GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורלי לוי אבקסיס: ולכן, כל ההתנהלות הזו במנותק ממשרד החינוך, אני חושבת שיש בה נגיעה, אני נזהרת במילים שלי, אבל או של חוסר אחריות משווע, או של זלזול כל כך גדול, או שכאילו אתם חיים באיזה שהוא אוקיינוס, ביבשת נפרדת ולא קשורה למשרדים אחרים.
אורלי לוי אבקסיס: אתם תכלו ללמוד את הפרויקטים שנמצאים במשרד החינוך, ואתם תצטרכו לבחור מבין החלופות איזה חלופה מתאימה, אולי אפילו לבנות משהו נכון ומותאם לתוך הסיטואציה שבה אנחנו מדברים, אבל אתם תהיו חייבים לגייס איזו שהיא תכנית עם משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: אתם לא יכולים להתנהל בניגוד או במנותק למשרד החינוך ולמדיניות שלו.
אורלי לוי אבקסיס: אתם כפופים גם לזה.
אורלי לוי אבקסיס: אתם חתומים על האמנה הבין לאומית לזכויות הילד, בין היתר מדובר שם על הזכות לחינוך, וזו זכות אוניברסאלית.
מיכל רוזין: וזה מחבר אותנו, אולי מוטי תבשר לנו בנושא 300 בוגרים שהם קטינים בלתי מלווים, שהגיעו למדינת ישראל, ונמצאה להם חלופת מעצר ואנחנו שמחים על כך, ויש עימנו גם מי שיכול לספר על ההבדל בין העובדה שהוא היה בסהרונים לבין כפר הנוער שלאחר מכן הוא הועבר אליו.
מיכל רוזין: מדינת ישראל, משרד החינוך, מצא חלופת מעצר לאותם קטינים בלתי מלווים.
מיכל רוזין: תיכף נדבר עם השב"ס בעניין.
מיכל רוזין: הוא שם אותם עם אלה שכן נמצאים עדיין בגבעון.
מיכל רוזין: ביקרנו אותם, גם את הקטינים וגם את הקטינות, ונרצה לשמוע מה המצב נכון להיום.
מיכל רוזין: בוא תגיד לי, היה פה לפני שבוע שר החינוך, שבאמת הזדעזע ואמר – אני חושב שמין הראוי שאותם 300 בוגרים של כפרי הנוער לא יועברו למתקן חולות, לאחר שהמדינה ביד אחת אימצה אותם, חינכה אותם, לקחה אותם תחת חסותה.
מיכל רוזין: ושוב, אני אמרתי גם בשבוע שעבר, קשה לי לעשות את הסלקציות האלה ולהחליט מי כן, מי לא, אבל בוודאי לא יתכן שמדינת ישראל, שר החינוך לשעבר, שהיום הוא שר הפנים, החליט לאמץ אותם, לקחת אותם, לעטוף אותם, לתת להם את האפשרות לעשות פה בגרות, ללמוד מקצוע, ועכשיו בהינף ביטול ויזה וזימון לחולות, הוא מבטל את מה שהוא עשה בשנים האחרונות.
שמעון סולומון: מה עוד שהתכולה שמקסימום אתה יכול לעזור נדמה לי זה 5,000, וראשוני העצורים הם משנת 2007, אז גם אם תעצור את כולם אין מקום.
שמעון סולומון: אז מה הדחיפות לעצור דווקא את הילדים האלה, שסיימו.
שמעון סולומון: אתה יודע, חלקם נמצאים באחריי, עושים מכינה.
שמעון סולומון: סתם דוגמא אני נותן לך.
מיכל רוזין: אני רוצה לבשר ששניים שקיבלו זימון, הזימון בוטל.
מיכל רוזין: אני שמחה לבשר על כך.
מיכל רוזין: אני כן רוצה לדעת, אני יודעת שגם פה יש מדיניות של לא להגיד את מי ומה, ודרך אגב, גם מה שאמר יוסי אדלשטיין פה בוועדה, שמזמנים קודם כל את הראשונים, זה גם לא נכון, כי אני כבר יודעת, גם העלו על אוטובוסים ולקחו לחולות כאלה שרק שנתיים בארץ.
מיכל רוזין: ולכן אני חושבת שזה סוג של מדיניות לא לתת כללים ברורים, אבל אני אשמח אם תוכל להגיד בצורה ברורה, ש-300 אלה יהיו מוגנים בצורה חד משמעית מהרחקה לחולות.
מיכל רוזין: זה שכל אחד יבוא באופן פרטני והמקרה שלו ייבחן, זו תשובה שמשאירה את הציבור בפאניקה.
<מוטי ברקוביץ: אני גם השתתפתי בישיבה הזאת שהייתה עם שר החינוך, ובסוף הישיבה ישבנו ודיברנו על המקרים הפרטניים האלה, ובאמת המקרים הפרטניים, שלא ידענו עליהם, דאגנו לביטול הזימון ובשלב ראשון ההנחיה היא חד משמעית, בשלב הראשון נכון לעכשיו, לימים הקרובים, לא יזומנו לחולות כאלה שסיימו פה.
<מוטי ברקוביץ: אנחנו לומדים את התופעה, אנחנו - - -
מיכל רוזין: יש לכם את הרשימות של כל ה-300?
<מוטי ברקוביץ: קיבלנו רשימות ראשונות ממשרד החינוך, אנחנו לומדים את ההיקף, לומדים את ההשלכות.
<מוטי ברקוביץ: בשלב הזה ועד שיתקבלו השלכות מסודרת, אנחנו לא נשלח אף אחד מהם למתקן חולות, וכך באמת עשינו, ואת אלה שהפנינו, כשפנו אלינו פרטני, אנחנו מתואמים עם הארגונים כשיש מקרה של מישהו פרטני, ואנחנו דואגים לבטל את הזימון.
<מוטי ברקוביץ: כשיהיו מסקנות - - -
מיכל רוזין: אבל אתם תקבלו את הרשימה כולה, כמו שביקש שר החינוך.
<מוטי ברקוביץ: קיבלנו את הרשימה, אנחנו בוחנים, אנחנו בודקים פרטנית את האנשים לראות שזה באמת תואם את הרשימות שלנו.
מיכל רוזין: מצוין, אבל הם יקבל הגנה.
<מוטי ברקוביץ: המנכ"ל יקבל את ההחלטה.
<ליה מירון: אני ממש מרגישה בטוב כעת שסוכם שכעת אתם לא תפנו לכל המסיימים.
<ליה מירון: זה כתוב בפרוטוקול.
<מוטי ברקוביץ: נכון לנקודת הזמן הזו, עד שיגובשו - - -
מיכל רוזין: ואם מישהו כן יזומן, אנחנו מבקשים ליידע אותנו, כדי שנוכל - - -
<מוטי ברקוביץ: זה כבר קרה כאן בוועדה הזאת, וזה טופל.
אורלי לוי אבקסיס: יופי, יש גם בשורה מעניינת.
מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע מהשב"ס.
מיכל רוזין: אנחנו ביקרנו לפני מספר חודשים, סליחה שאני לא זוכרת, כבר כל הזמנים מתבלבלים לי - - -
שמעון סולומון: בחולות.
מיכל רוזין: לא, בחולות היינו לא מזמן.
מיכל רוזין: בגבעון.
מיכל רוזין: גם אתה כבר מתבלבל איתי ביחד, אבל זה אומר שאנחנו עובדים קשה.
מיכל רוזין: ביקרנו בגבעון, פגשנו גם קטינים לא מלווים, לדעתי היו שם כארבעה.
מיכל רוזין: לגבי שלושה מהם נאמר לנו שתוך כמה ימים הם עוזבים.
שמעון סולומון: אני יודע שאחד יצא.
מיכל רוזין: אז אנחנו רוצים לשמוע מה המצב של השאר, ולגבי הקטינות, שהבנו שהייתה בעיה שחלקן לא רצו לעזוב, כן רצו לעזוב, היו נשואות, לא היו נשואות, כל העניין הזה, נשואות מגיל 12, גם הוא היה מאד בעייתי, אין להם שום קשר עם ה"בעל שלהן".
מיכל רוזין: מה המצב כרגע עם אותן קטינות, אותם קטינים שנמצאים בגבעון.
<מיכל ברק: שמי מיכל ברק, ראש חטיבת תקון.
<מיכל ברק: יש כיום 5 קטינים בלתי מלווים - 3 קטינים בלתי מלווים ושתי קטינות בלתי מלוות נכון להיום.
<מיכל ברק: כל הקטינים, וזה משהו שעשינו לגביו שינוי אולי מאז שאתם ביקרתם, כל הקטינים לומדים יחד, וזו הייתה החלטה מאד נועזת מבחינתנו.
<מיכל ברק: חיברנו את הקטינות עם הקטינים בכיתת לימוד.
<מיכל ברק: הרציונאל שעמד מאחורי זה, שההקצאה של משרד החינוך לשעות חינוך חובה היא פר תלמיד.
<מיכל ברק: אני לא זוכרת את החישוב המדויק, אבל זה משהו כמו 4.3 שעות לילד לשבוע, וכשאתה מחבר - - -
מיכל רוזין: הילד שלי היה מאושר מכזאת הקצאה.
<מיכל ברק: אבל לא, זו אותה הקצאה, אבל הם לומדים בכיתות של 30-40, אז מגיעים למספרים הגדולים, וזה היה הרציונאל באיחוד שעשינו.
<מיכל ברק: הרווחנו מעל 16 שעות לימוד, והם לומדים בכיתה משותפת.
מיכל רוזין: מה מצבם מבחינת הישארותם במקום, למה הם לא מועברים לחלופת מעצר?
מיכל רוזין: מה החלופות שקיימות?
מיכל רוזין: דיברו אז לגבי לפחות הקטינות - - -
שמעון סולומון: קרובי משפחה שיכולים לקלוט אותם.
מיכל רוזין: בדיוק, שחרור למשמורונים, גם לגבי הילדים שהיו שם, היו משמורונים.
מיכל רוזין: אמרנו לנו אנחנו בודקים רק את היחסים, כמובן שאמרנו גם אז ואנחנו אומרים גם עכשיו, אנחנו לא רוצים לשחרר אותם למשמורונים שיסכנו אותם כלומר לא בטוח שקטינה כזאת, שהתחתנה בגיל 12 והגיעה לכאן בגיל 14, אנחנו רוצים לשחרר אותה לבעל, שלא בטוח שזה לטובתה.
מיכל רוזין: אנחנו רוצים בהחלט שתבדקו את הדברים, אבל האם נעשתה בדיקה ויש חדש?
<מיכל ברק: אנחנו לא בודקים את הנושאים האלה, הנושאים האלה שמורים לגופים אחרים שבודקים את העניינים.
<מיכל ברק: אני יודעת שהקטינות נמצאות תחת איזו שהיא בדיקה של אפשרות של קורבנות סחר, שזאת בדיקה ספציפית, ואם הבדיקה הזאת תעלה בסופו את הממצאים שהם רלבנטיים, אז הן תועברנה אולי למקלט בכלל, ולא למשמורן, כי זאת אוכלוסייה שצריכה יותר - - -
מיכל רוזין: אנחנו חוזרים לרשות ההגירה.
<מוטי ברקוביץ: המקרה מוכר, אנחנו כמחווה של רצון טוב לקחנו על עצמנו את הבדיקה הסוציאלית, והעובד הסוציאלי שלנו - - -
אורלי לוי אבקסיס: על כמה קטינות מדובר?
<מיכל ברק: שתיים.
<מוטי ברקוביץ: זה שתי קטינות.
מיכל רוזין: שתיים עזבו, לאן הן עזבו?
<מוטי ברקוביץ: הייתה שם בדיקה מורכבת של התאמה למקלט לנשים באזור המרכז.
<מוטי ברקוביץ: יש עוד בדיקה של שניים אחרים, בנים, שאנחנו בונים התאמה למשמורן, וצריך לעשות שם ביקור בית אצל המשמורן לבדוק התאמה.
<מוטי ברקוביץ: השב"ס לא ערוך לטיפול מחוץ למתקן, אנחנו קיבלנו על עצמנו את המשימה הזאת, ואנחנו נבצע את הבדיקה.
<מוטי ברקוביץ: אז זה אמור להסתיים בימים הקרובים.
<מוטי ברקוביץ: הקטין החמישי זה קטין שעבר פה עבירות פליליות חמורות, הוא ממתין להרחקה למדינה שיש לנו איתה קשרים דיפלומטיים.
מיכל רוזין: רגע, תיכף נדבר על הקטין הזה, כי אני רוצה להגיד לך שאני לקחתי על עצמי לדאוג לקטין הזה.
מיכל רוזין: תיכף אנחנו נדבר על המקרה הספציפי שלו, אבל אנחנו היינו בנובמבר, היו איתנו מרשות ההגירה, הובטח לנו שתוך מספר ימים, כמו שאתה אומר עכשיו, הנושא ייבדק ועושים כל המאמצים שהקטינים הבלתי מלווים לא יישארו, חוץ מאותו מקרה, שמדינת המוצא היא מצרים, ופה יש בעיה ייחודית לנושא הזה, שגם אנחנו צריכים לפתור אותה, אבל בשאר המקרים הובטח לנו שתוך מספר ימים הם יקבלו חלופת מעצר.
מיכל רוזין: אנחנו נמצאים בפברואר ואתה אומר לי תוך מספר ימים.
מיכל רוזין: מה קרה בין נובמבר לפברואר?
אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שזה מספר רב של ימים.
<איציק עמרני: אני רוצה לענות.
<איציק עמרני: שמי איציק, אני מרשות האוכלוסין וההגירה.
<איציק עמרני: אני הייתי אתכם בביקור.
<איציק עמרני: כל הקטינים שאתם פגשתם כבר לא נמצאים בגבעון.
<איציק עמרני: כל הקטינים שאנחנו מדברים עליהם כאן זה קטינים חדשים.
<איציק עמרני: הקטין היחיד - - -
מיכל רוזין: מתי הם נכנסו?
מיכל רוזין: הרי לא נכנסו בשנה האחרונה.
<איציק עמרני: רק שנייה.
<איציק עמרני: הקטין היחיד שנמצא שם זה הקטין המצרי, שכמו שמוטי אמר עבר עבירות פליליות.
<איציק עמרני: כל הקטינים האחרים, אנחנו מדברים בעצם - - -
מיכל רוזין: כן, אבל הוא כבר לא יושב שם בגלל העבירות הפליליות, עם זה הוא סיים.
מיכל רוזין: הוא סיים את המעצר שלו.
<איציק עמרני: לא, הוא יושב שם כי אנחנו ממתינים לקבל - - -
מיכל רוזין: המצרים לא רוצים לקבל אותו חזרה, בואו נגיד את האמת פה.
מיכל רוזין: הם לא רוצים.
<איציק עמרני: אני לא מסתיר כמובן.
<איציק עמרני: אנחנו כרגע ממתינים למצרים.
<איציק עמרני: הפעלנו יחד איתו את המשפחה שלו, שהמשפחה שלו תפנה לשלטונות שם, והם יתנו לו מענה.
מיכל רוזין: הוא נעצר ועכשיו הוא נמצא כרגע בגבעון.
מיכל רוזין: הוא כבר סיים את המעצר, הוא יכול להיות משוחרר, אבל הוא צריך לקבל מסמכי נסיעה למצרים ומצרים לא נותנים לו.
<רותם אילן: החלופות שהצעתי מתאימות אגב, בדיוק למקרים כאלה.
<רותם אילן: החלופות שהצענו הן בדיוק לשלב הביניים, הרי זה מה שאמרתי שמתאימות לאותם שלבי ביניים, בהם גם אם רוצים לעצור ומתבצעים בירורים, אין סיבה שהילד יבלה את התקופה הזאת במתקני כליאה.
מיכל רוזין: הילד מאד רוצה לחזור לביתו, חייבים לומר.
מיכל רוזין: אין פה שאלה שהוא מסרב להתפנות מרצון.
מיכל רוזין: הוא מאד רוצה לעזוב.
<רותם אילן: מגורים בקהילה, גם מתקני משפחות.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שזה מקרה שמזעזע אותי.
<איציק עמרני: לגבי שתי הקטינות, כמו שנציגי שב"ס אמרו - - -
מיכל רוזין: הן חדשות?
מיכל רוזין: זאת אומרת הארבע שהיו שאנחנו פגשנו שוחררו כולן?
<איציק עמרני: כולן שוחררו.
מיכל רוזין: לאן?
מיכל רוזין: למקלט?
<איציק עמרני: או למקלט או למשמורן.
<איציק עמרני: אחת אם אני זוכר נכון שוחררה למשמורן ושלוש האחרות במקלט.
מיכל רוזין: ומי הן החדשות?
מיכל רוזין: בנות כמה הן?
מיכל רוזין: הן הגיעו בשנה האחרונה?
<איציק עמרני: החדשות הן בנות 17, והן הגיעו ב-4 בינואר.
<איציק עמרני: הן הגיעו מאריתריאה.
שמעון סולומון: רגע, הן היו פה או נכנסו?
<איציק עמרני: הן נכנסו דרך הגבול.
שמעון סולומון: השנה?
<איציק עמרני: השנה.
מיכל רוזין: והן הועברו ישר לגבעון, הן לא היו בסהרונים?
<איציק עמרני: נכון, הועברו ישירות לגבעון, וכרגע אנחנו ממתינים למשטרת ישראל.
<איציק עמרני: אני מאד מקווה שבימים הקרובים, באמת אנחנו נקבל את תשובת משטרת ישראל, ואז הן תעבורנה למקלט.
<איציק עמרני: זה לגבי שתי קטינות.
<איציק עמרני: נשארו לנו שלושה קטינים, אחד מהם זה המצרי, ואז נשארו לנו קטין מאריתריאה וקטין מאתיופיה.
<איציק עמרני: לגבי שניהם, כרגע עובד סוציאלי עובד על העניין שבעצם הם יעברו למשמורן.
<מוטי ברקוביץ: דרך אגב, אני רואה פה, הוא נקלט בדצמבר, אחרי הביקור שעשיתם.
שמעון סולומון: דרך אגב, הקטין מאתיופיה, מה המניעה להחזיר אותו למשפחה?
<איציק עמרני: הוא לא מעוניין לחזור.
שמעון סולומון: אתה יודע למה אני שואל?
שמעון סולומון: זה מהגר עבודה פרופר מאתיופיה, נכון?
שמעון סולומון: כאילו אין שם מלחמה, זאת אומרת זה מהגר עבודה פרופר.
<איציק עמרני: לשאלתך, אנחנו בקשר רציף עם הנציגויות הזרות, גם לגבי הקטינים האלה וגם לגבי ארבע המשפחות שנמצאות שם.
שמעון סולומון: יצרתם קשר עם השגרירות האתיופית?
<איציק עמרני: נכון, והשגריר מבחינתו, ברגע שהנתין שלו מסרב לשתף פעולה, הוא לא מעוניין לחזור, הוא בעצם מקפיא מצב.
<איציק עמרני: הוא אומר, אם הוא מבחינתו אינו מעוניין, אני בטח שלא.
מיכל רוזין: ומה הסיכוי למצוא לאותם שני קטינים, או לפחות לאלה מאריתריאה ואתיופיה, למצוא להם כפר נוער שהם יוכלו להיות בו עד אשר תפתרו את העניין?
<איציק עמרני: יש לו משמורן והוא אצל המשמורן.
מיכל רוזין: האתיופי?
<איציק עמרני: האתיופי והמשמורן.
שמעון סולומון: אז הם יצאו?
<איציק עמרני: כן, הם יצאו.
<ליה מירון: שמי ליה מירון, המינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער.
<ליה מירון: אני רוצה לציין שעל שולחני אין אף פנייה מאף מתקן ואף בית סוהר, שממתין לטיפול.
<ליה מירון: זאת אומרת שאני יכולה להציע תחלופה לקטינים בכפרי הנוער - - -
אורלי לוי אבקסיס: שמעתם את זה?
<ליה מירון: בין גיל 14 ל-16, והתופעה החדשה לאחרונה - - -
אורלי לוי אבקסיס: זו לא פעם ראשונה שהוועדה הזאת הופכת להיות המתאמת.
<ליה מירון: אני רוצה לומר, אני שמחה שגם חבר הכנסת גילאון הצטרף.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מברכים את חבר הכנסת אילן גילאון.
מיכל רוזין: אני ציינתי אותך בדברי הפתיחה, שהדיון הקודם היה ביוזמתך, ושאנחנו בעצם עוקבים ולצערנו עוד אין לנו מספיק תשובות.
<ליה מירון: אז אני אמשיך את דברי, שאני באמת מאד שותפה לאורך 5 שנים עם כל פליט ועם כל קטין בלתי מלווה, למצוא לו תחלופה בכפרי הנוער של המינהל לחינוך התיישבותי, ואני גאה בכך, ואני באמת חושבת שזה מעשה הומאני של מדינת ישראל.
אורלי לוי אבקסיס: אז רגע, אמרנו מאיזה גילאים?
<ליה מירון: מגילאים 14 עד 16 אפשר לתת להם מענה ולאחרונה, פונים אלי קטינים שסיימו את לימודיהם ומעוניינים אפילו לחזור לכפר הנוער.
אורלי לוי אבקסיס: על זה אני חייבת לומר כמה דברים.
מיכל רוזין: אבל שר החינוך אמר שאולי הוא ייזום באמת חזרה לשנת שירות, של אותם בגירים, שיתרמו חזרה לקהילה שנמצאת שם.
מיכל רוזין: גם בשפה יש להם יתרון, גם תרבות.
אורלי לוי אבקסיס: לצערנו הרב יש כמה כשלים בכלל בנושא שמגיל 18 ומעלה לחסרי עורף משפחתי, לא רק בילדים הזרים, גם בילדינו אנו, הישראלים, בגיל 18 המדינה מסירה את אחריותה, כאילו יש להם איזה בית שיקלוט אותם, איזה מורה דרך לחיים וכדומה.
אורלי לוי אבקסיס: שלא נדבר מה הם צריכים לעשות בשביל להשיג קורת גג.
אורלי לוי אבקסיס: אבל זה כבר נמצא בדיונים במשרדים הרלבנטיים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רואה שמשרד הרווחה לא שלח לנו נציג.
מיכל רוזין: לא, הם בבאר שבע.
מיכל רוזין: אני רק רוצה לשאול - - -
אורלי לוי אבקסיס: כל המשרד בכנס בבאר שבע?
מיכל רוזין: כולם.
<רותם אילן: רק נציין, התכנית כולה בנויה על מעורבות של משרד הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: נכון, לכן היה ראוי שמישהו יציג את ההצעה של משרד הרווחה ומה הם עושים בנושא.
מיכל רוזין: אני רוצה לשאול את השב"ס ואת רשות ההגירה, גם לגבי מתקן יהלום וגם לגבי מתקני השב"ס, האם ידוע לכם ואם כן בכמה מספרים, על ניסיונות התאבדות של אימהות בכליאה, של ילדים, של קטינים בלתי מלווים, של קטינים כן מלווים, האם ידוע לכם על ניסיונות כאלה?
<מיכל ברק: אנחנו נשאלנו על השנה האחרונה, זה מה שנבדק.
<מיכל ברק: בשנה האחרונה לא היה שום ניסיון אובדני - לא בקרב אימהות ולא בקרב קטינים בלתי מלווים.
מיכל רוזין: ו-?
<מוטי ברקוביץ: אנחנו גם נשאלנו על שנת 2013, לא היה לנו מקרים של ילדים שניסו להתאבד.
<מוטי ברקוביץ: היה לנו מקרה אחד של אם פיליפינית, היא נלקחה לטיפול רפואי באותו יום והוחזרה אלינו באותו יום.
מיכל רוזין: מהמתקן.
<מוטי ברקוביץ: מהמתקן.
אורלי לוי אבקסיס: היא הוחזרה עם המשך ביקורת וליווי פסיכולוגי, או איזה שהוא משהו?
<מוטי ברקוביץ: הרופא לא מצא שום דבר.
אורלי לוי אבקסיס: לא מצא שום דבר.
<גרסיאלה כרמון: גם לא טיפול נפשי, אחרי ניסיון אובדני.
<מוטי ברקוביץ: אנחנו מפנים, אמרו פה ביקור רופא, אנחנו מפנים לבתי חולים מקרים של אנשים שזקוקים לטיפול רפואי שהוא לא אצלנו.
<מוטי ברקוביץ: אנחנו מפנים לבתי חולים.
<מוטי ברקוביץ: בית החולים נותן את האבחנה, ואם בית החולים ממליץ לשחרר אנחנו גם משחררים, ויש לנו לא מעט מקרים שבתי חולים - - -
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם פסיכולוג שם?
<מוטי ברקוביץ: במתקן לא.
אורלי לוי אבקסיס: גם לא בביקור סדיר?
אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת אחת לכמה זמן שבא, עושה איזו שהיא הערכה, מכיר את האנשים, למד.
אורלי לוי אבקסיס: כלום?
<מוטי ברקוביץ: אני מזכיר שאנחנו לא מחזיקים.
<מוטי ברקוביץ: אנחנו מחזיקים עד 10 ימים.
<מוטי ברקוביץ: במהלך ה-10 ימים האלה לא.
אורלי לוי אבקסיס: הבנתי, אוקיי.
מיכל רוזין: אורלי, אם תרשי לי, התחלנו באמת בסיפור קשה של רואנה, שישבה במעצר עם הילד שלה, ואני רוצה אולי לסיים עם סיפור של דיסבל, שבאמת גם היה במעצר וגם היה בכפר נוער, אולי כדי להעיר את עינינו את ההבדל המשמעותי כל כך שעליו אנחנו מדברים, על חלופת מעצר, ואולי אחרי זה את תסכמי ונקרא לפעולה.
<דיסבל מהרי: אני דיסבל מהרי.
<דיסבל מהרי: פליט מאריתריאה, או מסתנן, לפי ההגדרה של מירי רגב.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא, שנייה, אנחנו לא באים לעשות פה פרובוקציות, אני מבינה - - -
מיכל רוזין: וזה גם לא מירי רגב, זה המדינה קבעה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, אני רוצה להגיד כמה דברים.
אורלי לוי אבקסיס: לגבי מסתנן או מבקש מקלט יש כללים בינלאומיים מאד מאד ברורים ואותם צריך לבדוק.
אורלי לוי אבקסיס: מי שהוא מסתנן הוא מסתנן לפי ההגדרה המשפטית, מי שהוא מבקש מקלט, יש לו הגדרה משפטית מאד מאד ברורה.
אורלי לוי אבקסיס: לא רק אנחנו צריכים להיצמד להגדרה הזאת, כל המדינות שאמונות על הנושא הזה צריכות לפעול בהתאם להגדרה הבין לאומית המשפטית, ואנחנו לא נעשה פה, אנחנו לא באנו להחליט.
אילן גילאון: כל המדינות לרבות מדינת ישראל.
אורלי לוי אבקסיס: לרבות מדינת ישראל, בהחלט.
מיכל רוזין: אז בוא תתרכז, תספר לנו על החוויה שלך - - -
אורלי לוי אבקסיס: גם בידי הוועדה אין את הכלים להגיד מי פליט או מי הוא מסתנן הוא מבקש עבודה.
אורלי לוי אבקסיס: זו הגדרה משפטית.
שמעון סולומון: עובדים על זה עכשיו.
מיכל רוזין: כן, בבקשה, בוא תספר לנו.
מיכל רוזין: הגעת למדינת ישראל, נכנסת, עצרו אותך והכניסו אותך לסהרונים.
מיכל רוזין: כמה זמן שהית שם?
<דיסבל מהרי: נכנסתי למדינת ישראל בשנת 2009, אחר כך לכלא 3 חודשים ואז בחדרה עוד חצי שנה.
מיכל רוזין: בן כמה היית כשנכנסת?
<דיסבל מהרי: כמו בן 14.
<דיסבל מהרי: אני לא יודע במדויק בן כמה אני.
מיכל רוזין: אוקיי, איזה מזל, תישאר צעיר לנצח.
<דיסבל מהרי: חצי שנה בחדרה.
מיכל רוזין: במתקן מתן?
<דיסבל מהרי: מתן, כן.
<דיסבל מהרי: יצאתי מכלא מתן יחד עם 20 ילדים לחוות הנוער בירושלים.
<דיסבל מהרי: למדנו שלוש שנים, חלק ארבע שנים, חלק שנה.
<דיסבל מהרי: בחוות הנוער הציוני, בירושלים.
מיכל רוזין: למדת שם מקצוע?
מיכל רוזין: עשית בגרות?
מיכל רוזין: מה עשית שם?
<דיסבל מהרי: למדתי, לא עשינו שם כלום.
<דיסבל מהרי: רק למדנו שפות.
מיכל רוזין: ומה אתה רוצה להגיד לנו על האפשרות של להחזיק קטינים במעצר, מול החלופה של כפר נוער?
<דיסבל מהרי: ילדים זה ילדים, ילדים זה כמו הילדים שלכם, מה?
<דיסבל מהרי: אני חושב שילד לא צריך להיכנס לכלא.
<דיסבל מהרי: כולם מבינים את זה.
<דיסבל מהרי: סתם הם - - -
מיכל רוזין: השארת משפחה באריתריאה?
<דיסבל מהרי: כן.
מיכל רוזין: אחים, אחיות?
אורלי לוי אבקסיס: איך הגעת לארץ?
<דיסבל מהרי: הגעתי לארץ, יצאתי מאריתריאה בשנת 2000.
אורלי לוי אבקסיס: היית ילד.
<דיסבל מהרי: ילד ילד.
אורלי לוי אבקסיס: איך החלטת שאתה רוצה לברוח לכאן דווקא?
אורלי לוי אבקסיס: תספר לנו פחות או יותר.
<דיסבל מהרי: הייתה בין מלחמה בין אתיופיה לאריתריאה בשנת 1999, אז המשפחה נעלמה, אחד לשם, אחד לשם.
<דיסבל מהרי: חזרנו.
<דיסבל מהרי: אני כבר הלכתי בשנת 2000 לאתיופיה.
<דיסבל מהרי: הייתי עם האו"ם עד שנת 2006.
אורלי לוי אבקסיס: משנת 1999 לא ראית אף אחד מהמשפחה שלך, או שהיית עם חלק מהמשפחה?
<דיסבל מהרי: לא הייתי.
<דיסבל מהרי: הייתי לבד.
<דיסבל מהרי: הייתי עם האו"ם.
<דיסבל מהרי: יש מקלט באתיופיה, הייתי שם עד 2006 עם האו"ם.
<דיסבל מהרי: לא היה לי טוב, היה לי לבד וברחתי לסודן.
<דיסבל מהרי: מסודן ללוב, בשנת 2007.
אורלי לוי אבקסיס: היית בתוך קבוצה?
<דיסבל מהרי: כן, קבוצה.
אורלי לוי אבקסיס: איך החלטת לבוא לישראל?
<דיסבל מהרי: לישראל?
<דיסבל מהרי: הלכנו לסודן כילדים.
שמעון סולומון: כמה ביחד הייתם?
<דיסבל מהרי: 30.
אורלי לוי אבקסיס: כולם ילדים או שגם מבוגרים?
<דיסבל מהרי: היו לנו גם מבוגרים.
אורלי לוי אבקסיס: ובסודן ידעם שאתם באים את המסע הזה לישראל?
<דיסבל מהרי: לא.
אורלי לוי אבקסיס: אז מה היה?
<דיסבל מהרי: המשכנו ללוב.
<דיסבל מהרי: בלוב לא היה טוב.
<דיסבל מהרי: רצינו ללכת לאיטליה, לא הצלחנו.
אורלי לוי אבקסיס: את לא יודעת איזו מדיניות הגירה יש באיטליה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מלקים את עצמנו, בואו נראה מה יש באירופה.
שמעון סולומון: שם זה הכי קשה.
מיכל רוזין: תלוי איזו אירופה, את יודעת.
מיכל רוזין: נותנים כל הזמן את איטליה - - -
אורלי לוי אבקסיס: אני באגודת הידידות ישראל-איטליה, אני יודעת מה קורה באיטליה.
מיכל רוזין: נכון, איטליה זה באמת מדינה שהיא לא דוגמא לכלום, חוץ מפסטה מצוינת.
<דיסבל מהרי: המשכנו למצרים, ואז הגענו לפה.
מיכל רוזין: טוב, אנחנו לא - - -
אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, זה מעניין אותי מה עובר על ילד, כי הוא היה ילד, כדי להבין מה באמת אותו מסלול.
מיכל רוזין: ידעת מה זה ישראל?
מיכל רוזין: אמרת – אני רוצה ללכת לישראל?
מיכל רוזין: זה מה שהיא שואלת, או שמה שאמרו, אמרו הולכים לפה, הולכים לשם - - -
<דיסבל מהרי: אני לא יודע מה זה ישראל, אני יודע מה זה ירושלים.
<דיסבל מהרי: זה מה שאני יודע.
אורלי לוי אבקסיס: ולא תל אביב?
<דיסבל מהרי: לא תל אביב, לא כלום, לא ישראל, לא כלום.
<דיסבל מהרי: ידעתי ירושלים.
אורלי לוי אבקסיס: אני אגיד לך למה, יש לי אחיין, כוח גולני היה יושב על הגדרות בדרום והיה צריך לשמור, ואיך שהם היו יורדים הם היו צריכים להסיע אותם, שמים אותם על האוטובוסים, אז איך שהם מגיעים הם היו אומרים – תל אביב, תל אביב, תל אביב, תל אביב.
אורלי לוי אבקסיס: אז כשהוא אמר ירושלים, שאלתי אם לא תל אביב.
אורלי לוי אבקסיס: אז הוא סיפר ככה מה קורה איתם.
אורלי לוי אבקסיס: אז בן כמה היית כשהתחלת את כל המסע?
<דיסבל מהרי: אני לא יודע בדיוק.
מיכל רוזין: אבל היית ילד קטן.
<דיסבל מהרי: קטן קטן.
מיכל רוזין: 8?
מיכל רוזין: 7?
מיכל רוזין: התחלת בית ספר באריתריאה?
אורלי לוי אבקסיס: גם לא באתיופיה, כשהיית באו"ם?
<דיסבל מהרי: הייתי לומד קצת שפה באתיופיה.
אילן גילאון: ועם מי היית כל הדרך?
<דיסבל מהרי: עם הקבוצה, סתם.
<דיסבל מהרי: לא הייתה לי משפחה.
<דיסבל מהרי: בקיצור, הגעתי.
<דיסבל מהרי: אני חושב שהילדים לא צריכים להיכנס לכלא.
<דיסבל מהרי: בכלא כבר הייתי חצי שנה, הייתי יוצא שעה ביום, אחרי שהשמש הולכת, כאילו אסור לך לראות שמש.
<דיסבל מהרי: בחדרה.
מיכל רוזין: למה אסור בשמש?
<מיכל ברק: לא, בתקופה שהם היו אז היה מותר לצאת מהחדר רק לשעה ביום.
<דיסבל מהרי: אחרי שהשמש הולכת, נותנים לך שעה לצאת.
<דיסבל מהרי: כאילו, שמש, יש מעלינו זהב.
מיכל רוזין: פוחדים שתשתזף?
אורלי לוי אבקסיס: טוב, ההוראות האלה לא קיימות בשום מקום אחר עכשיו, נכון?
<מיכל ברק: זה גם לא היה שם, אני לא יודעת.
מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו נסכם.
אורלי לוי אבקסיס: כן, אני אתחיל, תוסיפי את מה שאת רואה לנכון.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר שני דברים.
אורלי לוי אבקסיס: כמו שביקשתי מכם, יש לכם שבועיים להתנהל מול משרד החינוך, לראות את האופציות שיש למשרד החינוך להציע בכל מה שנוגע לילדים, גם אם אנחנו מדברים על תקופות קצרות.
אורלי לוי אבקסיס: אתם לא יכולים להתנהל עם ילדים בלי לקחת בחשבון את ההמלצות של משרד החינוך ואת התכניות שיש שם.
אורלי לוי אבקסיס: תבחרו לכם מקשת התכניות שיש להם, תאמינו לי, יש להם קשת די רחבה, מה נכון, מה להתאים, אולי תיקחו את הפסיכולוג משפ"י שיבין גם את המטרייה וגם יתאים את מה שמשרד החינוך יכול לתת לתוך המקומות האלה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים לשמוע על סדר יום של אותם ילדים שנמצאים מהמתקנים, גם מהשב"ס וגם מרשות ההגירה.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים גם את משרד הרווחה, כדי שיסבירו לנו איך הם מתנהלים מול אותם ילדים ומשפחות.
אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו עדיין מצפים לרעיונות לחלופות מעצר, כשמדובר בילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו לא ירדנו מהדרישה הבסיסית שלנו שהייתה בוועדה הקודמת.
אורלי לוי אבקסיס: יש לכם שבועיים להיערך לזה.
אורלי לוי אבקסיס: הפעם אני לא נותנת לכם לא חודשיים ולא שלושה חודשים.
אורלי לוי אבקסיס: לא עמדתם ביעד אז, אנחנו נקצר את זה עכשיו.
אורלי לוי אבקסיס: קצת יותר שיתוף פעולה בין המשרדים הרלבנטיים, זה מאד מאד יעזור.
אורלי לוי אבקסיס: אתם לא צריכים להגיע לוועדה פה ושהוועדה תטיל עליכם להתייעץ עם משרד החינוך.
אורלי לוי אבקסיס: אתם צריכים לעשות את זה גם בלעדינו.
מיכל רוזין: יש פה גם אבסורד, שלדו"ח הזה שותפים משרד הרווחה, אבל בסופו של דבר אין קשר בין משרד הרווחה למה שרשות ההגירה בסופו של דבר עושים.
מיכל רוזין: או שצריך לבחון באמת חלופות ויש פה מספיק חלופות שהביאו גם מהעולם, לנסות ליישם אותן.
מיכל רוזין: או, אתה יודע מה?
מיכל רוזין: לקבוע איזה שהוא סף.
מיכל רוזין: להגיד אם אני עוצר אותו ליומיים אז זה בגדר הסביר.
מיכל רוזין: שוב, אני אמרתי מראש, אני בעד חלופה מלכתחילה, אבל תקבעו איזה שהם סטנדרטים.
מיכל רוזין: אם הוא נמצא יותר משלושה ימים, לא יכול להיות.
אילן גילאון: לא בעד חלופה, נגד מעצר של ילדים.
מיכל רוזין: נגד מעצר ילדים.
אילן גילאון: ישר צריכה להיות חלופה.
אורלי לוי אבקסיס: לא, אבל בינתיים, עד שתהיה לנו חלופה, אנחנו רוצים - - -
מיכל רוזין: לא יתכן חודשים.
אילן גילאון: לא, חלופה למעצר זה אין מעצר.
אילן גילאון: לא צריך להיות מעצר.
אילן גילאון: ילדים לא צריכים להיעצר, נקודה.
אילן גילאון: אלא אם הם נמצאים בתנאים של ילדים שחיים פה, באחריות הפלילית שכאן.
אילן גילאון: מה הם עשו, אני לא יודע.
אילן גילאון: הם לא צריכים להיעצר על זה שהם הסיגו גבול, זה בטח לא.
<רותם אילן: ויש תכנית שלמה שמפרטת איך אפשר שלא לעצור את אותם ילדים.
מיכל רוזין: ושמשרד הרווחה שותפים ואפשר למצוא וכמו שאמרנו, זה גם יהיה לכם יותר אפקטיבי ויותר נכון.
אורלי לוי אבקסיס: ועד שתמצאו חלופה ברת השמה, אני מבקשת שתהיה תכנית מאד מאד מוגדרת מה עושים עם אותם ילדים, מה נותנים להם, מה הכלים, בפיקוח של מי הם, מה תפקידו של מי בכוח, איפה משרד הרווחה, איפה משרד החינוך, איפה כל הגורמים הרלבנטיים לטיפול ופיקוח על ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה גם לדעת מה קורה עם פקחים, באים, בודקים, מתי נכנסים, מתי יוצאים, מה הסמכויות שלהם, מה נעשה עם אותם דו"חות שמגישים, אם בכלל.
אורלי לוי אבקסיס: האם זה לבוא ולעשות צ'ק ליסט ומישהו אחר כך גורס את אותם דו"חות?
מיכל רוזין: של העובדים הסוציאליים.
מיכל רוזין: אני רוצה שוב לחזור על בקשתו של חבר הכנסת סולומון, ואתם התחייבתם להעביר לנו לוועדה כמה ימים ההכשרה התבצעה, מה תכני ההכשרה, מי הופיע בפני הפקחים.
מיכל רוזין: זה לא סתם, אוקיי, הם עוברים הכשרה, אנחנו רוצים לדעת את התכנים של כך.
מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו שותפות לברכה על ההחלטה שלא לזמן את בוגרי כפרי הנוער לחולות.
מיכל רוזין: אנחנו נמשיך ונעקוב אחרי העניין הזה, וטוב שהצהרת על זה כאן; אבל אנחנו רוצים גם לשמוע מה קורה עם הקטינים ולקבל מידע ברגע שאתם יודעים האם הם שוחררו למשמורן.
מיכל רוזין: זה חשוב מאד, ומה מתכוונים לעשות עם אלה שכרגע אין פתרון.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה חשוב ביותר לוועדה לשמוע.
אורלי לוי אבקסיס: הערה אחרונה למען הסר ספק, אנחנו לא באים לא למתוח ביקורת ולא להתערב בהחלטת המדינה בכל מה שקשור למעמד פליט, מבקש עבודה, מסתנן, what ever.