GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: תסביר לנו פה בשולחן, למשרד הפנים, למשרד הכלכלה, למה אתה חושב שהסינים עדיפים.
<נסים בובליל: את אומרת שאני חושב שהם עדיפים.
<נסים בובליל: אני לא חושב שהם עדיפים.
מיכל רוזין: אמרת: העובדים הסינים הכי טובים לבניין.
<נסים בובליל: אין לי שום העדפה ואהבה מיוחדת לסין על בולגריה או מולדובה או טורקיה או כל מדינה אחרת.
<נסים בובליל: מבחינת היכולת שלנו לגייס מבולגריה, רומניה, מולדובה, יש כישלון מוחלט.
<נסים בובליל: עשינו מאמץ גדול, השקענו בזה מיליונים ושלחנו לשם משלחות לרוב, עם הסכמים בילטראליים עם הממשלות.
<נסים בובליל: בסך הכול הגיעה לשם כמות גדולה מאוד של עובדים שהם לא מוכשרים ולא עברו את המיונים שלנו, וכאשר מיינו את העובדים, על כל מאה עובדים רק 50% עברו את המבחנים.
<נסים בובליל: לאחר מכן, בשיטה של מספר הפנים, רק 75% מגיעים לארץ, כדי שלא יהיו בעיות של זהות העובד.
<נסים בובליל: הרי אנחנו לא יודעים מי העובד שמגיע בסופו של יום.
<נסים בובליל: כאשר הגיעו פחות מ-50% מהעובדים לארץ, התברר שחלק מהעובדים לא יודעים לעבוד בשיטות הישראליות, קרי בתבניות, מנופים, טכנולוגיה שאנחנו רוצים שיעבדו, והסינים כן עובדים בשיטות האלו כי הם מגיעים מחברות בנייה.
<נסים בובליל: הגיוס של הסינים הוא מחברות בנייה שעובדות בסין, ולכן הם הרבה יותר מקצועיים.
<נסים בובליל: אין לנו שום העדפה.
מיכל רוזין: זה לא יכול להיות תנאי לכל מדינה שעושים אתה הסכם בילטראלי?
<נסים בובליל: הרבה תנאים, אבל אין עובדים גם במולדובה ואין עובדים ברומניה ואין עובדים במדינות אחרות, למרות מה שאומר משרד הפנים, ואנחנו משתפים אתו פעולה באופן מלא.
<נסים בובליל: אומר הבוקר משרד הפנים שיש כ-750 עובדים שמחכים לנו במולדובה למיונים.
<נסים בובליל: אני אומר באחריות, ותרשמו את זה, בסך הכול לא יגיעו לארץ יותר מ-170 עובדים.
<נסים בובליל: האם זה יפתור את מצוקת הדיור במדינת ישראל?
<נסים בובליל: ואם אנחנו רוצים לדבר על מספרים אמיתיים שיוכלו באמת לבנות את 60,000 יחידות הדיור, באיזו מדינה אנחנו יכולים לגייס?
<נסים בובליל: בואו ננחש כולנו.
<נסים בובליל: אני חושב שהפתרון הוא הסינים.
<נסים בובליל: אנחנו רואים את הפילוח של העובדים בעבודות.
<נסים בובליל: בסך הכול אנחנו מעסיקים כ-170,000 ישראלים.
<נסים בובליל: אני מדבר על כל מגוון הישראלים.
<נסים בובליל: יש לנו ישראלים גם בעבודות רטובות, גם הנדסאים.
<נסים בובליל: את רוב העבודות היבשות עושים ישראלים, קרי חשמל, גבס, אינסטלציית מים, אלומיניום ועבודות נלוות.
<נסים בובליל: כולן באתר הבנייה.
<נסים בובליל: יש לנו כ-27,500 עובדים פלסטינים ו-5,500 זרים, כפי שציינתי קודם.
<נסים בובליל: עם הפלסטינים הגענו עכשיו לתוצאה של 27,500 עובדים פלסטינים.
<נסים בובליל: יש אתם רק בעיה אחת, אנחנו בעד העסקה של עובדים פלסטינים ואנחנו לחצנו גם על משרד הביטחון וגם על ממשלת ישראל להגדיל את מספר הפלסטינים.
<נסים בובליל: הבעיה היא ההגעה שלהם.
<נסים בובליל: הם יוצאים ב-4:00 בבוקר ומגיעים אלינו ב-7:00.
מיכל רוזין: שלוש שעות להגיע ושלוש שעות לחזור?
<נסים בובליל: ולכן התפוקה שלהם היא מאוד נמוכה.
<נסים בובליל: יש גם הנושא הביטחוני, שאנחנו מאוד חוששים ממנו.
<נסים בובליל: שלחתי בשבוע שעבר מכתב לראש הממשלה, כשהתחילו הפיגועים, ואמרתי לו: אדוני ראש הממשלה, במידה שיש סגר הסיפור של ענף הבנייה יהיה מאוד קשה, ולכן אנחנו לא יכולים לעמוד רק על רגל אחת של עובדים פלסטינים ואנחנו צריכים לפתור את הבעיה של העובדים הזרים ולהביא לפחות את העובדים הזרים שממשלת ישראל החליטה להביא.
<נסים בובליל: אני כבר לא מדבר על הצרכים האמיתיים, אבל ממשלת ישראל החליטה לפני שנתיים וחצי שיהיו פה 8,000 עובדים זרים.
<נסים בובליל: חייבים להביא אותם, חייבים להוציא את הסינים שנמצאים בארץ, כי הם נמצאים פה כבר שבע שנים, ואני חושב שזה לא בריא למדינת ישראל ולא לענף שעובדים יישארו פה עוד שנים רבות.
<נסים בובליל: לכן צריך להוציא את העובדים שקיימים, להביא בחזרה עובדים סינים וממקומות אחרים.
מיכל רוזין: זו דווקא נקודה שיש עליה ויכוח.
מיכל רוזין: אם הייתי יושבת במקומך הייתי אומרת: אם תוציאו לי 7,000 ותביאו לי במקומם 7,000, אני את ה-7,000 האלה כבר מכיר, אני יכול לתת לו הוראות בעברית.
<נסים בובליל: נכון, אבל אני בן-ערובה שלהם.
<נסים בובליל: היום הם מעסיקים אותי.
<נסים בובליל: הסינים מעסיקים אותי, לא אני מעסיק אותם.
מיכל רוזין: אתה אומר להחליף 7,000 סינים ב-7,000 חדשים, כאשר אתה מקבל כוח-אדם פחות מיומן, שפחות מכיר את הארץ, פחות מכיר את העבודה.
מיכל רוזין: דווקא בענפים השונים האחרים הם מבקשים להלבין את העובדים שנשארים פה, כי הם אומרים שהאנשים האלה כבר מכירים את העבודה, מכירים את המקצוע, יש להם את ההכשרה, לכן חבל להתחיל מהתחלה ולהביא חדשים.
מיכל רוזין: אני לא מדברת מה האינטרסים הציוניים של מדינת ישראל, אני שואלת אותך מבחינה אינטרסנטית של ענף הבנייה.
מיכל רוזין: למה אתה רוצה להחליף 7,000 שכבר יש להם הכשרה, כבר עובדים בזה שבע שנים, ב-7,000 חדשים שאתה לא יודע אם יש להם ההכשרה המתאימה.
<נסים בובליל: אנחנו לא מדברים על 7,000, אנחנו מדברים על 5,000.
מיכל רוזין: לא חשוב, גם אם זה היה 1,000.
מיכל רוזין: למה להחליף 1,000 ב-1,000, אם אלה כבר מוכשרים לתעסוקה?
<נסים בובליל: אנחנו מדברים על 4,500 סינים, לא יותר.
<נסים בובליל: דבר שני, היום, כפי שהסברתי קודם, הסינים שולטים בענף הבנייה בצורה מאוד קשה.
<נסים בובליל: זה אומר שהם קובעים לך את המחיר, הם קובעים לך את מי להעסיק, הם קובעים לך את שיטות העבודה ואתה לא יכול לנהל אותם.
<נסים בובליל: כי אם אתה רוצה לעבוד בשיטה מסוימת, למחרת בבוקר הם אצל קבלן אחר או אצל יזם אחר.
<נסים בובליל: לכן בשיטה כזאת אנחנו לא יכולים להמשיך לעבוד.
<נסים בובליל: אנחנו מרגישים מנוצלים על-ידי קבוצות סיניות שמנוהלות על-ידי ראיסים.
<נסים בובליל: יש היום ראיסים סינים שמנהלים את העובדים הסינים.
מיכל רוזין: ראיסים זה ארגוני עובדים.
<נסים בובליל: הלוואי שזה היה ארגוני עובדים.
<נסים בובליל: אנחנו מכבדים ארגוני עובדים ואוהבים לעבוד עם ארגוני עובדים, אבל לא אוהבים לעבוד עם ראיסים.
<נסים בובליל: לכן העובד הסיני מגיע לסכומים של למעלה מ-20,000 שקל לחודש, ואלה סכומים שאנחנו לא יכולים לשלם.
מיכל רוזין: מישהו חדש שיגיע לא יגיע לסכומים האלה?
<נסים בובליל: אני מקווה שלא.
<נסים בובליל: אולי עוד שבע שנים נגיע למצב הזה שוב.
<נסים בובליל: הרי המוצר הזה הוא מוצר במחסור.
<נסים בובליל: העובדים הסינים הם במחסור.
<נסים בובליל: אין פתרון.
<נסים בובליל: לכן קבלן שהתחייב ללוח זמנים והוא צריך למסור לך דירה והוא כפוף לחוקי תכנון ובנייה וקנסות על איחורים מול מזמיני עבודה, הוא יעשה כל דבר שהוא צריך לעשות כדי לעמוד במחירים.
<נסים בובליל: לכן הוא משלם תשלום חריג מאוד ולא הגיוני כדי לעמוד בלוחות הזמנים שהוא התחייב למזמין העבודה.
<נסים בובליל: הסינים מנצלים את זה, ואנחנו רוצים להפסיק את השליטה של הסינים בענף הבנייה.
מיכל רוזין: מבחינה משפטית, האם קרה שקבלן תבע את המדינה ואמר: הייתי מחויב לספק דירה עד תאריך כזה וכזה, אני נאלץ לשלם על האיחור בבנייה ובעצם אין לי עובדים, כי אתם לא נותנים לי מכסה?
<נסים בובליל: לא הגשנו תביעה כזאת.
<דובי אמיתי: בחקלאות הוגשה תביעה כזאת לא פעם אחת והחקלאים זכו בפיצוי, כיוון שממשלת ישראל לא עמדה בתנאי ההיתר.
<דובי אמיתי: היו תביעות והמדינה שילמה מיליונים לחקלאים.
<אברהם דניאל: אבל החתימו אותנו שלא נוכל לתבוע אותם יותר.
<אברהם דניאל: הם חכמים.
מיכל רוזין: כבת לאבא בנאי, בבית-הספר היה צריך לרשום מה המקצוע של ההורים, אז הוא תמיד היה אומר לי: את תרשמי בנאי.
מיכל רוזין: אני בנאי, תמיד נשאר בנאי.
<נסים בובליל: בגלל זה החלפנו את השם שלנו מהתאחדות הקבלנים לבוני הארץ.
מיכל רוזין: אני מסכימה שאתם אנשים טובים, אבל אני לא חושבת שבגלל זה לא תבעתם.
מיכל רוזין: אולי צריך לשקול באמת.
מיכל רוזין: לא שאני מעודדת תביעות נגד המדינה, ממש לא, אבל אני חושבת שיש פה אחריות של הממשלה כלפי אותם מעסיקים, כלפי אותם ענפים.
מיכל רוזין: דרך אגב, מיד נשמע גם מענף המסעדנות יש פה אחריות, ויש אחריות כלפי המגזר העסקי בעניין הזה ואי-אפשר להתעלם ממנו ואי-אפשר לעצום עיניים.
<נסים בובליל: המצגת מונחת פה על השולחנות של כולם.
<נסים בובליל: הסיפור של מצוקת הדיור במדינת ישראל הוא סיפור רחב והוא מורכב משלושה אלמנטים פשוטים, שכל מי שרוצה לפתור אותם יכול לפתור, ובמיוחד כנסת ישראל וממשלת ישראל.
<נסים בובליל: זה קרקע, זה עובדים וזה מימון.
<נסים בובליל: שאר הדברים יכולים להיפתר בקלות.
<נסים בובליל: בקרקע שולטת מדינת ישראל.
<נסים בובליל: בעניין מימון נצטרך להתמודד מול הגופים המממנים.
מיכל רוזין: גם בזה יש רגולציה ומדינת ישראל יכולה להתערב גם בנושאים האלה.
<נסים בובליל: בנושא העובדים יש שליטה מלאה של ממשלת ישראל.
<נסים בובליל: אז מי שרוצה לפתור את מצוקת הדיור, ממשלת ישראל, היא יכולה לפתור את זה בשלוש-ארבע החלטות פשוטות ולמנוע את המשך עליית המחירים.
<נסים בובליל: אני בטוח שלא יקרה כלום גם לאחר הישיבה הזאת, ולכן אני מעריך שבשנת 2014 אנחנו נמשיך לראות את אותה התנהלות גם מצד הממשלה וגם מצד מחירי הדיור, שהם ימשיכו לעלות באותו קצב של 2013.
<נסים בובליל: אני מצטער על כך ואני הייתי מעדיף לראות מצב אחר.
מיכל רוזין: אם הייתי פסימית כמוך לא הייתי חברת כנסת.
<נסים בובליל: אני לא פסימי, אני ריאלי.
מיכל רוזין: אני חושבת שאתה צריך להיות אופטימי.
מיכל רוזין: נכון שהמחאה החברתית לא עשתה את השינוי שכולנו חיכינו לו, לקום בבוקר ולגלות מציאות אחרת, אבל היא כן שינתה.
מיכל רוזין: העובדה שכן מדברים על זה, כן מדברים על יוקר המחיה, כן מדברים על מחירי הדיור, אני חושבת שהממשלה תצטרך לתת דין-וחשבון בבחירות הבאות על הדברים האלה.
מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו נמצאים במקום אחר, אבל צריך לראות אופק וצריך לראות שאנחנו בתהליך יותר טוב ממה שהיה קודם.
מיכל רוזין: אבל כמובן שיש לנו עוד הרבה ללכת.
<דובי אמיתי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שמשרד הכלכלה נמצא פה ולשאול סביב השולחן הזה מדוע משרד הכלכלה לא מאפשר לנו, החקלאים, לנקות בגין הוצאות הלינה, ההלנה, משכרו של העובד.
מיכל רוזין: יש גם לינה וגם חשמל, מים וכו'.
<דובי אמיתי: יש 220 שקל שמותרים בחוק, והעלות האמיתית היא למעלה מ-1,000 שקל.
<דובי אמיתי: אמר נסים, אני כחתום על הסכם הקיבוצים בחקלאות עבור כל חקלאי מדינת ישראל, מעסיק את העובדים הזרים על בסיס חוקי העבודה וחוקי המגן, ההסכם הקיבוצי על כל המשמעות, על בסיס צו ההרחבה.
<דובי אמיתי: אלה שלושת הפרמטרים שמועסקים העובדים הזרים.
<דובי אמיתי: מדוע הופכים אותנו ולא מאפשרים לנו לנקות את ההוצאות של הלינה?
מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע מענף המסעדנות.
מיכל רוזין: שי ברמן, בבקשה.
מיכל רוזין: אחרי שי נחזור להתאחדות התעשיינים.
מיכל רוזין: אני מזכירה לכם שנמצאת פה הפקידות של משרד הכלכלה ומשרד האוצר ורשות ההגירה.
מיכל רוזין: בסופו של דבר מי שקובע את המדיניות זה לא הם.
מיכל רוזין: הם מבצעים את המדיניות, ולכן אנחנו נשמע את עמדתם.
מיכל רוזין: אבל כמובן בסופו של דבר התלונות שעולות הן לממשלה בראש ובראשונה, לשרים עצמם ולמנכ"לי המשרדים שלא נמצאים פה היום, לצערי.
מיכל רוזין: שי, בבקשה.
<שי ברמן: תודה, חברת הכנסת רוזין.
<שי ברמן: אנחנו קוראים לעצמנו תעשייה.
<שי ברמן: אנחנו ענף שמעסיק 150,000 עובדים ישראלים, ועוד כ-15,000 מבקשי מקלט.
<שי ברמן: חברת הכנסת רוזין, אמרת קודם שיש שאלה משפטית מה זה אומר עובדים זרים, אם מבקשי מקלט או לא מבקשי מקלט.
<שי ברמן: אנחנו מתייחסים לזה כעבודות שישראלים לא מעוניינים לעבוד בהן.
<שי ברמן: זה לא משנה איך קוראים להם, מסתננים, מבקשי מקלט, עובדים זרים, עם רישיון או בלי.
<שי ברמן: לנו יש 15,000 עובדים בתעשייה שלנו, שישראלים אינם מוכנים לעבוד בהם.
<שי ברמן: מדובר בעיקר בעבודות ניקיון, עבודות קשות, עבודות שכוללות גם עבודה בסופי-שבוע.
<שי ברמן: הפיק שלנו הוא בסופי-שבוע, ולדאבוני ישראלים לא מוכנים לעבוד בזה.
<שי ברמן: אנחנו נוכחנו לפני שבועיים לראות את הבור הגדול שהשביתה של מבקשי המקלט גרמה לעסקים שלנו והנזק שנגרם לכלכלה כתוצאה מזה.
<שי ברמן: אתם בוודאי יודעים שלפני שבועיים היתה שביתה של מבקשי המקלט, שנמשכה שבוע.
<שי ברמן: השביתה הזאת גרמה לכמעט שיתוק של העסקים שלנו.
<שי ברמן: עסקים רבים קיצצו בפעילות שלהם.
<שי ברמן: משמרות רבות נתבקשו מלצרים, טבחים ואחרים בשרשרת העבודה אצלנו לא להגיע, מכיוון שלא יכולנו להפעיל את העסקים שלנו.
<שי ברמן: אתמול הייתי במשרד הכלכלה בפגישה עם פקידות בכירה במשרד.
<שי ברמן: אני לומד מהפגישות שלי, וגם מהשיחות עם אנשי משרד הפנים, שלא נעשתה פה באמת תוכנית אמיתית לפתור את הבעיה הזאת.
<שי ברמן: יש פה איזושהי החלטה של המדינה לגרש את מבקשי המקלט מהארץ, ואני כרגע לא מתעסק בזה ולא נכנס לזה.
<שי ברמן: זו זכותה של המדינה להחליט כך.
<שי ברמן: אבל לא חשבו מי יחליף אותם בעבודה, מי יעבוד במקומם.
<שי ברמן: אני שומע על כל מיני אספירציות שיביאו בדואים ויפתרו את הבעיה של הבדואים ושל בני מיעוטים אחרים, שייכנסו לעבודה הזאת.
<שי ברמן: לצערי הרב, כפי שאמרתי אתמול בישיבה, הפקידות הבכירה גם במשרד הכלכלה שעוסקת בעניין הזה פשוט חיה בסרט.
<שי ברמן: הדבר הזה הוא לא תחליף.
<שי ברמן: הם היו בשוק מכמות העובדים שעובדים אצלנו.
<שי ברמן: אף אחד לא חשב שמדובר ב-15,000 מבקשי מקלט.
<שי ברמן: אף אחד לא חשב צעד אחד קדימה, מאיפה מביאים 15,000 עובדים מחר, אם הם רוצים עכשיו לקחת להם את הוויזות ולשלוח אותם למתקני שהייה.
<שי ברמן: אנחנו כרגע נמצאים במצוקה קשה מאוד.
<שי ברמן: אתמול נפגשתי עם ההנהגה של מבקשי המקלט בארץ, והם הודיעו לנו שביום רביעי הם שובתים שוב.
<שי ברמן: אנחנו לא יודעים איך אנחנו הולכים להפעיל את העסקים שלנו.
<שי ברמן: כרגע זו שביתה של יום אחד, אבל הם הודיעו לנו שזה יכול מאוד להשתנות וזו גם תהיה שביתה של יותר מיום אחד.
<שי ברמן: תודה.
מיכל רוזין: יש אכן מצוקה של עובדים בישראל.
<אמיר חייק: אלו עסקים שקמו ולקחו הלוואות והשקיעו והקימו עסקים קטנים, והעסק שלהם התמוטט בגלל השטות הזאת.
<אמיר חייק: אי-אפשר להשאיר אותם בחלל האוויר.
<אמיר חייק: המדינה לא בדיוק מתייחסת אליהם.
מיכל רוזין: יותר קל לעצום עיניים ולהגיד שיש אנשים שלא קיימים פה והם עובדים נעלמים, שאנחנו לא יודעים אם הם קיימים או לא.
מיכל רוזין: התאחדות התעשיינים, בבקשה.
<אריק גרבלסקי: אני גאה להיות דור שלישי של תעשיינים שמייצר את המוצר הכי ירושלמי, אבן ירושלמית.
<אריק גרבלסקי: אפשר לראות את האבן שלנו בבית-המשפט העליון, ברחבת הכותל.
<אריק גרבלסקי: אנחנו מייצאים לכל העולם.
מיכל רוזין: תיכף יאשימו אותי בפרסומת.
מיכל רוזין: זה בעייתי קצת.
<אריק גרבלסקי: אני רוצה לקבל סימפטיה.
<אריק גרבלסקי: אני לא מנסה למכור פה לאף אחד, למרות שאפשר לעשות פה עסקים על השולחן.
<אריק גרבלסקי: אבל אנחנו סוג של עסק שבאמת המדינה רוצה שהוא התקיים.
<אריק גרבלסקי: זה עסק עם ערך מוסף גבוה.
<אריק גרבלסקי: הוא מעסיק ממהנדסים ומנהלי שיווק עד עולים חדשים מאתיופיה ומרוסיה.
<אריק גרבלסקי: הוא מייצא לכל העולם.
<אריק גרבלסקי: אני נמנה על קבוצה מאוד קטנה של כמה עשרות מפעלים תעשייתיים שצריכים מספר מצחיק של בין אחד לחמישה עובדים זרים שעושים מקצועות שלא קיימים בישראל.
<אריק גרבלסקי: במקרה שלי מדובר באומני שיש.
<אריק גרבלסקי: יש אצלנו כל מיני מבלטנים, מנקי תנורים, כל מיני מקצועות בענף המתכת והפלסטיקה שאין בהם ישראלים, והעובדים הזרים בכלל לא תופסים מקום של עובדים ישראלים.
<אריק גרבלסקי: התעשייה הישראלית מעסיקה 400,000 איש.
<אריק גרבלסקי: עד לפני חמש שנים היו 2,500 עובדים זרים בתעשייה, שזה מספר מצחיק בהשוואה למספרים של החקלאות ושל הבניין.
<אריק גרבלסקי: באו אלינו מהאוצר ואמרו: בואו ניכנס למתווה יורד של הורדת העובדים.
<אריק גרבלסקי: הסכמנו לזה, כי גם אנחנו בעד עבודה ישראלית, והורדנו את זה על-ידי התייעלות, הכשרת עובדים אישית, לא קיבלנו שקל מהמדינה, והכנסת מיכון.
<אריק גרבלסקי: הורדנו את זה לגרעין של 250 עובדים, שממנו אנחנו מרגישים שזה מספר שאי-אפשר לרדת.
<אריק גרבלסקי: אנחנו רוצים להגיע לגרעין קשה של כמה מאות עובדים שאי-אפשר לרדת ממנו.
<אריק גרבלסקי: למרות זאת באו אלינו מאגף התקציבים ואמרו: אנחנו ניתן לכם עכשיו 25 מיליון שקל להכשרה מקצועית ותרדו לאפס.
<אריק גרבלסקי: לא פסלנו את זה, אבל מה הם עשו?
<אריק גרבלסקי: את הכסף הם לא נתנו ואת מספר העובדים הם הורידו לאפס, שזו יופי של עסקה.
מיכל רוזין: איריס, את רושמת לפנייך?
<איריס מעיין: אני לא ממשרד האוצר.
<אריק גרבלסקי: אני רוצה להבהיר, אנחנו לא מתלוננים נגד משרד האוצר.
מיכל רוזין: זה משרד האוצר לדורותיו.
<אמיר חייק: אני לא חושב שאנחנו צריכים להלין על מה לא נעשה, צריך לחשוב איך מתקדמים קדימה.
<אריק גרבלסקי: אני מחזק את מה שאמיר אומר.
<אריק גרבלסקי: ישבנו גם עם שר הפנים וגם מינהל האוכלוסין, והם אמרו: 300-250 איש זה מספר שלא מעניין אותנו בכלל.
<אריק גרבלסקי: לכו תסגרו עם אגף תקציבים, קיבלתם את האישור שלנו.
<אריק גרבלסקי: באגף תקציבים יושבים אנשים מאוד חכמים, אבל הם גם צעירים.
<אריק גרבלסקי: הם מגיעים והם כל הזמן מתחלפים שם, וכל פעם מתחילים מחדש.
<אריק גרבלסקי: יושב כאן בחור שנראה לי מאוד חביב, אני לא מכיר אותו.
<אריק גרבלסקי: אנחנו נשארים פה כל הזמן אותם אנשים.
מיכל רוזין: כדאי לך להיות נחמד אליו.
<אריק גרבלסקי: הבקשה שלנו היא כל כך קטנה, שאני לא מצליח להבין למה לא מסכימים לה.
<אריק גרבלסקי: גרעין קטן של 250 איש, שהוא מיועד לתעשייה.
<אריק גרבלסקי: אנשים שלא נשארים פה, הם באים לעבוד והם חוזרים.
<אריק גרבלסקי: למה זה כל כך קשה?
מיכל רוזין: מה המצב עכשיו?
<אריק גרבלסקי: אפס, בכוח, על 400,000.
<אריק גרבלסקי: למה?
<אריק גרבלסקי: באים התעשיינים עכשיו, לא תהיה לנו ברירה, אנחנו כנראה נגיש בג"ץ.
<אריק גרבלסקי: לקחת כסף, לבזבז את הזמן.
<אריק גרבלסקי: נתבע את המדינה, המדינה תתגונן, חודשים בבית-משפט.
<אריק גרבלסקי: במקום שאנחנו נייצר ונייצא וכל אחד יתעסק ביצירה.
<אריק גרבלסקי: אני לא מצליח להבין למה אנחנו לא מצליחים לשכנע.
<אריק גרבלסקי: אולי תחת כנפייך ניסגר אתם בחדר ונצא עם הסכם כזה.
מיכל רוזין: פיצ'י רובינר, ההסתדרות החדשה, בבקשה.
<פיצ'י רובינר: קיים קשר אמיץ, קשר היסטורי, בין ארגוני הקבלנים לבין ההסתדרות.
<פיצ'י רובינר: יש הסכם קיבוצי שהוא מצוין, הוא מההסכמים הטובים שיש היום במשק.
<פיצ'י רובינר: הוא הסכם קיבוצי שכל מדינת ישראל יכולה להתגאות בו.
<פיצ'י רובינר: אנחנו מבינים שאין ברירה אלא להביא עובדים זרים.
<פיצ'י רובינר: את זה אני אומר גם בתפקידי כחבר בהסתדרות, כמזכיר חטיבה, וגם כפעיל חברתי שהייתי בכל ההפגנות ואני אמשיך להיות, אפרופו ההפגנות שהזכרת קודם, כדי להוריד את המחירים.
<פיצ'י רובינר: זה בוער לנו, זה חשוב לנו.
<פיצ'י רובינר: יחד עם זאת, מדינת ישראל בקלות רבה מכניסה את היד לכיס שלי בתור אזרח, אם זה בכל מיני גזירות של האוצר, בטח אצל הקבלנים.
<פיצ'י רובינר: מכניסה להם את היד לכיס עם כל מיני גזירות, עם כל מיני מסים כל פעם מחדש, אבל משום מה מתקשה להכניס את היד לכיס של עצמה.
<פיצ'י רובינר: ולמה אני חותר?
<פיצ'י רובינר: אני חותר לנושא של הכשרות מקצועיות גם לישראלים.
<פיצ'י רובינר: ההסכם הקיבוצי המצוין שחתמו יצחק מויאל ביחד עם נסים בובליל מביא לרצון של אנשים בכירים לעבוד בענף.
<פיצ'י רובינר: אבל מה לעשות שברגע שצריך להוציא כסף מהכיס של המדינה כדי לקדם את האפשרות, המדינה איננה.
<פיצ'י רובינר: וזה מאוד חבל.
<פיצ'י רובינר: לגבי האוצר, אני חייב להגיד ברוח טובה שאני נפעם.
<פיצ'י רובינר: בכל פעם שאני מגיע לפה, כל שנה מגיעים לעוד ישיבות, אנחנו הולכים ומתבגרים והחבר'ה של האוצר תמיד נשארים צעירים.
<פיצ'י רובינר: אני רוצה לברך אותם שימשיכו כך.
<פיצ'י רובינר: כנראה שכאשר לא מוציאים את היד מהכיס נשארים צעירים.
<פיצ'י רובינר: תודה רבה.
מיכל רוזין: לא לשכוח שגם הוא אזרח וגם לו כנראה מכניסים את היד לכיס.
<שלמה יפרח: אני רוצה לשבח את שיתוף הפעולה בין מר בובליל לאיציק מויאל, שהחזירו את גאוות היחידה.
מיכל רוזין: עם כאלה מחמאות הוא צריך לצאת מפה ולשאול מה הוא עושה לא טוב.
<שלמה יפרח: אם היו הרבה אנשים כאלה, במדינה היו פחות שביתות.
<שלמה יפרח: כי ברגע שיש הבנה ויודעים את צרכי העובדים, שבסך הכול זה מביא לפחות אבטלה במדינה, אז זו ברכה למדינה.
<שלמה יפרח: מצד אחד הקבלנים רוצים עובדים באופן חוקי ויש בירוקרטיה וקשיים להביא אותם.
<שלמה יפרח: מצד שני אני שומע את החבר, יש בור, אותם מבקשי מקלט.
<שלמה יפרח: אבל לצד הבקשה שלך, אל תשכח את הצרות שיש בתל-אביב.
מיכל רוזין: בוא לא נפתח את הנושא.
מיכל רוזין: הנושא הזה נידון פה בוועדה הרבה.
מיכל רוזין: תמיד יש סכנות, נכון, גם מעובדים זרים, גם מפלסטינים.
<שלמה יפרח: צריך לפעול ולסייע לקבלנים להביא את אותם העובדים שדרושים כדי להוריד את מחירי הדירות במדינת ישראל.
<שלמה יפרח: כאשר מדברים על הנושא של הוזלת דירות, מדינת ישראל והממשלה לא עושה מספיק.
<שלמה יפרח: הם לא מעוניינים להוריד את מחירי הדירות, כי המיסוי שהם מקבלים לאוצר עוזר לתחומים אחרים.
<שלמה יפרח: אני חושב שבנושאים האלה צריך גם לשלב בעיה נוספת.
<שלמה יפרח: במדינת ישראל, כאשר רואים את ההשקעות את הזרים שבאים, לא רק עובדים זרים אלא המשקיעים הזרים שבאים למדינת ישראל, לוקחים דולרים, משקיעים בבנקים בריבית יותר גבוהה, וכאשר הם מחליטים הם מורידים את הבורסה, מוכרים את הדולר והתעשיינים מפסידים כסף, כולל הקבלנים.
<שלמה יפרח: המדיניות הזאת צריכה להיבדק לגופו של עניין כדי לראות מה טוב למדינת ישראל ולעובדים במדינת ישראל, וזה התפקיד שלכם.
<אברהם דניאל: בדרך כלל אני לא נוהג מחמאות, אבל התרשמתי שאת בהחלט מבינה את העניין.
<אברהם דניאל: אם הייתי חושב אחרת, הייתי אומר לך.
מיכל רוזין: עכשיו אני צריכה לבדוק את עצמי, אם אני בבעיה.
<אברהם דניאל: אני חושב שאין לנו זמן בחקלאות.
<אברהם דניאל: לא לנו, לאזרחי המדינה.
<אברהם דניאל: אני חוזר על דברים שאמרתי בפעמים קודמות.
<אברהם דניאל: הגיל הממוצע של החקלאים עומד על 63.
<אברהם דניאל: יש 5,000 חקלאים שמייצרים את המזון במדינה.
<אברהם דניאל: אם אנחנו מדברים על יוקר המחיה, אז תגידי לי איך הם מתכוונים כממשלה להאכיל את האזרחים בחמש השנים הבאות.
<אברהם דניאל: בשביל לסבר את האוזן, אני בעד לפתוח את השוק של יבוא הפירות והירקות שהם יהיו חופשי.
<אברהם דניאל: זה לא יקרה, כי לא יכולים להתמודד במחירים האלה.
<אברהם דניאל: נבדוק את האלטרנטיבות.
<אברהם דניאל: במדינות ערב אין לנו סיכוי לעשות יבוא של פירות וירקות מכמה היבטים.
<אברהם דניאל: ההיבט הראשון, הם לא מסוגלים לתת לנו.
<אברהם דניאל: דבר שני, בטוח שאנחנו לא יכולים להישען גם בכלכלה על המדינות הללו.
<אברהם דניאל: זאת אומרת, ייבוא מאירופה.
<אברהם דניאל: ייבוא מאירופה עולה להטיס שבעה שקלים לק"ג, הטיסה בלבד.
<אברהם דניאל: אנחנו מוכרים לרשתות פחות ממחיר הטיסה.
<אברהם דניאל: אז אני שואל אותך – אנחנו הולכים לחיסולה של החקלאות.
<אברהם דניאל: איך יאכילו את אזרחי המדינה?
<אברהם דניאל: נאמר פה שאנחנו עושים דור המשך.
<אברהם דניאל: מה עושה דור המשך?
<אברהם דניאל: הוא הולך עכשיו לחנך ולבנות התיישבות חדשה?
<אברהם דניאל: מה עדיף, להשקיע בקיים, שהילדים שלנו ילכו אתנו מכות בשביל להיות בחקלאות, על מנת שיוכלו להתפרנס?
<אברהם דניאל: כי כשאין פרנסה, אנחנו נרדפים.
<אברהם דניאל: יושב עלי הגירה ותביעות, וכל אחד מאתנו מעסיק חמישה-שישה עורכי-דין.
<אברהם דניאל: אנחנו לא יכולים כבר לשאת בדבר הזה.
<אברהם דניאל: איזה בן ירצה לעבוד בעסק כזה, כשהוא קם בבוקר ורואה משטרת הגירה, קם בבוקר ורואה תביעה?
<אברהם דניאל: אנחנו נרדפים.
<אברהם דניאל: לא בגלות, במדינה שלנו אנחנו נרדפים.
<אברהם דניאל: זה לא יעלה על הדעת.
<אברהם דניאל: דרך אגב, עובדים זרים, למה לא משווים אותי לסיעוד?
<אברהם דניאל: בסיעוד לא משלמים שכר מינימום ועובדים 24 שעות ביממה, ואגרות במקרה הטוב זה 350 שקל לאגרה שנתית.
<אברהם דניאל: אני משלם 2,100 שקלים כל מה שמסביב לשנה.
<אברהם דניאל: יש פה עניין של ענישה.
<אברהם דניאל: על מה מענישים אותי?
<אברהם דניאל: עשיתי פה איזשהו פשע?
<אברהם דניאל: הרגתי מישהו?
<אברהם דניאל: בסך הכול באנו לייצר מזון במדינה הזאת.
<אברהם דניאל: מה עשינו רע?
<אברהם דניאל: בנוסף יש הקטע הביטחוני, שאנחנו שומרים על אדמות המדינה.
<אברהם דניאל: ואם תקשיבי לארנון סופר, איך הוא הלך לתת מים לחקלאים בחינם העיקר שתהיה חקלאות.
<אברהם דניאל: חיל האוויר יכול לשמור על מרחקים, אבל הוא לא יכול לשמור על אדמת המדינה.
<אברהם דניאל: ואת זה חשוב לזכור.
מיכל רוזין: ההתיישבות העובדת, כמובן.
מיכל רוזין: איריס מעיין, משרד הכלכלה.
מיכל רוזין: באופן כללי, כמו שאמרתי, את ממונה על נושא מאוד מסוים.
מיכל רוזין: את לא יכולה לענות בשם משרד הכלכלה על כל המדיניות ועל כל התמיכה או האי-תמיכה.
מיכל רוזין: דרך אגב, לגבי ההכשרות המקצועיות, אני כבר העליתי כמה שאילתות בנושא הזה לשר הכלכלה.
מיכל רוזין: ההכשרות המקצועיות ירדו מכמה מאות מיליונים בשנה ל-63 מיליון השנה, ויש שאלה גם על מה עושים הכשרות.
מיכל רוזין: עושים הכשרות למקצועות שאין צורך בהם לעשות הכשרה.
מיכל רוזין: זה נושא מאוד בעייתי, אבל זה לא לפתחך, איריס, ולכן לא אבקש ממך להידרש לעניין.
מיכל רוזין: אני מבקשת שתעני לנו על הנושא של העובדים הזרים, ההסכמים הבילטראליים, הכשרת העוסקים, מי האנשים שנוסעים כדי למיין מאה אנשים.
מיכל רוזין: נכון שזה יותר משרד הפנים, אבל תנסי לתת מענה.
מיכל רוזין: עלו פה הרבה מאוד טענות של הענפים השונים.
<איריס מעיין: משרד הכלכלה, שהוא משרד שבאמת מאגד את שלושת גושי התחומים, תעשייה, מסחר ותעסוקה, החלטנו שאנחנו מנהלים פה את הדברים.
<איריס מעיין: זאת אומרת, שלושת הראשים האלה יטופלו על-ידי רשות מבצעת אחת, מתוך מחשבה שזה יתכלל את המשק.
<איריס מעיין: זאת אומרת, זה יאפשר עבודה קוהרנטית שתשיא את התמ"ג בסופו של יום, והשאת התמ"ג בסופו של יום תיכנס לכיס של כל אזרח ואזרח.
<איריס מעיין: כך אנחנו מנסים לחשוב.
<איריס מעיין: אנחנו מנסים לחשוב בצורה מערכתית.
<איריס מעיין: זה נכון שעובד זר הוא חלק מכוח העבודה בכל משק מפותח.
<איריס מעיין: הוא גם חלק מכל משק מתפתח.
<איריס מעיין: ההבדלים הם בנורמות שלפיהן מועסק העובד ואיך הן משליכות על יתר החברה שמתרומת העבודה של העובד החברה הזאת ניזונה בסופו של דבר.
<איריס מעיין: זה מה שמבדיל משק מפותח ממשק מתפתח.
<איריס מעיין: הפעילות שלנו היא פעילות של יישום החלטות הכנסת קודם כל.
<איריס מעיין: אין כאן אנחנו ואתם.
<איריס מעיין: זה לא שאני מחליטה החלטה איך אני דופקת היום את החקלאים, היום לא בא לי עליהם, איך אני מכניסה להם.
<איריס מעיין: הם לא נראים לי, הם לא מהמשפחה שלי.
<איריס מעיין: לא כך זה עובד.
מיכל רוזין: אבל זהו התחושה שנוצרת במגזר העסקי, אז יש פה כנראה חוסר תקשורת או כשל.
<איריס מעיין: ההחלטות הן החלטות שמנסות לתכלל צרכים של המשק בכללותו, ואתה כל הזמן נענה לדרישות.
<איריס מעיין: גם לדרישה של החקלאים שעלתה פה כרגע בנושא ניכויים משכר העובדים הזרים והתאמות לניכויים האלה אל הצרכים של המעסיקים בחקלאות ושל המשק בכללותו.
<איריס מעיין: הדבר הזה נשמע בלי כחל וסרק.
<איריס מעיין: זה מטופל, עם קו מתחת.
<איריס מעיין: נערכים דיונים.
<איריס מעיין: אנחנו חושבים על התשובה שצריך לענות על העניין הזה ועל הדיון שצריך לערוך עם החקלאים בעניין הזה, והדיון הזה ייערך והם יודעים שהוא ייערך, כי נערכים דיונים אתנו.
<איריס מעיין: בחלקם אני אפילו נוכחת.
<איריס מעיין: אותם דיונים מתבצעים גם עם המסעדנים, והשאלות שהעלה פה שי הן שאלות חשובות.
<איריס מעיין: שאלות אחרות לגמרי נשאלות על-ידי מעסיקים מסוג שונה לגמרי.
<איריס מעיין: דיברנו גם על היחסים בין המעסיקים למועסקים בתחומים האלה.
<איריס מעיין: זה תחום הבניין.
<איריס מעיין: אלה לא מעסיקים קטנים, גם לא מעסיקים בינוניים.
<איריס מעיין: אלה מעסיקים גדולים.
<איריס מעיין: יש להם צרכים אחרים, והתשובות שהם צריכים לקבל הן תשובות אחרות.
<איריס מעיין: הם צריכים לקבל אותן והם מקבלים אותן.
<איריס מעיין: גם אתם התקשורת מתבצעת, ובחלקה אני לוקחת חלק ומשתתפת כמשתתף פעיל.
<איריס מעיין: בחלקם אני יודעת עליהם מעדות מפי השמועה.
<איריס מעיין: אני יודעת שכן מתקיים מולם משא-ומתן בהקשר הזה, פונים אליהם, שואלים אותם מה הם צריכים ומנסים לתת להם תשובות שיענו לצרכים שלהם.