GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיקי דור: בשנייה שהוא משתחרר הוא מקבל את הטיפול אצלנו.
מיכל רוזין: אם זה אשפוז, אבל אם הוא צריך - - -?
<קריאה: אם זה מעקב תרופתי?
<מיקי דור: יש מעקב תרופתי בחוץ.
<מיקי דור: באיזה מידה זה יעיל כמו בכלא?
<מיקי דור: כולנו יודעים ש - - -
משה מזרחי: אבל ההחלטה על שחרור היא לא של המטפלות.
משה מזרחי: אתם מערבבים.
משה מזרחי: יש פה את המינהל, אם הוא יחליט להוציא חולה נפש - - - את לא אוהבת את זה, איך את רוצה שנקרא להם?
מיכל רוזין: מתמודד עם מחלת נפש.
<מוקבל טאפש: יש עובדת סוציאלית של השב"ס.
משה מזרחי: הוא מחליט, זה לא רלוונטי למצבו הבריאותי.
שמעון אוחיון: תגדיר אותו נכון, הוא מסתנן המתמודד עם מחלת נפש.
שמעון אוחיון: כשאתה מתחיל עם מסתנן, אז זו ההגדרה ש - - -
משה מזרחי: אני אאריך את זה, מסתנן שפוגע בזהות היהודית של מדינת ישראל שגם מתמודד עם מחלת נפש.
שמעון אוחיון: מה שאתה אמרת בעניין הזה, תהיה בקטע הזה מאוד מאוד.
שמעון אוחיון: אני חזרתי ממועצת אירופה, כל אחד ששמתי לו את המספרים נפל מהכיסא.
שמעון סולומון: שייפול.
שמעון סולומון: אני רוצה אותך חושב במושגים של בן אדם.
שמעון סולומון: אם הוא מסתנן אז הוא לא - - -?
שמעון אוחיון: אני אגיד לך מה שאמרתי לאירופאים, שאמרו בעניין ברית מילה, שהם רוצים לשמור על זכויות הילד.
שמעון אוחיון: אמרתי להם, מדינה שרצחה מיליון ילדים לא תלמד אותנו את זכויות הילד.
שמעון אוחיון: אתם לא תלמדו אותנו מה זה להיות הומני.
שמעון אוחיון: אנחנו עם הומני.
שמעון סולומון: זה מה שאני מבקש ממך.
שמעון סולומון: תחשוב במושגים של בן אדם.
שמעון סולומון: אם הוא מסתנן אז הוא צריך פחות טיפול?
מיכל רוזין: חברי הכנסת אוחיון וסולומון, משרד הבריאות מבקש להרחיב.
שמעון אוחיון: אנשי המקצוע מדברים כאילו - - - הכול בסדר - - -
מיכל רוזין: לא, זה מה שהם אמרו.
מיכל רוזין: הם אמרו בואו נראה כיצד אנחנו מתייחסים לשוהים הבלתי חוקיים פה.
<מיקי דור: אני רוצה להשלים, כי אני לא רוצה ללבות את הדברים.
<מיקי דור: מי שזקוק לאשפוז יקבל את האשפוז על חשבון המדינה בלי שום בעיה.
<מיקי דור: הבעיה הגדולה עם חולי הנפש שזקוקים למעקב קהילתי.
<מיקי דור: זה לא רק לתת לו את התרופות שגם לא בטוח שייקח, אלא כל המערכת הרגילה מסביב.
<מיקי דור: את זה לאנשים האלה אין.
מיכל רוזין: זה חשוב להגיד.
מיכל רוזין: ולכן גם אם לא יגידו, אני בטוחה שזה נלקח בחשבון ובטח שלא כדאי להוציא, גם אנחנו לא רוצים שישתחרר לקהילה אדם שלא מטופל ולא במעקב.
מיכל רוזין: זה ברור שיש צורך בטיפול ומעקב על מנת שהוא יוכל להיות משוחרר לקהילה.
מיכל רוזין: זה גלגל שאי אפשר לצאת ממנו.
<מוקבל טאפש: אני מבקש, בואו נתמקד באמת בנמצאים יותר.
<מוקבל טאפש: מה שיש, אני מבין שיש דעות שונות ותפיסות עולם - - -
מיכל רוזין: וזה בסדר שיהיו, אנחנו פה במסגרת ועדה וגורמים פוליטיים, בואו נמשיך.
<בני אבריאל שפר: בנושא הטיפול הרפואי והנפשי רק נאמר שכל מוחזק שמגיע עובר בדיקת רופא ועובד סוציאלי אם צריך.
<בני אבריאל שפר: כל אישה וכל נער ונערה שמגיעים נבדקים גם לפני קליטתם עם עובד סוציאלי ובדיקת רופא כמובן.
<קריאה: יש מתורגמן בכל הפגישות האלה?
<בני אבריאל שפר: יש מתורגמנים, אם צריך, יש מתורגמנים.
מיכל רוזין: מה זה צריך?
מיכל רוזין: באיזה שפה הם מדברים?
<קריאה: בכל ביקור רשמי אנחנו - - -
מיכל רוזין: מי זה אנחנו?
<קריאה: נחנו נתקלנו בבעיה של תקשורת עם האנשים, עם הסינים, עם הפיליפינים.
<בני אבריאל שפר: יש לנו אפשרות למתורגמנים, אם צריך, ואם לא, אז יש אחד שיכול לתרגם.
<בני אבריאל שפר: אין לנו בעיה בקטע הזה.
מיכל רוזין: באיזה שפה מלמדים בכיתה?
<מוקבל טאפש: בעברית.
מיכל רוזין: בעברית?
מיכל רוזין: הם יודעים עברית?
<בני אבריאל שפר: הם לומדים.
<מוקבל טאפש: הם ילמדו.
מיכל רוזין: בואו ניתן לו להמשיך לגבי החינוך, אנחנו בנושא החינוך.
מיכל רוזין: הם לומדים בעברית ביאליק וטשרניחובסקי.
<בני אבריאל שפר: אנחנו מלמדים, לא ביאליק וטשרניחובסקי, זה נחמד, אולי ניקח את זה לתשומת הלב.
<בני אבריאל שפר: יש מורה אחת, יש שתי כיתות שכרגע אנחנו מנסים לאחד אותן לכיתה אחת, כבר דיברנו על זה.
<בני אבריאל שפר: הלימודים הם ארבע פעמים בשבוע, שעתיים לכל קבוצה.
מיכל רוזין: מה לומדים?
<בני אבריאל שפר: הם לומדים קרוא וכתוב, הם לומדים דברים כאלה.
<בני אבריאל שפר: יש גם פעילות א-פורמלית.
<בני אבריאל שפר: לקטינים ולקטינות יש פעילות מחשבים, יצירה ומשחקי חברה.
<מוקבל טאפש: זה כדי שיהיה להם עיסוק.
<בני אבריאל שפר: פעם בשבוע יש להם חוג מאוד מאוד יפה, של מוזיקת עולם, גם לקטינים והקטינות וגם לנשים.
<בני אבריאל שפר: חוגי אמנות.
<בני אבריאל שפר: ספרייה בכל השפות למי שרוצה, יכול, ויש לנו, פעם בשבוע - - -
שמעון אוחיון: עושה חשק להיכלא פה.
<בני אבריאל שפר: אתה מוזמן, יש לי תא פנוי.
<בני אבריאל שפר: רק שתראו, שתתרשמו ממה שנעשה.
<בני אבריאל שפר: אתם רואים תמונה ממחשבים, הנערים והנערות ביחד, התחלה של האיחוד.
<בני אבריאל שפר: מאוד מאוד יפה.
<בני אבריאל שפר: זה מוזיקת עולם, את זה הם מאוד מאוד אוהבים.
<בני אבריאל שפר: הם מקבלים מוזיקה מכל העולם, הם רוקדים את הריקודים שלהם, אם זה האתיופים ואם זה הקולומביאניות.
<בני אבריאל שפר: מאוד מעניין.
<בני אבריאל שפר: רבנות.
<בני אבריאל שפר: אל תצחקו.
<בני אבריאל שפר: החזקנו ומחזיקים מוחזקים שהם יהודים.
<בני אבריאל שפר: בשבוע שעבר גירשנו צרפתי.
<קריאה: צרפתי יהודי?
מיכל רוזין: כי הוא היה פלילי?
<בני אבריאל שפר: לא, לא חוקי.
מיכל רוזין: איך יהודי לא חוקי?
מיכל רוזין: לא הבנו, איך מוחזק יהודי - - -
<איציק עמרני: הצרפתי הגיע באופן חוקי לישראל, יש נגדו צו הרחקה מכיוון שהוא שהה כאן באופן לא חוקי.
<איציק עמרני: זה שאתה יהודי לא נותן לך מיידית מעמד.
מיכל רוזין: הוא לא עשה עלייה?
<איציק עמרני: הוא היה כאן תייר לתקופה ובעצם נשאר.
<איציק עמרני: קיבל אשרת תייר לתקופה מסוימת.
מיכל רוזין: זה לא נושא ענייננו, אבל זה מאוד מסקרן.
<בני אבריאל שפר: זה הקפה.
<בני אבריאל שפר: תחום הרפואה כבר דיברנו.
מיכל רוזין: לא, זה חשוב, בכל זאת.
מיכל רוזין: רפואה, בוא תאמר קצת יותר.
<בני אבריאל שפר: זה לכלליים, זה גם זרים וגם - - -
מיכל רוזין: אוקיי, מה תדירות הבדיקות הרפואיות שעוברים הקטינים?
<בני אבריאל שפר: הקטינים, לדוגמה חובש מבקר אותם.
<בני אבריאל שפר: כעיקרון חובש מבקר בכל אגף ואגף פעם ביום.
<בני אבריאל שפר: לקטינים בנוסף לזה אחראית מרפאה.
<בני אבריאל שפר: זאת אומרת מנהלת המרפאה, או הסגן שלה, גם הם מבקרים יום יום אצל הקטינים, כדי לבדוק באופן יותר פרטני אם יש בעיות ורופא עושה את הביקורות הרגילות שלו וכמובן מגיעים אליו כאשר צריך.
מיכל רוזין: מיקי, רצית להגיד משהו, או לשאול משהו?
<מיקי דור: אני החמצתי, בני כמה שני הקטינים שנמצאים?
<בני אבריאל שפר: בני 17.
מיכל רוזין: כמה פעמים הם נפגשים עם השירות הסוציאלי?
<דנה רדיע: אנחנו נמצאים באגף, מגיעים כל יום, רואים אותם, לא כל יום אנחנו נפגשים איתם לשיחות מעמיקות, אבל יש שתי עובדות סוציאליות.
<מוקבל טאפש: את יכולה להגיד אחרת, לשני שוהים פה, שלא נתבלבל, יש עובדת סוציאלית וקצינת חינוך במדים שמקבלות משכורת שלמה לשני שוהים.
<מוקבל טאפש: עד כדי כך.
מיכל רוזין: אם יש דרישה לראות רופא שמעבר לחובש, זה מתבצע במיידי?
<בני אבריאל שפר: כן, יש לכל אגף מנהלת אגף, ופה יושבת יסמין שהיא מנהלת האגף של הנשים ושל הנערים.
<בני אבריאל שפר: היא רואה אותם יום יום והיא חיה בתוך האגף ולמעשה אם יש דרישה, מוציאים אותם לרופא כמובן, לבדיקה ולכל דבר שצריך, אין בעיה.
מיכל רוזין: שאלה נוספת, בעיקר השירות העבודה הסוציאלית, בעבר היו מקרים של קטינים שהתאבדו, לפחות כך דווח.
משה מזרחי: touch wood, אין היום כאלה.
מיכל רוזין: לימדו אותי שאומרים, שמעון, תתקן אותי, בן פורת יוסף.
מיכל רוזין: אצלנו היהודים לא עושים touch wood.
<בני אבריאל שפר: במתן היו ניסיונות.
מיכל רוזין: כן, ניסיונות התאבדות, כמה?
שמעון אוחיון: touch wood זה בגלל שאתה נוגע בעץ, שזה עניין ששייך לנוצרי, או קרוס יור פינגרס, זה אותו דבר.
שמעון אוחיון: בן פורת יוסף, כשאתה רוצה לשבח משהו, לא - - -
מיכל רוזין: לא, כהגנה מפני עין הרע.
מיכל רוזין: אתה לא ש"סניק.
שמעון אוחיון: אני מציע לך להתעמק בבסיס היהודי.
מיכל רוזין: אז היו ניסיונות?
<מוקבל טאפש: אפשר להגיד סיכולים, יותר מאשר ניסיונות.
<מוקבל טאפש: זאת אומרת ניסו ובזכות הערנות של הסוהרים והצוות הטיפולי מנעו, סיכלו את הניסיון.
מיכל רוזין: האם היו גם פה ניסיונות כאלה?
<מוקבל טאפש: לא.
מיכל רוזין: בן פורת יוסף.
<בני אבריאל שפר: אנחנו סיימנו.
מיכל רוזין: אנחנו נעשה סבב שאלות, אנחנו מאוד רוצים לצאת לסיור וגם ככה אנחנו בעיכוב של זמנים.
שמעון סולומון: אני רוצה רק מין הערה.
שמעון סולומון: אני עובד סוציאלי, אני באותו תחום, אז הרגישות היא כמו שלימדו אותנו.
שמעון סולומון: רק למען הסר ספק, כמו שאומרים משפטנים, זה לא שאני אומר שהכול צריך להיות פרוץ.
שמעון סולומון: אנחנו יודעים דבר אחד פשוט, ואני חוזר על זה כמו מנטרה, דווקא כיהודי וכישראלי, מרגע שהם פה המשותף ביני לבינך לבינה לבין המסתנן, כמו שאתה קורא לו, כולם בני אדם, ולכן ההתייחסות שלנו צריכה להיות קודם כל כאל בני אדם.
שמעון סולומון: צריך לעשות הכול כדי להוציא אותם, כדי להחזיר אותם באופן חוקי, אבל מרגע שהם פה, הם לא פחות בני אדם מבחינת הצרכים שלהם, צריך לטפל בהם כמו בני אדם, כי ככה אנחנו מבקשים - - - אולי הרגישות שלי הזאת כי אני מסתובב בעולם.
<מוקבל טאפש: אני לא יודע אם יש עוד מדינה בעולם שמתייחסת בצורה אנושית - - -
שמעון סולומון: ולכן אני מאוד שמח ואני גאה.
מיכל רוזין: יש גם יותר.
שמעון סולומון: קודם כל יש ויש.
מיכל רוזין: אנחנו נורא אוהבים להחמיא לעצמנו, אבל.
מיכל רוזין: אנחנו נצא לסיור ואנחנו נתכנס פה לסיכום.
מיכל רוזין: סיור אצל הקטינים
מיכל רוזין: שמעון, בוא נעשה את זה ביחד, תתרגם לנו.
שמעון סולומון: שאלתי אותו, בן כמה הוא, אמר לי בן 17, שנה פה ואני אשאל אותו, ברשותכם, אם היה רוצה לצאת ללמוד במקום אחר, או ש - - -
מיכל רוזין: גם תשאל אותו, סליחה, הוא בעצם נכנס לפה בגיל 16, תשאל קצת איך הוא הגיע.
שמעון סולומון: הוא נכנס באמת בן 16 והוא כמובן הגיע מהדרום דרך - - -
מיכל רוזין: יש לו משפחה?
מיכל רוזין: הוא הגיע עם עוד בני משפחה, הגיע לבד?
<בני אבריאל שפר: חבר הכנסת סולומון, תשאל אותו מתי הוא הצהיר על עצמו כנער.
<בני אבריאל שפר: לקח זמן עד שהם - - -
שמעון סולומון: הוא אומר, בהתחלה לא ידעתי את הגיל האמיתי שלי ולכן הצהרתי בתחילה גדול, אבל אחר כך את הגיל האמיתי.
שמעון סולומון: אז הוא אומר, יש לו קרובי משפחה, לא דרגה ראשונה, יש לו קרובי משפחה פה - - -
<בני אבריאל שפר: ב-21 יש לו דיון.
שמעון סולומון: יש לו כאן קרובים.
שמעון סולומון: הוא רוצה לצאת לכל מקום ש - - - הוא יודע שיש לו ב-21.
<בני אבריאל שפר: בטח שהוא יודע.
מיכל רוזין: הוא מלווה על ידי ארגון סיוע?
<אילה חיים: כן, פה כולם מיוצגים.
שמעון סולומון: יש לו משפחה שמלווים אותו?
<בני אבריאל שפר: המשמורן זה דוד שלו.
<בני אבריאל שפר: בשבוע שעבר הוא פשוט לא הגיע בזמן, לכן הדיון נדחה.
<אילה חיים: אני אתן לך רקע.
<אילה חיים: הוא היה אסיר פלילי למספר שנים באופק, אבל הוא תושב מצרים.
<אילה חיים: ברגע שהוא מסיים סטטוס של אסיר פלילי הוא הופך, או לממתין להרחקה, או לצו גירוש, תלוי במשרד הפנים, ולכן הוא מוחזק כאן עד לגירוש שלו.
<אילה חיים: הוא ממצרים.
<אילה חיים: יש קשר עם הקונסוליה וירצה עמרני ירחיב, וזה משהו שמתמשך.
<אילה חיים: הוא היה אסיר מאוד חיובי כאסיר פלילי ולכן מצאנו לנכון להביא אותו לכאן לתמוך בקטינים.
<אילה חיים: אבל בסופו של תהליך הקטינים ישתחררו והוא יישאר לבד, לכן אנחנו נחזיר אותו חזרה.
שמעון סולומון: למצרים?
<אילה חיים: לאופק.
<אילה חיים: עד שיסתיים התהליך מול מצרים.
<אילה חיים: כי פה באיזה שהוא שלב הוא תקוע איפה שהוא.
משה מזרחי: הוא רוצה לחזור למצרים?
מיכל רוזין: יש משפחה במצרים?
מיכל רוזין: אבא, אמא?
<עציר ממצרים: כן.
משה מזרחי: אתה רוצה לחזור?
שמעון סולומון: שם הם לא - - - כשיידעו שאתה היית פה?
<אילה חיים: מה הייתה הבעיה, עמרני?
<איציק עמרני: איפה אתה גר במצרים?
<עציר ממצרים: בסיני.
<איציק עמרני: איזה משפחה אתה?
<עציר ממצרים: אבורקאי.
<אילה חיים: אבל נוצר קשר עם אחיו או משהו, נכון?
<אילה חיים: היה קשר עם אח שלך דרך הקונסוליה?
<אילה חיים: זה התנתק איפה שהוא.
<איציק עמרני: המשפחה במצרים צריכים להסכים.
<קריאה: הם מסכימים ומדברים איתו כל יום, הוא אמר, זה לא בעיה שלי, זה בעיה של מצרים שם, הם צריכים לכתוב ל - - -
<איציק עמרני: אנחנו גם מדברים עם הקונסול.
שמעון סולומון: הוא אומר דבר אחד שהייתי רוצה לעשות זה לימודים.
מיכל רוזין: מה ללמוד?
משה מזרחי: הוא בינתיים יושב פה.
<אילה חיים: הוא באינטרנט, בפייסבוק, הם מתקשרים עם אחרים.
שמעון סולומון: לימודים שקשורים במחשבים.
<בני אבריאל שפר: יש להם כמה פעמים בשבוע מחשבים, הם גולשים בפייסבוק, ברשתות חברתיות, כדי לדבר עם המשפחה, לאתר גם.
<בני אבריאל שפר: מדי פעם הם גולשים למקומות אחרים.
מיכל רוזין: מה שמטריד אותי זו תחושת הלבד, שהם שניהם לבד.
מיכל רוזין: אולי קצת העניין הזה, העניין של להיות פה לבד.
<בני אבריאל שפר: עד לפני שבוע הם היו ארבעה.
שמעון סולומון: הוא אומר, הדבר הכי קשה זה שאני בכלא.
שמעון סולומון: הוא אומר, אני בא ממשפחה רגילה שם, אני בא לפה לברוח מצרה ולהרוויח ופתאום אני בכלא.
שמעון סולומון: עכשיו, שתבינו, אני עושה, הם לומדים ובכל מקום אני שואל אותם, הדבר שמשותף לכולם, אלה שבורחים הם דווקא המשכילים יחסית לתושבים שם.
שמעון סולומון: אז האכזבה היא כפולה,
<קריאה: הוא בקשר עם המשפחה שלו?
שמעון סולומון: אני רואה אפילו את הכתב שלו.
מיכל רוזין: איך הוא מקיים את הקשר עם המשפחה שלו שם, באריתריאה?
שמעון סולומון: הוא פה חמישה חודשים.
מיכל רוזין: הוא מאתיופיה או מאריתריאה?
שמעון סולומון: מאריתריאה.
<קריאה: והוא רוצה לחזור?
<קריאה: הוא חוזר הוא הולך לצבא.
שמעון סולומון: הוא אומר, אם כבר לחזור, הייתי חוזר לעבוד קצת כדי לחזור עם משהו.
<קריאה: אבל אין לו בעיה לחזור?
שמעון סולומון: הוא אומר, ברמה העקרונית לא, אבל הייתי רוצה לעבוד שיהיה לי קצת עם מה לחזור.
מיכל רוזין: יש משהו שאתם רוצים להגיד לנו, שמציק לכם, לא טוב לכם?
מיכל רוזין: ענייני בריאות, חינוך, משהו שלא מתייחסים מספיק טוב, מתייחסים יפה מאוד?
מיכל רוזין: מה מציק לכם?
מיכל רוזין: אתה רוצה שאני אוציא אותם החוצה ואדבר איתך לבד?
<בני אבריאל שפר: הוא רוצה סיגריות, זה הכול.
מיכל רוזין: בסיגריות אני לא אעזור לך, זה לא טוב לבריאות.
שמעון סולומון: הוא לפחות אומר בסדר, געגועים.
שמעון סולומון: חוץ מגעגועים מתייחסים אליו פה יפה.
משה מזרחי: הם חיים טוב פה, בינתיים.
מיכל רוזין: סיור באגף נשים
מיכל רוזין: אני מיכל רוזין ואני חברת כנסת וזה משה מזרחי והוא גם חבר כנסת.
מיכל רוזין: כנסת זה הפרלמנט של ישראל, הממשלה, סוג של, אנחנו לא בדיוק בממשלה, אבל אנחנו באנו לשמוע איך אתן מרגישות, מה המצב שלכן, מה הייתן רוצות, אז תרגישו חופשי להגיד לנו.
<קריאה: אתן רוצות לדבר?
<עצירה: כן.
<קריאה: אז תדברו.
מיכל רוזין: כמה זמן אתן פה?
<עצירה: אחת שנה.
מיכל רוזין: כולן?
<עצירה: אחת שנה בסהרונים, שמונה חודש.
מיכל רוזין: אז כשהגעתם הייתן בנות 15, שנה בסהרונים ושנה פה?
מיכל רוזין: והגעתן לבד?
מיכל רוזין: בנות 15 לבד הגעתן?
<עצירה: אני הגעתי לישראל בת 15.5.
<עצירה: בת 15.
מיכל רוזין: ובאת לבד?
מיכל רוזין: או מישהו איתך?
מיכל רוזין: אבא, אמא, דוד?
מיכל רוזין: מישהו בא איתך?
מיכל רוזין: מאתיופיה באת לבד?
שמעון סולומון: שלום.
מיכל רוזין: היא הגיעה בגיל 15.5 הייתה בסהרונים ואז פה.
<עצירה: (מדברת באמהרית).
שמעון סולומון: היא אומרת שאנחנו רצינו בתוך אתיופיה כמובן לעבוד, לזוז בתוך אתיופיה.
שמעון סולומון: הגבול בין אתיופיה לסודן הוא מטושטש מאוד, זה לא גדר, אתה יכול לעבור ולא להרגיש, ואז היא אומרת באחד השלבים, יש גבול, ליד זה אנשים אמרו להם, 'אם אתם רוצים לעבוד אז ניקח אתכם', מאז שלקחו אותם הם לא ידעו בעצם לאן לקחו אותם.
משה מזרחי: אותם זה מי?
משה מזרחי: היא הייתה לבד?
שמעון סולומון: 60 קרובים.
משה מזרחי: היא הייתה עם ההורים?
משה מזרחי: עם מי?
שמעון סולומון: היא לבד, אבל אחר כך התחברה עם המשפחות.
משה מזרחי: והמשפחה שלה?
שמעון סולומון: המשפחה שלה נשארו בכפר.
משה מזרחי: אז היא על דעתה?
שמעון סולומון: על דעתה, לעבוד בתוך אתיופיה.
שמעון סולומון: עכשיו על הגבול יש כל מיני, אמרו להם 'אתם רוצים לעבוד?
שמעון סולומון: אנחנו לוקחים לאיזה מקום' ואז העבירו אותם את הגבול.
משה מזרחי: תעבור לעוד אחת ותשאל איך זה שהיא לבד פה.
מיכל רוזין: מי מהן נשואה.
שמעון סולומון: שתיהן אותו סיפור.
<עצירה: (מדברת בשפה זרה).
שמעון סולומון: היא בת 17, הסיפור שלה שונה.
שמעון סולומון: היא באה מאריתריאה, עם עוד אחד והסתדרו כמה אנשים בגבול, הם - - -
משה מזרחי: בלי משפחה.
שמעון סולומון: בלי משפחה, החליטה אינדיבידואלית לצאת והיא באה לפה, היא שנה וחצי בארץ, חודש פה.
משה מזרחי: היא נשואה?
שמעון סולומון: היא נשואה, כן.
מיכל רוזין: בן כמה הבעל?
שמעון סולומון: 24.
מיכל רוזין: ובאת איתו נשואה, או שהתחתנת פה?
שמעון סולומון: באתיופיה.
שמעון סולומון: התחתנה ובאה.
מיכל רוזין: באיזה גיל התחתנה?
משה מזרחי: 12?
משה מזרחי: הבנתי דווקא.
<קריאה: אבל הם לא בקשר.
<קריאה: תשאל אותה.
שמעון סולומון: היא אומרת שבעלה היה מוחזק באו"ם פה בארץ, וכשהוא שוחרר - - -
<קריאה: מה זה החזקה באו"ם?
<קריאה: אני גם לא הבנתי בדיוק, אבל זה איזה שהוא משהו, אין לו פה ויזה, אבל בגלל שהוא באיזה שהוא סטטוס מסוים, שחטפו אותו בעצם, גם היא, חטפו אותה, אז כאילו יש איזה שהוא מקום, סוג של מקלט, הם קוראים לזה שלטר.
שמעון סולומון: הוא היה בהתחלה שם, כשהוא יצא היא כבר לא יודעת איפה הוא.
<קריאה: אבל הוא לא נשאר במקלט.
שמעון סולומון: זה מה שאני אומר.
שמעון סולומון: זה מה שהיא אמרה.
שמעון סולומון: מאז שהוא השתחרר, איבדו את הקשר.
מיכל רוזין: היא רוצה להיות איתו בקשר?
שמעון סולומון: היא אומרת, מאז שהוא השתחרר היא איבדה את הקשר.
שמעון סולומון: שאלתי אותה אם היא רוצה לחזור אליו, היא אומרת, לא, אני ילדה קטנה, אני רוצה ללמוד.
מיכל רוזין: יש לכם עוד משהו להגיד?
מיכל רוזין: אתן רוצות להגיד משהו?
שמעון סולומון: שאלתי אותה אם הם רוצים להגיד משהו, אז היא אומרת, שמע, אנחנו שנה וחצי נמצאים פה, מתחת לגיל ורוצים למצוא פתרון שיוציאו אותנו.
מיכל רוזין: ואיך הם יסתדרו?
מיכל רוזין: נגיד הם יוצאים עכשיו, איך הם יסתדרו?
<קריאה: לחלקם יש משפחה, לחלקם אין.
שמעון סולומון: יש לה אח ויש לה קרובי משפחה שיכולים להוציא אותה, לשתי אלה אין, אבל היא הכי קטינה.
<קריאה: לא, יש עוד אחת יותר צעירה.
מיכל רוזין: בת כמה את?
<עצירה: 17.
מיכל רוזין: ואתן יותר מ-17?
שמעון סולומון: זו גם.
שמעון סולומון: (מתרגם): כשנכנסתי הייתי 15.
<אסף נהרי: כל מי שמציע משמורן רלוונטי אנחנו - - -
שמעון סולומון: יש לה אח ויש לה דוד.
<אסף נהרי: כנות קשר זה בשביל לדעת באמת מה הקשר, אם הוא באמת קשר טוב, בין אותו משמורן שנמצא למוחזקת לבין המוחזקת עצמה.
מיכל רוזין: לא, אנחנו לא רוצים שינצלו אותן.
<אסף נהרי: היה לנו מקרה, אני לא זוכר מי ספציפית, שאנחנו עשינו כנות קשר והיו המון סתירות על שאלות כאלה טריוויאליות, שאותו אח, או אותו אבא, לא יודע לענות על הילד, ומכאן אנחנו פשוט המלצנו לא לשחרר עד שנמצא חלופה אחרת.
שמעון סולומון: אז תלכו לבדוק עכשיו, בעקבות זה שאנחנו פה?
שמעון סולומון: יש לה דוד ויש לה אח, ואלה, אין להן קרובי משפחה.
שמעון סולומון: היא ניתקה את הקשר עם הבעל.
שמעון סולומון: האפשרות היחידה זה כפרי נוער לשתיהן.
<מירב דדיה מולד: יש שתיים שאמורות בתחילת דצמבר לעבור ל - - - אבל - - -
<אסף נהרי: אחת היא פה והשנייה ב - - -
<מירב דדיה מולד: אבל יש להן עורכת דין מטעם הסיוע המשפטי, היא זו שבקשר איתן, היא זאת שעושה את כל התיאומים.
שמעון סולומון: זה לגבי השתיים, אבל לגבי ה - - -
<אסף נהרי: לגבי כולן אנחנו מבטלים בחלופה, אין לנו שום כוונה להשאיר פה את הקטינים.
שמעון סולומון: אתה ידעת שיש לה אח ודוד?
<מירב דדיה מולד: כן.
<מירב דדיה מולד: אנחנו צריכים ל - - - כי כבר ראינו שמישהו אמר שהוא האבא והוא לא זיהה את הילדה שלו.
<מירב דדיה מולד: אנחנו לא יכולים להפקיר את הבנות האלה.
שמעון סולומון: בדיקת ד.נ.א?
<קריאה: זה בעייתי, אתה לא יכול להצדיק את זה.
משה מזרחי: אם היא נמצאת שנתיים במשמורת - - -
<קריאה: לא פה, היא הייתה בסהרונים.
מיכל רוזין: אבל יש היגיון של בדיקת כנות הקשר.
מיכל רוזין: מספרת המורה, למשל, שהיא אומרת שהיא בקשר עם דוד שלה - - -
<מורה: שניהם ממש מדברים לפחות חמש פעמים ביום, בלי שום קשר לאף אחד.
שמעון סולומון: עם המשפחה שלהן?
<מורה-הילה: לא באריתריאה, עם האח והדוד.
<אסף נהרי: אני חושב שכבר עשינו לאחת מהן, את השנייה, יש מישהו שצריך לבוא, משמורן אחד לא הגיע.
שמעון סולומון: זה לגבי יונס.
<אסף נהרי: אם משמורן אחד לא הגיע, אז אין אפילו את ההגעה לפה, זה הדבר המינימלי, שהוא אמור לקבל את המוחזק ולשמור עליו, לטפל בו ולדאוג לו לכל הצרכים ה - - -
שמעון סולומון: ב-21 יגיע ואני גם אתקשר אליו.
<אסף נהרי: לגבי הדוד, אני חושב שיש זימון, אני צריך לבדוק את זה.
<בני אבריאל שפר: - - - למשרד הפנים, בעבודה המשותפת שלנו ביחד, הם מאוד בעד להוציא ולא להחזיק.
מיכל רוזין: הוועדה מבקשת לקבל, אני מקווה שזה מקובל על חברי הכנסת, באמת פירוט לגבי מי שנמצא כאן, הקטינים, כל אחד, השם, מה הסטטוס שלו בצורה ברורה, האם הוא עומד לעלות לבית דין למשמורת, מה הבעיה עם אותו - - - כמובן אם יש דברים חסויים, אנחנו כמובן מתחייבים שהדברים יהיו רק לעינינו בלבד.
מיכל רוזין: האם יש בעיה של כנות קשר, האם יש בעיה כזאת, ואז גם נדע מול הרווחה לבוא בטענות או דרישות לגבי מי נמצאת, לאן היא יכולה לעבור ואיך, ואז נוכל למצוא את הפתרונות ההולמים.
מיכל רוזין: בסוף אני יודעת שזה שם ומספר, אבל כל אחת היא עולם ומלואו, סיפור החיים שלהם, אני גדולה מהן פי שניים והן יכולות ללמד אותי עם סיפור החיים שלהן, אז אני חושבת שחשוב מאוד שנתייחס לכל סיפור כשלעצמו, נבין באמת מי זה האח, מי זה הדוד, מי זה הבעל.
מיכל רוזין: יכול להיות שבמקרה שלה טוב עשה וטוב לה שהתנתק הקשר ואולי לא, ולכן חשוב - - -
<איציק עמרני: אתם תקבלו את המידע על כאלה שביצענו בדיקה של כנות קשר, ובעצם עלה שאין קשר בין מי שבא לבקש ל - --
מיכל רוזין: אז חשוב לנו לקבל את זה, כי אז נוכל להגיד אוקיי, אי אפשר למצוא פתרון בהקשר הזה, אנחנו צריכים למצוא עם הרווחה איך לפתור את זה.
מיכל רוזין: חשוב מאוד למצוא, ואני מתחייבת כמובן שזה יישאר - - -
משה מזרחי: - - - אין פה מי שרוצה נערות שנתיים פה במשמורת, אבל להוציא אותן, אין - - -
מיכל רוזין: לא, אין ספק, אני מסכימה איתך.
משה מזרחי: תסתכלי על הילדות האלה, הן מועדות לפורענות.
מיכל רוזין: אני גם לא הייתי מחזירה אותה לבעל שלה.
משה מזרחי: מההתלהבות יתר זה להוציא אותן - - -
מיכל רוזין: לא, לא, לא, ולכן הולך להיפתח עכשיו מקלט נוסף לנשים, צריך לראות האם אפשר לעשות שם, אני לא יודעת, מחלקה של נערות, צריך לבדוק.
מיכל רוזין: יש מקומות של נערות שזה בעייתי, מירב יודעת, אנחנו מכירות את הנושא היטב.
מיכל רוזין: יש כל מיני אופציות, צריך לבחון כל אופציה וכל אחת לעניינה.
מיכל רוזין: לכן ביקשתי לקבל בצורה דיסקרטית, כל אחת מה המצב שלה וכיצד אפשר עם הגורמים לפתור ביחד את המצב.
<מורה-הילה: אם אפשר נקודה אחת שאני לא יודעת עד כמה היא רלוונטית, אבל בכל זאת.
<מורה-הילה: הן לא יודעות מה קורה איתן, זאת אומרת הן לוקחות לפעמים איזה - - - יסמין שתמיד רוצה לעזור להן ו'תתרגמי לי' ולא תמיד אפשר לתרגם.
<מורה-הילה: עכשיו, חוקית עושים את מה שצריך לעשות, מביאים להן את סיכום הדיון, או משהו כזה, אבל אין להן מושג מה קורה.
מיכל רוזין: אבל כשאת בתוך הדיון, זה כמו להיפגש עם רופא שאומר לך שעכשיו יש לך מחלה ממארת.
מיכל רוזין: את לא קולטת, דקה אחרי מה שהוא אמר, את כל הטיפול שהוא מכין לך.
מיכל רוזין: את לא קולטת כלום, את הולכת הביתה ואז את צריכה שמישהו יישב ויגיד לך 'הוא אמר ככה והוא אמר ככה'.
מיכל רוזין: אותו דבר במקרה הזה, היא בתוך בית הדין למשמורת, היא לא קולטת עכשיו מה קורה סביבה, חוץ מזה שאומרים לה כן, לא, את נשארת בכלא.
מיכל רוזין: דקה אחרי זה היא כבר לא שומעת מה אומרים לה, גם אם זה מתורגם.
מיכל רוזין: צריך מישהו, מה שאומרת פה הילה, שצריך מישהו אחר כך לשבת איתה פה, כמו שאמרנו עכשיו עם סעיד, שתבוא העובדת הסוציאלית, תשב איתה, תדבר איתה, תעבור על מה שהוחלט, על ההחלטה.
<אילה חיים: אם אני הבנתי נכון, הילה, הן חוששות מה צפוי הלאה והן רוצות לדעת מה הלאה, לא מה היה בדיון ואיך ממשיכים משם.
<אילה חיים: הם רוצים לדעת מה הלאה.
<אילה חיים: וגם אנחנו לא יודעים, אגב.
מיכל רוזין: אין ספק שתחושת חוסר ודאות היא הכי נוראית.
מיכל רוזין: אם היו יודעות זמן, הן היו אומרות 'אוקיי, אני פה עוד כמה חודשים ואני - - -', זה הכי נורא, לא לדעת מה קורה.
מיכל רוזין: הבנתן אותי?
מיכל רוזין: תגיד להן את המשפט הזה, שאנחנו מכירות בכך שלחיות עם הספקות ואי הוודאות זה קשה.
שמעון סולומון: היא אומרת, שבכלא הזה אפילו המוח שלנו הולך ומתנוון, קשה לנו פה.
שמעון סולומון: בסך הכול אנחנו בריאות, רוצות למצוא, אם אפשר, פתרון כלשהו, היא אומרת מבחינה שכלית, בשאר הזמן אנחנו בוכות ושאר הזמן אפילו השכל שלנו, אנחנו מרגישות שהוא הולך ומתנוון.
שמעון סולומון: אז אמרתי לה שאנחנו פה לשמוע אותן, שהצוות חושב עליהן תמיד ושננסה למצוא באמת פתרון, עד כמה שאפשר.
מיכל רוזין: קודם כל מזל שיש לנו אותך, באמת מזל.
<קריאה: אפשר רק לשאול אותן אם הן בקשר עם המשפחות שלהן?
מיכל רוזין: שאלנו.
שמעון סולומון: שתיים יש להם אח ודוד פה.
שמעון סולומון: לכן אמרתי לאסף אם אפשר לבדוק.
שמעון סולומון: שתי אלה, אין להן קרובים.
<קריאה: לא, אם הן בקשר עם המשפחות בחו"ל, לא כאן.
<קריאה: מתי הם דיברו איתם?
שמעון סולומון: לא מתקשרות הרבה, אבל הן יודעות שאנחנו בכלא והן בקשר איתה.
שמעון סולומון: היא אומרת שהיא התקשרה פעמיים, רק להגיד להם שאנחנו חיים ובסדר.
<אילה חיים: אבל צריך להגיד שהמשפחות שלהן גרות בחיים ואין להן איך - - - אז הם עושים איזה קומבינציה מאוד מסובכת, שהם כאילו מדברים עם חברים שהם באים, לטלפן לחברים שיש להם טלפון, ההורים שלהם עושים את המסע - - -
<עצירה: (מדברת).
שמעון סולומון: היא אומרת, אמרתי לה למשל אם היא הולכת לאריתריאה, היא אומרת תשמע, אנחנו לא רוצים להתגייס בכוח, מי שמתגייס שם זה לא כמו פה.
שמעון סולומון: אתה מתגייס, אתה לא יודע מתי - - -
מיכל רוזין: ובאתיופיה?
מיכל רוזין: למה באתיופיה היא לא רוצה לחזור?
משה מזרחי: היא רוצה להיות חיילת פה?
שמעון סולומון: היא אומרת למה מדברים איתנו על צבא, אנחנו בסך הכול מתחת ל - - -
משה מזרחי: היא העלתה את זה.
שמעון סולומון: היא אומרת, אנחנו לא רצחנו ולא גנבנו.
מיכל רוזין: טוב, אנחנו נסיים.
מיכל רוזין: אני רוצה, ברשותכם, הגברים, להישאר איתן חמש דקות ולשאול כמה שאלות.
מיכל רוזין: אני רוצה לאפשר להן להגיד דברים - - - אם הם לא יבינו, אז לא יבינו.
מיכל רוזין: סיכום
מיכל רוזין: קודם כל אני מודה לכל מי שהגיע, אני חושבת שזה היה חשוב מאוד, אני חושבת שחשוב מאוד שנמצא פתרון לכל הקטינים שנמצאים פה, גם אם הם מעט במספר.
מיכל רוזין: היה חשוב לנו לראות כל אחד, אנחנו מתייחסים לכל אחד לא כמספר, אלא גם אם היה פה ילד אחד, קטין אחד, אנחנו היינו מגיעים לכאן, ולכן היה חשוב לנו לבוא.
מיכל רוזין: אני בטוחה שאפשר למצוא פתרון לכל שבעת הקטינים שנמצאים כאן היום.
מיכל רוזין: אנחנו נקבל ממשרד הפנים, כפי שביקשנו, באמת פירוט לגבי כל אחד, אנחנו נהיה בקשר עם הרווחה, הבנו שחלק יעברו למקלט בדצמבר.
מיכל רוזין: אנחנו נצטרך לראות איזה עוד פתרונות יהיו.
מיכל רוזין: אני מאמינה שמשרד הרווחה הולך לקראת יותר פתרונות בנושאים האלה.
מיכל רוזין: תודה לכולם, יום טוב וניפגש בישיבה הבאה.
מיכל רוזין: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה.
מיכל רוזין: בשבוע הבא יתקיים יום הילד הבין-לאומי ואחד הנושאים שעומדים לפתחנו - ועמדו גם לפתח הוועדה הזאת בקדנציות קודמות – הוא החלטת הממשלה 2183.
מיכל רוזין: היום אנחנו רוצים לברר למה החלטת הממשלה 2183 אינה מתבצעת.
מיכל רוזין: על-פי החלטה זו מאות ילדי עובדים זרים היו אמורים לקבל הכרה, מעמד וזכויות בישראל.
מיכל רוזין: פה בוועדה אנחנו פועלים לא פעם להעניק זכויות ומעמד לא רק לילדי עובדים זרים, גם לרבבות מבקשי מקלט, מבקשי חיים שמגיעים לישראל.