרב, וזה אולי משהו ש-, אני מצטערת שחברת הכנסת רוזין לא נמצאת פה, אבל שאפשר גם להעלות ולשנות במסגרת החוק.
משה מזרחי: אני אציע לה.
משה מזרחי: אני חושב שזה נושא מאד רחב ויש לו הרבה מאד רכיבים והשלכות אחרות, קצת שונות מהסוגיה של נשים זרות שהגיעו הנה בדרך כזו או אחרת.
משה מזרחי: ממש נושא מאד כבד, מאד חשוב להתעסק איתו, ואני מאד אמליץ ליושב הראש.
<טלי אמיר: מבחינתנו זה אותו דבר, אבל נכון ש - - -
משה מזרחי: ברור לחלוטין.
משה מזרחי: בואו נגיד בפשטות, אישה היא אישה היא אישה, וזכויותיה ומה שמגיע לה, ושיתייחסו אליה בנוגע לזכויותיה וכו', אין פה הבדלים.
משה מזרחי: אבל בגלל שזה סוגיה קצת יותר מורכבת מהסוגיה הזאת, לדעתי זה שווה ממש לייחד לזה דיון.
משה מזרחי: בדיבור שלנו כאן כמובן שאנחנו מדברים על כולן באותה רמה ואין הבדל בין פלסטינית לעובדת זרה.
משה מזרחי: אני מציע, תרשמי את זה ליושבת ראש הוועדה לייחד לזה ממש דיון, כי זה נושא מאד ייחודי.
<ניקול מאור: אני רק הייתי רוצה להציע לוועדה שתפנה לשר הפנים בהצעה שהנוהל יתוקן באופן שאישה זרה, מוכה, עם ילד, תהיה זכאית למעמד של סעיף א' 5, ושהסמכות להחליט בעניין הזה, תהיה בסמכות הרשות המקומית ולא בוועדה בין משרדית.
<ניקול מאור: כי ככה אתה חוסך מיד שעתיים.
<ניקול מאור: זאת אומרת שלא רק שיהיה נוהל שמסדיר באופן עקרוני את העניין של אישה מוכה עם ילד, שתקבל מעמד של תושב, אלא גם את הסמכות לבדוק אם היא מוכה ואם יש ילד, תיתן לה סמכות של הלשכה המקומית ולא צריכים להעביר את זה לירושלים להחלטה, כי כל ההליכים של המעבר וכו', גם זה גוזל המון המון זמן.
<מיכל חנוך-אחדות: שיש לזה השלכות לא פשוטות גם למחלקת הרווחה.
<ניקול מאור: לאו דווקא.
<מיכל חנוך-אחדות: כי אתה יודע, אני נותנת לעובדת הסוציאלית לקבוע מעמד או לא מעמד - - -
<ניקול מאור: לא, לשכת האוכלוסין .
משה מזרחי: לא, לא, הם ישר נבהלים.
משה מזרחי: לך תגבש מדיניות משרדית, מי ייתן את ה-180 שקלים.
משה מזרחי: ברור, זה תמיד הולך לאותה נקודה.
<עירית עמיאל: סליחה, תוספת קטנה ששכחתי לומר, ואולי זה נוגע למעט מן הנשים, אבל בכל זאת.
<עירית עמיאל: אפשר לשלם גמלה להבטחת הכנסה לאישה שאיננה תושבת, אם הילדים כן תושבים, כשהבעל בכלא, אם הוא כבר יושב במעצר או במאסר.
משה מזרחי: חסר לנו עכשיו רק הנציג של המשרד לביטחון פנים, להטיל עליו את זה פשוט בתור משימה.
<עירית עמיאל: זה לא חייב להיות שהוא יושב בגלל אלימות כלפיה, אלא מכל סיבה שהיא.
<עירית עמיאל: או מעצר משטרתי או מאסר.
משה מזרחי: חברים, עוד מישהו רוצה להתייחס?
משה מזרחי: מישהו יכול להגיד לי, אני לא הייתי פה בתחילת הדיון, על כמה מקרים אנחנו מדברים, של נשים נשואות מוכות, ושעליהן נושא הדיון פה?
<הדס דריקס: אני לא עשיתי בדיקה, אבל אני יכולה לומר שבכל ועדה כמעט יש לנו לפחות שניים-שלושה תיקים כאלה.
<הדס דריקס: ועדה כזאת מתכנסת מדי חודש.
<קריאה: לדעתי זה מאות בשנה.
<קריאה: במקלטים היו בין 40 ל-50, וזה אחרי הסינון.
משה מזרחי: בואו נסנכרן את המספרים.
<קריאה: בין 40 ל-50 שמגיעות למקלט.
<קריאה: לדעתי זה מאות בודדות בשנה, זה כל הסיפור.
<קריאה: זה לא ישנה את המאזן הדמוגרפי של מדינת ישראל.
<מיכל חנוך-אחדות: אבל אל תשכחו שיש נשים נפגעות אלימות שלא מגיעות למקלט, וגם להן מגיע.
משה מזרחי: עוד שאלה.
משה מזרחי: אני מבין שבחלק לא קטן, והנה יושבת לנו פה שתי דוגמאות, הן גם לא מתלוננות במשטרה.
משה מזרחי: אני מבין שבחלק לא קטן מהמקרים הן לא מתלוננות במשטרה, כי הן חוששות.
<מיכל חנוך-אחדות: אנחנו לא יודעים את המספרים, כי הרי מה קורה?
<מיכל חנוך-אחדות: מחלקת הרווחה, בחלק גדול מהמקרים, לא יכולה לטפל בגלל שהיא מטפלת רק בתושבות, ואז אנחנו לא יודעים בדיוק מי לא ניגשת, כי היא יודעת שהיא לא תקבל טיפול.
<מיכל חנוך-אחדות: לפעמים הן מגיעות למקלטים דרך בית חולים, דרך משטרה, בצורה כזאת או דרך עמותת א.ס.ף, בדיוק בגלל שאין את ההפניה המסודרת.
משה מזרחי: הן נוהגות להתלונן במשטרה?
משה מזרחי: זאת אומרת מעט מאד?
<מיכל חנוך-אחדות: לא יודעת.
משה מזרחי: את התלוננת במשטרה בפעם השנייה?
<ליליה דנילוב: כשהתלוננתי למשטרה, הגרוש שלי אמר, שכאילו אני נשארתי בלי מעמד אז בגלל זה אני מתלוננת ועושה לו דווקא.
<ליליה דנילוב: אז גם המשטרה מסתכלת על זה, כאילו לא מאמינים לנו, כי אנחנו לא תושבים, אז בכל הכיוונים סוגרים לנו את הפתחים.
משה מזרחי: לא, פשוט כדי לנסות לחשוב על מה ההיקף, כי אין לנו מספר מדויק.
משה מזרחי: שאתה יכול לבוא ולהגיד תשמע, יש לנו בעיה בממוצע של 50 מקרים בשנה, אז ההיקף התקציבי, או המשמעות הדרמטית שמשרד הפנים יאשר ל-50 נשים כאלה איזו שהיא אשרה מסוג כזה או אחר, שנותנת להם תשתית סוציאלית, אז אתה יכול למקד את זה.
משה מזרחי: מישהי אומרת שני מקרים לחודש, פה אנחנו שומעים על 40-50 ומישהי מדברת על מאות.
משה מזרחי: הפערים הם בכל זאת.
משה מזרחי: חבל שאין לנו.
משה מזרחי: סתם ניסיתי לאתר מקורות מידע.
<דניאלה קהת: כי אנחנו לא יודעים, אין לנו דרך לדעת.
משה מזרחי: אין דרך לדעת.
<דניאלה קהת: אבל זה לא יהיה יותר מ-200.
משה מזרחי: אני אומר לכם למה אני שואל את זה.
משה מזרחי: יש חשד לממסד שלנו, נגיד את זה בעדינות, כי מרגע שאתה פותח פתח כזה, פתאום התופעה מתרחבת והיא הופכת להיות המונית.
משה מזרחי: לא שאני מצדיק את זה או לא מצדיק את זה, אני רק אומר שזה מובנה, בייחוד במשרד הפנים, שיש לו קו מאד קשוח סביב העניין של לפרוץ איזה שהוא פתח מסוים, שמביא לך פתאום תופעה שמתרחבת.
משה מזרחי: אפשר להבין, אפשר לא לקבל וכו', אבל אני מבין למה.
משה מזרחי: אבל אם אפשר היה להתמקד ואתה יודע שאלה ממוצעים, אז אי אפשר לברוח מזה לא ימינה ולא שמאלה.
משה מזרחי: ברגע שזה לא מוגדר, אנחנו בבעיה.
משה מזרחי: אם מישהו לא יכול להתאפק ורוצה להגיד עוד משהו לפני שנסכם, בבקשה.
<מיכל חנוך-אחדות: כן, חשוב לי להגיד עוד משהו.
<מיכל חנוך-אחדות: אנחנו לא רוצים הרי שיהיה מצב שבשביל לקבל משהו, אישה תגיע למקלט.
<מיכל חנוך-אחדות: אנחנו רוצים לתת אפשרות, הרי אישה נפגעת אלימות היום, יכולה לקבל טיפול ב-90 מרכזים לטיפול ומניעת אלימות במשפחה, ברחבי הארץ, טיפול יוצא מן הכלל מקצועי.
<מיכל חנוך-אחדות: אנחנו רוצים שמרחב האפשרויות שעומדות בפני אזרחיות יהיה גם בפניה.
<מיכל חנוך-אחדות: אם אנחנו נורא ממקדים, אני מובילה את התחום של מקלטים, אז בוודאי חשוב לי מאד לפתור את הבעיה הזאת, של נשים שנמצאות בסיכון, אבל יחד עם זאת, לגרום לזה שההטבות יהיו רק במקלט, ואז זה יכול להיות בעייתי.
<מיכל חנוך-אחדות: אז לכן צריך לתת איזה שהוא היבט ... ומה קורה אחרי מקלט.
<מיכל חנוך-אחדות: אז הטיפול צריך להיות לפני ואחרי, לא פחות מאשר בתוך.
משה מזרחי: אחרונה.
<מירי אלקיים ברברו: שמי מירי, אני מנהלת מסילה.
<מירי אלקיים ברברו: אני כן רוצה לומר משהו, כי אני חושבת שצריך להפריד גם מאד בין נשים שיש איזה שהוא סיכוי, נגרר שנתיים, חמש, אבל שבן הזוג ואב הילדים הוא ישראלי ולכן הילדים הם אזרחים, לבין מה שבעצם עמותת א.ס.ף ומסילה מציגים, שזה מבקשות מקלט, שהסיכוי הוא הרבה הרבה יותר רחוק שאין בכלל דיון פה, שאין בן זוג שהוא ישראלי, אין ילדים שהם ישראלים, אז צריך להבדיל בין שני הדברים האלה.
משה מזרחי: מדברים על נשים מוכות.
<מירי אלקיים ברברו: נשים מוכות, מחוסרות מעמד אזרחי, אלו שיש איזה שהוא צפי גם אם הוא לצערי נגרר מאד, לבין בעצם נשים מוכות שהן רובן מאריתריאה וסודן.
<מירי אלקיים ברברו: זה דבר אחד, כי צריך להבדיל, כי שם בכלל אין איזה שהוא דיון.
<מירי אלקיים ברברו: אם כבר הולכים לכיוון אחר, לא לדיון של מעמד פה במדינת ישראל.
<מירי אלקיים ברברו: והדבר השני, הוא פתרון ארוך טווח שאנחנו מדברים פה.
<מירי אלקיים ברברו: את מדברת על מדיניות ולשבת ביחד ובאמת לתתאיזה שהוא מעמד, אולי כמו של קורבנות סחר מוכרות.
<מירי אלקיים ברברו: וגם כשצריך לתת את הדעת, צריך איזה שהוא פתרון, כרגע בדיוק כמו שאנחנו אומרים.
<מירי אלקיים ברברו: בשבוע שעבר משטרה נאלצה לבוא, להוציא אישה בהיריון ממרפאת הפליטים כי הבעל חיכה בחוץ.
<מירי אלקיים ברברו: הוא ברח.
<מירי אלקיים ברברו: התחננו, ובעצם התשובה הייתה – אני מוכנה לשבועיים לקחת אותה, ואני מבינה אתכן, ואתם אומרים שמגלגלים, אבל צריך להבין שלא מסילה ולא א.ס.ף, אין לנו את הכלים האלה לטפל בנשים מוכות.
<דלית אשורי: אני חייבת להמשיך את הסיפור הזה ולהגיד שלמחרת היא עזבה, כי היא אמרה שהיא תפסיד את מקום העבודה שלה בניקיון.
<דלית אשורי: חבולה בכל הגוף היא הלכה לנקות בתים.
<מירי אלקיים ברברו: אני יודעת, אני מבינה.
<מירי אלקיים ברברו: בגלל זה אני אומרת, בגלל זה בדיוק אני אומרת שצריך להבדיל בין נשים מבקשות מקלט, שהן שקופות לחלוטין, שאין להן שום דבר.
<מירי אלקיים ברברו: בדיוק, היא ברחה עוד פעם בשביל לעבוד, אבל שמגלגלים אלינו, לא מסילה ולא א.ס.ף, אין לנו פתרונות לתת לאותן נשים מוכות.
<מירי אלקיים ברברו: הן חוזרות לרחובות.
<מירי אלקיים ברברו: בגלל זה אני אומרת, צריך מדיניות, אבל צריך משהו.
<מירי אלקיים ברברו: אני לא יודעת מה.
<מירי אלקיים ברברו: מקלט ספציפי להן שמביאים עובדת סוציאלית שמדברת, גם אם אין אופק.