GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: ולא, מי האמא שלו ומי האבא שלו?
<יוסי אדלשטיין: כן.
איילת שקד: מי שהוא הורה, הוא לא נלקח לחולות?
<יוסי אדלשטיין: מי שהוא הורה, אנחנו לא מפרקים משפחות, זה החלטה שקיבלנו לא להפריד משפחות.
<יוסי אדלשטיין: ועדת הפנים אמרה לא להכניס משפחות.
מיכל רוזין: כוונת המחוקק היה שלא להפריד גם משפחה.
<יוסי אדלשטיין: אנחנו לא מפרידים משפחה.
מיכל רוזין: מה שאני מציעה, שתעבירו לנו את הרשימה של ה-24 ובאמת נראה אחד לאחד.
<יוסי אדלשטיין: הם פונים, המשרד שלי מוצף.
<יוסי אדלשטיין: יש לי לפעמים תחושה שיש פה יותר נשואים מאשר רווקים, אבל אנחנו נבדוק את זה.
מיכל רוזין: לכל ילד יש אבא ואמא אחד מכל סוג.
מיכל רוזין: למרות שאנחנו בעד שיהיו כמה וכמה, אתה יודע, אנחנו פה בכנסת בצד שרוצים שיהיה הרבה, משפחה גדולה, אני בעד חמולות.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה שיטה הכי נכונה לגדל ילדים.
מיכל רוזין: יש לכל אחד אבא ואמא, או שני אבות שתי אמהות, אז אין יותר.
מיכל רוזין: לכן, אתה יודע, יכול להיות רק אחד שבא ואומר זה הילד שלי.
מיכל רוזין: אנחנו בודקים את זה, מי שבא וטוען שהוא האב זה נרשם, אנחנו מבקשים ממנו להגיד מי בת הזוג, שיביא את האישורים, אז אנחנו מאמתים, אנחנו עושים את העבודה הזאת ביום יום.
מיכל רוזין: מי שבאמת מוכיח אנחנו מוותרים לו, אנחנו מבצעים את ההפניה לחולות.
מיכל רוזין: לגבי מעצרים נוספים, לגבי המשך המדיניות יש הערכה לאיזה מספר אתם מתכוונים להגיע?
מיכל רוזין: למספר האנשים שישהו בחולות?
<יוסי אדלשטיין: אנחנו הולכים להזמין לחולות נתינים, מסתננים, כמספר המקומות שישנם בחולות.
מיכל רוזין: עד 3,300.
<יוסי אדלשטיין: חולות זה הפניה.
מיכל רוזין: שאלה, הרי אם הם יכולים לבוא ולחדש ויזה, למי לא מחדשים ויזה היום?
<יוסי אדלשטיין: למי שהגדרנו אותו שהוא פוטנציאל לשהות בחולות.
מיכל רוזין: אתה יכול להרחיב?
מיכל רוזין: הרי 53 אלף הם פוטנציאל לשהות בחולות, אז מי מתוכם לא מחדשים לו ויזה?
<יוסי אדלשטיין: אנחנו תיעדפנו את האוכלוסייה הזאת, ועשינו מיפוי של האוכלוסייה, והגדרנו מי כרגע אנחנו חושבים.
מיכל רוזין: מי הם, מי בהגדרה הם כאלה שמועדים להיות בחולות?
<יוסי אדלשטיין: בעיקרון ברמה הגדולה הוותיקים שהגיעו למדינת ישראל.
מיכל רוזין: זאת אומרת, ראשון נכנס ראשון יוצא.
<יוסי אדלשטיין: זה העיקרון הבסיסי.
שמעון סולומון: כדאי שיהיה לנו מידע, כי אנחנו יוצאים גם בשפה לפחות שלי, להשתמש בשפה נכונה, עם נתונים נכונים, אם תוכל להגיד לנו מי אלה וכו', לנו יהיה יותר קל, אתה יודע לפעמים לא לזרוק סתם מלים אלא מתוך ידע.
שמעון סולומון: דבר נוסף, בתוך הקטגוריה הזאת, מה עם אותם תיירים ממערב של מאות אלפים, אני לא יודע כמה בדיוק, יש כאלה אומרים 200 אלף, 150 אלף שנכנסים דרך, לא מסתנני גבול, אלא מסתנני ויזה אני קורא להם, שנכנסו ונשארו פה, גם כן הם בקטגוריה הזאת, או שכרגע הם לא בסדר העדיפות?
<יוסי אדלשטיין: לא, זה רק חוק ההסתננות, אנשים שמגיעים מהמערב וגם מהמזרח וגם מאפריקה, ממדינות שהן ברות הרחקה, אני מרחיק אותם, אני לא משאיר אותם פה.
מיכל רוזין: הבעיה שלהם עם אלה שאי אפשר להפעיל נגדם את חוק הכניסה לישראל ולהוציא אותם מפה.
<יוסי אדלשטיין: אני יכול את חוק הכניסה לישראל, רק אני לא יכול להרחיק אותם.
מיכל רוזין: תוציא אותם אחרי 60 יום.
<דומוז דוויט: תודה רבה.
<דומוז דוויט: אני מאוד שמח לשמוע שיש חברי כנסת שאומרים שכן אנחנו פה מקשיבים לכם.
<דומוז דוויט: אני מקווה שאלה שלא מקשיבים שיפתחו את הראש שלהם ושיקשיבו, שיכירו אותנו מי אנחנו, אבל צריך לדבר על שני הדברים בקצרה, דבר אחד על החידוש ויזה.
<דומוז דוויט: אני מאריתריאה.
<דומוז דוויט: שמענו שבמשרד הפנים יש מספיק עובדים, הם מחדשים את הוויזות בזמן.
<דומוז דוויט: כולנו יודעים שיש 4 משרדים של משרד הפנים בכל הארץ, עובדים יומיים בשבוע, שעתיים וחצי ביום.
שמעון סולומון: הבנו 6 משרדים, 3 משרדים במרכז, 1 בחיפה, 1 בבאר שבע, 1 בירושלים.
<יוסי אדלשטיין: חיפה, באר שבע ואילת עובדים בימי ראשון שלישי וחמישי.
<דומוז דוויט: אנחנו יודעים שיש רק 4 משרדים, ועובדים יומיים בשבוע, שעתיים וחצי ביום.
<דומוז דוויט: עכשיו מחדשים להם רק לחודשיים.
<דומוז דוויט: תקשיב יש פה יותר מ-50 אלף, לעומת כמה אנשים צריכים לחדש ביום.
<סיגל רוזן: 1,600.
<סיגל רוזן: פשוט עשינו חישוב.
<דומוז דוויט: עשינו חישוב יותר מ-1600 צריכים לחדש כל יום, מחדשים לא יודע כמה 20, 30.
<דומוז דוויט: אתמול החברים שלי הלכו לחדש ויזה, ונתנו להם תור אחד ל-19, אחד ל-23 לחודש.
<דומוז דוויט: אנחנו יודעים שמשטרת הגירה מסתובבת כל ערב בדרום תל אביב אנשים נרדפים.
מיכל רוזין: כאשר יש להם תור, יש להם איזה מסמך?
<יוסי אדלשטיין: יש להם פתק.
<יארה איוב: זה פתק כמו של בית מרקחת.
מיכל רוזין: אז עוצרים אותם או לא?
<יוסי אדלשטיין: לא עוצרים אותם.
<יוסי אדלשטיין: זה בדיוק מה שאמרתי, שגם אם מישהו הגיע, ולוקח לנו לווסת גם באזור מרכז, כי כולם מגיעים למקום אחד, אנחנו מפזרים אותם.
<יוסי אדלשטיין: הלשכות שעובדות באזור המרכז, זה תל אביב, בראשון ובפתח תקווה.
<יוסי אדלשטיין: גם אם הוא הגיע, כמו שאמרתי קודם, והוא לא התקבל באותו יום, הוא מקבל זימון עם תאריך, יש לו פתק ואף אחד לא יעצור אותו.
שמעון סולומון: יש לי כנראה הבנה איטית.
שמעון סולומון: כמה מרכזים יש?
<יוסי אדלשטיין: באזור המרכז 3, בחיפה, באר שבע ואילת.
<יוסי אדלשטיין: 6 מרכזים.
<יוסי אדלשטיין: הוא לא עובד אצלי, אם היה עובד אצלי אולי הוא היה יודע טוב.
<דומוז דוויט: הנקודה השנייה, להוסיף רק על זה, יש משרד בתל אביב שעובד 24 שעות לאלה שחוזרים מרצון למדינות שלהם, ויש להם הזמנה לחולות.
<דומוז דוויט: אנחנו אומרים ל-50 אלף, בוא נגיד 6 מרכזים, יומיים בשבוע שעתיים וחצי ביום, יש משרד שעובד 24 שעות לאלה שחוזרים למדינות שלהם.
<דומוז דוויט: עבריינים מסתננים, כשנכנסתי לישראל איך לא הרגתם כמו שהמצרים הורגים אותי כאשר עברתי את הגבול שלהם.
<דומוז דוויט: איך שמתם אותי שלושה חודשים או ארבעה חודשים בבית כלא סהרונים, ונתתם לי רשיון זמני שאני אשאר.
<דומוז דוויט: איך לא אמרתם שאני עבריין ולא חוזר.
<דומוז דוויט: ממשלת ישראל יודעת שהיא לא יכולה להחזיר אותי, שיודעת את המצב הקשה במדינות שלנו.
<דומוז דוויט: אני רוצה להוסיף, שישראל לא יכולה להיות פתרון של מיליונים אפריקאים.
<דומוז דוויט: אנחנו מדברים עכשיו על אלה שנמצאים פה.
<דומוז דוויט: למה לא בודקים את בקשת המקלט שלנו?
<דומוז דוויט: שמענו שהם בודקים יותר מ-1,800 מבקשי מקלט, בדקו את בקשות המקלט שלהם, וכולם דחו אותם.
<דומוז דוויט: אני צריך לשאול את השאלה הזאת גם לנציג האו"ם, איך בדקו את זה.
<דומוז דוויט: זה אומר ש-1,800 אנשים שברחו ממדינה דיקטטורית, אריתריאה וסודן, אומר שכולם שקרנים, אז צריך לשאול באמת - - -
איילת שקד: איפה המשפחה שלך היום?
<דומוז דוויט: באריתריאה.
איילת שקד: ואתה באת לכאן לבד?
<דומוז דוויט: כן.
<דומוז דוויט: האחים שלי נמצאים שם.
<דומוז דוויט: חלק מהם באתיופיה במחנה הפליטים.
<דומוז דוויט: הגדולים יותר מגיל 18, הם ברחו לאתיופיה והם נמצאים באתיופיה במחנה פליטים.
<דומוז דוויט: אלה שמתחת לגיל 18, הם נמצאים עם אמא באריתריאה.
<מולגטה טומוזגי: תודה רבה שנתתם לנו לדבר מול חברי הכנסת.
<מולגטה טומוזגי: למה אני אומר תודה, כי אנחנו ממדינות שלא היה הזכות לדבר מה שאתה רוצה.
איילת שקד: מאיפה אתה?
<מולגטה טומוזגי: אני פליט מאריתריאה.
<מולגטה טומוזגי: אני כבר 6 שנים כאן בישראל.
<מולגטה טומוזגי: אני רוצה להסביר איך נכנסנו לכאן לישראל במשך 6 שנים.
<מולגטה טומוזגי: בהתחלה, כאשר נכנסנו לישראל, חודשיים אחרונים היה האו"ם, אנחנו היינו מתחת לאו"ם, לא יודע אולי זה סיבה, אולי זה סכסוך של הפוליטיקה, הממשלה העבירה אותנו מהאו"ם, ולקחה אותנו מתחתה, ואחרי זה הם נתנו ויזות לכל 3 חודשים.
<מולגטה טומוזגי: בדיוק אחרי 8 חודשים כתבו אסור לעבוד.
<מולגטה טומוזגי: המשפט שלי, זה לא הגיוני בכלל שאני באתי ממדינה שלא מאפשרת לי לעבוד, שלא מאפשרת לי לחיות, שלא מאפשרת לי לדבר, אז מה ההבדל בין ישראל לבין אריתריאה, כשאני הייתי בכלא, כשאני הייתי במעצר, והם רוצים שאני אהיה במעצר, אז אין שום הבדל.
<מולגטה טומוזגי: אף אחד שלא יחשוב שאנחנו באנו לקחת תעודת זהות.
<מולגטה טומוזגי: כל אחד שבא כדי לנשום את האוויר של הדמוקרטיה, אחרת אנחנו לא היינו באים לישראל.
<מולגטה טומוזגי: תודה רבה.
מיכל רוזין: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע היום.
מיכל רוזין: אני רוצה בעיקר להודות על כך שהתקיים פה דיון ראוי.
שמעון סולומון: חייב להגיד למען ההגינות למה שיוסף אמר.
שמעון סולומון: האלימות וכל ההסתות, אני מתכוון לשני הצדדים, אין כאן כיוון מסוים, אלימות היא אלימות, בזה אני מדבר.
שמעון סולומון: למשל, אצל עובדים סוציאליים אני עובד שם הרבה, אני גיליתי שיש אלימות אינטרנטית בלתי רגילה כלפי אלה שממשפחות אומנה לעובדים סוציאליים.
שמעון סולומון: אנחנו עכשיו מקדמים חוק אלימות אינטרנטית שתהיה אלימות לכל דבר ושיהיה גם סנקציות.
שמעון סולומון: לכן אם יש דברים כאלה, רצוי לחשוף אותם כי אנחנו פה לא חד צדדי, נגד אלימות, כך שחשוב לי להבהיר את זה.
מיכל רוזין: תודה שהצלחנו לקיים פה דיון ראוי ושקט, ומסודר והוגן.
מיכל רוזין: אני חושבת שזו הוכחה למה שאמרנו שבוע שעבר.
מיכל רוזין: באמת, כל רצונכם הוא להשמיע את הקול שלכם, ואנחנו כמובן נגד אלימות בכל צורה ונגד כל אחד, בוודאי בכלל, אין פה הבדל בין אף אחד.
מיכל רוזין: גם אני סופגת אלימות וזה בהחלט לא נעים, זה היתרון של דמוקרטיה שאנחנו יכולים להביע את עמדתנו לחלוק זה על זו, אני חושבת שראיתם פה קואליציה, אופוזיציה ומגוון דעות שעלו כאן.
מיכל רוזין: אני רוצה גם לומר שגם האלימות של הממשלה כלפי המעסיקים באופן שבו היא נהגה בהם, מהשמצות לסתם התעלמות, ולהגיד מדברים שטויות, הם בסך הכול רוצים לנצל, הם בעצם לוקחים עבודות לישראל, כל ההתייחסות הזאת גם זאת אלימות של הממשלה כלפי המעסיקים.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה לא ראוי ולא צודק, ואנחנו יודעים עד כמה קשה, וכמה עסקים נסגרים מדי שנה במדינת ישראל, לא נפתח את הדיון הזה, זה דיונים שמתקיימים שוב ושוב בוועדת הכלכלה של הכנסת, מדי שנה בעיקר מסעדות, בעיקר בתי קפה, נסגרים הרבה מאוד, וזה כמובן תורם לכלכלת המדינה יותר מכל העסקים הגדולים שזוכים פה למחיקת חובות ועוד ועוד.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר עוד שתי נקודות חשובות.
מיכל רוזין: הועדה תעמוד בקשר עם רשות ההגירה לנושא המשפחות, אני חושבת שזה נושא קריטי, אני חושבת שזו הייתה כוונת המחוקק.
מיכל רוזין: נכון שלא חשבנו אולי בניסוח עד הסוף לומר שגם לא יפרידו משפחות, אבל אני שמחה שאתם עושים זאת, ואנחנו נקפיד ונעשה בדיקה על כל אחד, ונראה שבאמת מקבלים את העדות לכך שהוא הורה.
מיכל רוזין: אני מבקשת לבוא איתך או בלעדיך לבקר באחת מהלשכות, אני אשמח שאתה תבוא איתי, חבר הכנסת, באחת הלשכות, לראות כיצד זה מתנהל, והאם יש באמת יכולת לקבל את הקהל שמגיע ולתת מענה הולם.
מיכל רוזין: אנחנו כמובן נמשיך לעקוב פה אחרי הנושא הזה.
מיכל רוזין: כפי שאמרתי בתחילת הישיבה, אנחנו נבקר עוד שבועיים במתקן חולות, גם שם יש קושי רב גם אם המדינה החליטה, גם אם זה נוגד את המדיניות שלי להעביר למתקן חולות כ-3,300 למתקן חולות, אז מן הראוי שבמתקן חולות יהיו התנאים הנכונים ביותר, ההולמים ביותר, הראויים ביותר.
מיכל רוזין: כרגע נראה שזה לא מתקיים, אנחנו נדון בעניין הזה, נבחן את זה בעינינו, וגם על כך נדבר.
מיכל רוזין: אני מודה לכם.
מיכל רוזין: תודה לכם שהגעתם לכאן, ואני מאוד מעריכה את זה.
מיכל רוזין: בוקר טוב לחברי הכנסת הנוכחים – שמעון אוחיון, שמעון סולומון, חברי הוועדה, והצטרפה אלינו גם חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.
מיכל רוזין: בוקר טוב לשר החינוך שי פירון.
מיכל רוזין: אנחנו גאים ושמחים שאתה איתנו היום.
מיכל רוזין: הנושא הוא חשוב, הוא מורכב ואני גם מניחה שזה לא נושא שאתה עוסק בו יום-יום שעה-שעה, אבל זה בהחלט נושא חשוב.
מיכל רוזין: אני רוצה גם להגיד באמת שאחד הנושאים שעליהם אולי יש קונסנסוס, ואחד הנושאים שבאמת מהרגע שהגיעו לכאן ילדי עובדים זרים ולאחר מכן גם ילדים של מבקשי מקלט, כל אחד על פי הגדרתו כמובן, מהגרי עבודה, מערכת החינוך רואה באופן שוויוני, ברור, את כל הילדים במדינת ישראל, וכך אולי, בין הדברים היחידים שאנחנו עומדים באופן מוחלט באמנות הבין לאומיות, באמנה לזכויות הילד.
מיכל רוזין: מערכת החינוך מלכתחילה קבעה בצורה ברורה שכל הילדים ישתלבו במערכת החינוך באופן שווה.
מיכל רוזין: אני חושבת שהרבה פעמים אנחנו מראים צדדים לא יפים בחברה הישראלית, אני חושבת שזה צד שחשוב גם אותו להראות.
מיכל רוזין: זה צד יפה ונכון של החברה הישראלית.
מיכל רוזין: אני חושבת שאנחנו יכולים להתגאות בכך.
מיכל רוזין: אני רוצה לנסות בתמצות להגיד את הנושאים שאנחנו נדבר עליהם היום, אבל היה לי באמת חשוב להגיד את זה בצורה ברורה, על מערכת החינוך, ואין לנו ספק גם שהאתגרים הגדולים שמערכת החינוך עומדת בפניהם, בכל התחומים ובוודאי בשילוב של ילדי העובדים הזרים וילדי מבקשי המקלט, הם אתגרים לא פשוטים ואתגרים מורכבים, והיא מתמודדת איתם והיא אינה מתחמקת מלהתמודד איתם.
מיכל רוזין: אנו נרצה היום לשמוע גם את האופן שבו המערכת מתמודדת, כן לדבר בהחלט על כיצד נעשה השילוב, איפה כן יש קשיים, איפה צצות באמת שאלות.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה תמיד חשוב לבחון את עצמנו.
מיכל רוזין: מה הם הפתרונות המערכתיים שניתנים, האם הם פתרונות מערכתיים או פתרונות מקומיים, זו גם נקודה חשובה.
מיכל רוזין: האם קיימות הנחיות ברורות ממשרד החינוך לגבי שילובם של אותם ילדים, או באמת יש יותר עצמאות לשטח בנושא הזה.
מיכל רוזין: אנחנו נשמע פה מהשטח את העמדה שלהם או את הבקשה שלהם מול משרד החינוך.
מיכל רוזין: אני חושבת שננסה גם לדבר על האתגר הפדגוגי הרחב יותר של כל ילדי ישראל.
מיכל רוזין: השנה הכריז שר החינוך שהשנה הנושא השני הוא האחר הוא אני.
שי פירון: לא השנה.
מיכל רוזין: שנה שעברה?
שי פירון: לא, בשנים הקרובות.
מיכל רוזין: בשנים הקרובות, מצוין, עוד יותר טוב.
שי פירון: אין יותר נושא שנתי.
מיכל רוזין: אני באה עכשיו מדיון בוועדת הפנים על מה שקרה באור עקיבא דרך אגב, עם שילוב, אמנם אנשים בגירים בקהילה, תשושי נפש, מתמודדי נפש, כפי שהם נקראים היום.
מיכל רוזין: הנושא הזה של שילוב כל האוכלוסיות בחברה, השוויון שאנחנו נותנים, בטח ובטח לילדים במערכת החינוך, אני חושבת שהוא נושא חשוב ביותר.
מיכל רוזין: והאתגר הפדגוגי פה הוא באמת רחב, כי יש מחלוקות ומחלוקות שחלקן הן פוליטיות ואידיאולוגיות, ובסופו של דבר המורה עומד מול תלמידים והוא צריך לתת את התשובות גם בנושא הזה.
מיכל רוזין: נשמע גם ממורות שרוצות באמת לשאול על היכולת שלהן לדבר ולדברר את הנושא הזה בתוך הכיתות.
מיכל רוזין: אנחנו נרצה גם לדבר על הבוגרים, מה קורה עם אותם בוגרים.
מיכל רוזין: הייתה לנו כבר ישיבה פה גם עם משרד הפנים, אני מעדכנת אותך שהיו פה בוגרים של מערכת החינוך הישראלית, שמרגישים באמת אכזבה שהם לא יכולים להתגייס לצבא.
מיכל רוזין: הם מאד היו רוצים להתגייס לצבא עם החברים שלהם, אפילו ללכת לשנת שירות, והם מוצאים את עצמם בעצם מנודים מקבוצת השייכות שלהם בשלב מסוים.
מיכל רוזין: וכמובן נדבר גם על אותם אלה ילדי מבקשי מקלט, שהיו בכפרי נוער והיום לא רק שהם לא יכולים ללכת לצבא, הם מוזמנים למתקן הפתוח חולות.
מיכל רוזין: אנחנו נשמע פה, יש חשש מאד גדול גם בתנועת מחנות העולים - - -
שי פירון: אין כמעט, וגם אותם נפתור.
שי פירון: אני בדקתי את זה והמספרים הם מאד מאד קטנים.
שי פירון: בדקתי את זה שמית.
מיכל רוזין: אוקיי, אז אנחנו נפתור את זה.
מיכל רוזין: אם זה מספרים קטנים, אז עוד יותר קל לפתור את זה, אבל רגע, אנחנו לא דנים בזה.
מיכל רוזין: כפי שאמרתי סדר הנושאים - - -
שי פירון: בדקתי זה שמית ילד-ילד, לא על ידי מישהו.
מיכל רוזין: אנחנו נדבר על זה, אבל אני כן רוצה להתחיל כפי שאמרתי לפי סדר הצגת הדברים, ידעתי שהנושא האחרון ייצור, יש לנו סדר.
מיכל רוזין: אנחנו נתחיל לשמוע על מערכת החינוך.
מיכל רוזין: באו לפה מכל הארץ, גם מרשויות מקומיות, גם מבתי ספר.
מיכל רוזין: אני חושב שחשוב להם מאד בעיקר להשמיע, לא רק לשמוע אותנו, בעיקר להשמיע גם לוועדה, אבל כמובן לך, השר, על השילוב ועל הדרך שהם עושים.
מיכל רוזין: אני בטוחה שהאתגרים שיש להם ביום-יום הם לא קלים.
מיכל רוזין: אני רוצה להתחיל עם נטע משה ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, שתמיד עושה לנו עבודה מדהימה, מחקר מצוין, שעוזר לנו להתחיל את הדיון, בבקשה תתחילי ותסכמי לנו את הדברים.
<נטע משה: נטע משה, מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<נטע משה: אנחנו התבקשנו לכתוב מסמך שעוסק בשירותי מערכת החינוך לילדים זרים, חסרי מעמד אזרחי.
<נטע משה: המסמך מונח כאן ואני אגע בשלוש נקודות מתוכו, אני חושבת.
<נטע משה: אחד, מבחינת המדיניות של המשרד והחלת חוק לימוד חובה; שניים, הנתונים שקיימים, אלה כן ואלה לא; שלישית, ההתמודדות, וזה בעיקר ההתמודדות של הרשויות המקומיות עם הנושא.
<נטע משה: אני רוצה להודות לרשויות המקומיות ולמנהלים שבאמת שיתפו פעולה עם זה.
<נטע משה: אז בישראל יש קבוצות שונות של ילדים זרים, חסרי מעמד אזרחי, חלק נולדו כאן וחלק הגיעו לישראל עם ההורים או קטינים בלתי מלווים, וכפי שהוצג בדו"ח מבקר המדינה ממאי 2013, אין מידע מספיק או אין מספיק נתונים על כמה ילדים כאלה נמצאים בישראל, בטח שלא פילוחים שינויים לגביהם: כמה בחוק חינוך חובה, כמה לא, איפה גרים.
<נטע משה: יש איזה שהוא מחסור בנתונים.
<נטע משה: עכשיו, אנחנו התמקדנו בשתי קבוצות, שכמו שהבנו הן מעסיקות ומהוות אתגרים רבים לרשויות.
<נטע משה: ילדים לעובדים זרים, זאת אומרת אמהות, אבות, שהגיעו לכאן עם אשרת עבודה ונמצאים פה בין אם כיום כדין או שלא כדין, ושהילדים נולדו בעיקרם בארץ, וילדים למבקשי מקלט, מהגרי עבודה, מסתננים, שהגיעו בגל הכניסה דרך הגבול הדרומי עם מצרים ונמצאים פה.
<נטע משה: חלקם הגיעו בגפם וחלקם נולדו פה להורים.
<נטע משה: כמובן שיש ילדים זרים נוספים, ילדים לדיפלומטים, ילדים בהליכי עלייה, ילדים למתנדבים, אנשי דת וכדומה, אבל כמו שאנחנו הבנו, אלה אתגרים מסוג שונה.
<נטע משה: זאת אומרת יש אתגרים שהם משותפים לכל ילדי המהגרים, וזה שפה, התאקלמות, תרבות.
<נטע משה: אבל לילדים האלה של מהגרי העבודה, יש קשיים נוספים, בדרך כלל זה מצב סוציו אקונומי נמוך יותר, ההורים סובלים מחוסר ביטחון תעסוקתי, לא תמיד יש כתובת ברורה, או ריבוי מעבר, מיעוט עוגנים משפחתיים וגם חוסר הוודאות לגבי העתיד, חששות מפני גירוש.
<נטע משה: למי שהגיע מגבול מצרים יש גם טראומות שהם חוו בדרך.
<נטע משה: עכשיו, מבחינת מדיניות, זאת אומרת היא מתבססת על החוק.
<נטע משה: חוק לימוד חובה, התש"ט, 1949, קובע שכל ילד שגר בישראל, זה ללא קשר למעמדו או מעמד הוריו, זכאי ללימודים.
<נטע משה: יש חוזר של משרד החינוך משנת 2010 שפורסם ויש גם חוזר משנת 2009 לגבי נהלים, וכן, החובה היא שכל מי שנמצא פה שלושה חודשים, משולב במערכת החינוך.
<נטע משה: ככה שבמובן הזה משרד החינוך נבדל ממשרדי ממשלה אחרים, שיש כאן בסיס חוקי, שמתייחס לילד באשר הוא ילד, ללא תלות בתושבות, אזרחות, שזה הדברים שאנחנו יודעים שמשרדים אחרים נתקלים איתם.
<נטע משה: אז אם ככה, השאלה העיקרית שאנחנו מצאנו לנכון לעסוק בה, זה איך באמת מבוצע השילוב הזה ואיזה אתגרים מגיעים לבתי הספר ולרשויות שהם צריכים להתמודד עם זה.
<נטע משה: כמו שאנחנו יודעים, רוב הילדים משולבים ברשויות המקומיות, חלק יש במנהל לחינוך ההתיישבותי בפנימיות, ובמתקני המשמורות.
<נטע משה: היו תקופות שבהן היו הרבה יותר, היום זה מיעוט.
<נטע משה: לגבי נתונים, זה אחד הקשיים שנתקלנו.
<נטע משה: היה לנו קשה לקבל נתונים כמה באמת ילדים כאלה, שהם ילדים לעובדים זרים, למהגרי עבודה, למבקשי מקלט – יש.
מיכל רוזין: זאת אומרת שהם מסומנים גם כילדי שגרירים וכדומה?
<נטע משה: זהו, אז הספירה כמו שהבנו היא לפי מספר דרכון, ומספר דרכון יכול לכלול בזה גם לדוגמא ילדים שהם בהליכי עלייה וילדים לדיפלומטיים, וכמו שהבנו זה אוכלוסיות שונות.
מיכל רוזין: מספרים גבוהים.
<נטע משה: כן, ואלה מספרים גבוהים, ואם מסתכלים ככה על ארצות המוצא, ברור שזה לא האוכלוסייה שהוועדה כרגע - - -
פנינה תמנו: כשאת אומרת ילדים בהליכי עלייה זה ילדים ששוהים בישראל, אבל מה?
פנינה תמנו: שהמסמכים עדיין לא סיימנו את דרכם עד שהם מקבלים את התושבות?
<נטע משה: כל מיני, אני אומרת זו לא הייתה ההתמקדות שלנו, אבל כן, יש - - -
שי פירון: רק צריך לומר למען ההגינות שיש בזה גם צד יפה.
שי פירון: אתה לא מסמן את הילדים האלה.
שי פירון: רק בואו נבהיר את הסיבה, יש לזה סיבה.
שי פירון: כדי לא לסמן את הילדים האלה באיזה מן רשימה שחורה - רק כדי שהדברים יהיו ברורים - אנחנו שמים אותם בתוך כלל רשימת התלמידים שכרגע נמצאים בתהליך כזה או אחר בישראל, ולכן הם נמצאים גם ברשימה הזאת.
שי פירון: זה הרבה יותר ראוי מאשר לעשות איזה רשימה נפרדת ומסומנת, רק כדי להעביר את ה - - -
מיכל רוזין: כן, נטע מציינת את זה מהבחינה שהיא לא יכולה להגיד נתון כמה יש במערכת.
שי פירון: בסדר, אני רק רוצה להסביר למה זה, כי הייתה הוראה לא להפריד אותם לרשימות נפרדות, משום שזה היה מייצר הרבה מאד תגובות צודקות דרך אגב, ולכן הם לא ברשימה נפרדת.
שי פירון: זה לא נובע מ - - -
<נטע משה: לא כביקורת.
שי פירון: אני רק אומר למה עשינו את זה.
שי פירון: זו תפיסת עולם של חלק מפול שלם, ולא להפריד אותם, בסדר?
מיכל רוזין: נטייתו של מכון מחקר זה לחפש נתונים גם מספריים, ולכן - - -
פנינה תמנו: הוא לא סותר, הוא רק מסביר.
שי פירון: אני רק מסביר למה זה ככה, כי רצינו לא לבייש, לבזות וכו' וכו'.
<נטע משה: רק להבין את סדרי הגודל שהבנו מהפנייה אל הרשויות, אז כמו שאנחנו מבינים בתל-אביב-יפו יש כ-1,800 ילדים, בירושלים כ-150 תלמידים, כ-70 תלמידים במנהל לחינוך התיישבותי, 60 באילת, 30 בערד, וזה לגבי שנת הלימודים הנוכחית.
מיכל רוזין: גם באשדוד היו.
<נטע משה: באשדוד יש כ-10, כן, מעט.
<נטע משה: 11.
<נטע משה: אנחנו נגיע לשילוב ברשויות.
<נטע משה: אז היו כמה דברים שחזרו על עצמם בשיחות עם הרשויות, ובזה אני רוצה להתמקד.
<נטע משה: אחד הדברים שעלה זה שיש אולי איזה מחסור בהנחיות, המלצות, איזה שהוא מידע שמגיע מהרמה הארצית.
<נטע משה: ובאמת, כל רשות לקחה לעצמה את היכולת עם המשאבים שלה, עם האוכלוסייה שהיא מתמודדת, עם הכלים שיש להם, ולנסות ולהתמודד עם הדברים האלה.
<נטע משה: הדברים שעלו לדוגמא, הדילמות שבין לימוד בהפרדה חלקית, שילוב מלא, שילוב יזום בבתי ספר, פיזור בעיר, בטח אם אנחנו מתבססים על אוכלוסייה בגיל חינוך נמוך, מה המשמעויות של זה.
<נטע משה: איך מתמודדים עם אפשרויות של גירוש, איך מתמודדים עם העובדה שמדברים עם הורים שמגיעים מתרבות ומתכנים ומשפה אחרת.
<נטע משה: האם צריך ללמד תכנים פדגוגים שמותאמים יותר לילדים האלה.
<נטע משה: ואלה דברים שעולים כבר כמה שנים.
פנינה תמנו: ואין כללים אחידים.
פנינה תמנו: אני רואה שיש פה את ירושלים, אילת, כל אחד מתמודד בעצם עם סוגיות אחרות.
<נטע משה: אנחנו נוכל לשמוע מהם.
מיכל רוזין: כולם פה ואנחנו תיכף נשמע אותם.
<נטע משה: כמו שהבנו זה שנים.
<נטע משה: האוכלוסייה הזאת נמצאת פה כבר כמה שנים וגם המורכבויות משתנות עם השנים, והיו ניסיונות שונים.
<נטע משה: כמו שאנחנו רואים בכל אחת מהרשויות הייתה התמודדות אחרת לאורך השנים.
<נטע משה: זה גם תלוי כמובן בריכוזים, ריכוזי האוכלוסייה השונים שיש בה, משאבים אחרים.
<נטע משה: אם נגיע למשאבים, אז מבחינת התמיכה התקציבית, אז זה מתקדם לזה.
<נטע משה: זאת אומרת יש שיפוי או השתתפות מסוימת, לא תמיד זה דבר קבוע, לפעמים זה תלוי בית ספר, לפעמים יש דברים שמגיעים מתרומות.
<נטע משה: וזו שאלה - אם ילדים נמצאים פה כבר כמה שנים, האם צריכה להיות מערכת קצת יותר מוסדרת לזה ואיך באמת עוזרים לרשויות לתת את המענים האלה.
<נטע משה: עכשיו, יש את התמיכה ... והרגשית הרחבה, שחלקה לא שייכת למשרד החינוך.
<נטע משה: זאת אומרת מועדוניות, צהרונים, דברים כאלה, כל מיני רשתות של אבחונים, או צרכים מיוחדים, שזה דברים שבהעדר מישהו אחר שמתמודד איתם זה בסוף מגיע לבתי הספר, וגם להם פה יש קושי להתמודד ולספק את כל הדברים האלה.
מיכל רוזין: כפי שאמרנו לא פעם בישיבות פה, התמזל מזלנו בכוונת תחילה, שיש שלושה שרים שעובדים לשם שינוי בשיתוף פעולה – חינוך, רווחה ובריאות - - -
פנינה תמנו: מהמפלגה הנכונה, יש עתיד.
מיכל רוזין: מאותה מפלגה, נאמר ככה.
מיכל רוזין: אני חושבת שדווקא - - -
שי פירון: אני שר החינוך של כולם.
מיכל רוזין: ולכן אני חושבת שבנושא הזה באמת הרווחה גם הפשילו שרוולים בנושא של מועדוניות, צהרונים.
מיכל רוזין: אני חושבת שנשים את זה רגע בצד, אבל כן אם את יכולה להגיד לנו משהו על נושא של חינוך מיוחד, כי ממה שאני מבינה, וזה חשוב שתשמע, השר.
מיכל רוזין: ממה שאני מבינה, באחוזים יותר גבוהים, מכל מיני סיבות, מגיעים אותם ילדים לחינוך המיוחד ואז זה בעצם עולה פי שבעה אני מבינה, משילוב ילד במערכת החינוך הלא מיוחדת, הרגילה.
מיכל רוזין: יש עוד משהו על זה?
<נטע משה: אז זהו, מרב הנתונים על זה התקבלו מתל-אביב, ששם יש באמת הרבה ילדים ושם נעשו אבחונים לגבי חלקם, והנקודה הזאת העלתה איזו סוגיה בחלק מהרשויות, שיש מחסור בכוח אדם מקצועי דובר השפות, שיכול לבצע לפעמים את האבחונים הנדרשים, וזה דבר שהרשויות לא תמיד יכולות להתמודד בעצמן, למצוא את היועצים, את המאבחנים, את אנשי החינוך המיוחד שיגיעו ויעשו את הדברים האלה, ופה זה משהו נקודתי יותר.
<נטע משה: ועוד דבר נקודתי שעלה, זה האם צריך לעשות איזה שהוא סל קליטה לילדים כאלה, בדומה למה שאנחנו יודעים שיש לילדי עולים.
<נטע משה: דברים שיהיו מוסדרים ברמה - - -
מיכל רוזין: מבחינת מערכת החינוך.
<נטע משה: מבחינת מערכת החינוך, כן, לגבי שעות מוסדרות, דברים כאלה.
מיכל רוזין: שעות עזר בעברית וכדומה, כמו שניתן לעולים חדשים.
מיכל רוזין: אוקיי, אני באמת מבקשת מכם, כדי שנהיה יעילים, אני רוצה לתת למספר רשויות מקומיות וגם למנהלי בתי הספר להציג איך זה קורה בשטח, מה ששמענו עכשיו באופן מחקרי, כיצד זה באמת קורה.
מיכל רוזין: אני רוצה להתחיל עם צחי גולן ממנח"י – מינהל חינוך ירושלים, בבקשה.
מיכל רוזין: תשתדל לא לחזור על דברים שנאמרו, להיות מאד קונקרטי לגבי ירושלים.
<צחי גולן: שלום, בוקר טוב.
<צחי גולן: בירושלים, במערכת החינוך הממלכתית, מגני ילדים ועד סוף בית הספר היסודי, יש כ-150 ילדים של מבקשי מקלט ומהגרי עבודה, המשולבים במערכת החינוך הממלכתית.
<צחי גולן: גם צרפנו מסמך שאני אשמח אחר כך להעביר אותו גם בצורה מסודרת.
<צחי גולן: אני רוצה להתמקד, בכל זאת לחזור על כמה מהדברים שעלו, ואני חושב שמבחינתנו דווקא להעביר את זכות הדיבור ואת מוקד השיחה למנהלים של בתי הספר וגם של גני הילדים, שהגיעו לכאן לישיבה היום.
<צחי גולן: אנחנו באמת נתקלים, ואני אגיד ככה, קודם כל דווקא על הצד החיובי.
<צחי גולן: מבחינת רישום הילדים, אין כמובן הבחנה בין הילדים האלה לילדים אחרים במערכת החינוך.
<צחי גולן: אמנם הנגישות שלהם לרישום באינטרנט היא לא אפשרית בגלל הסיפור של המספרים, דרכונים ותעודות זהות, אבל הם כן מקבלים שירות במחלקות הרישום במינהל החינוך בעירייה.
<צחי גולן: מכיוון שרוב המשפחות וההורים מרוכזים באזור מרכז העיר במקרי של מבקשי מקלט ובאזור רחביה, במקרי של מהגרי עבודה או מהגרות עבודה, עיקר הלחץ אצלנו נופל במספר מסגרות חינוכיות, בגני ילדים באזור מרכז העיר – נחלאות, מחנה יהודה, ובבתי ספר – בית הספר הניסויי במרכז העיר ובית הספר פולה בן גוריון ברחביה.
<צחי גולן: מלבד הסיוע העירוני שאנחנו מנסים לתת בצד התקציבי, בין אם זה ישירות לבתי הספר ובין אם זה בגני הילדים בהעסקה של כוח עזר, אנחנו נתקלים בחלק מהבעיות שגם נטע ציינה אותן במחקר שלה.
<צחי גולן: הקושי לתת לילדים הללו שעות סיוע בבית הספר או בגן.
<צחי גולן: אין אפשרות להכניס את הילדים האלה למערכת השילובית של משרד החינוך.
<צחי גולן: למרות תנאי החיים הקשים שלהם והמצב והעוני שהם מתמודדים איתו וחוסר היציבות התעסוקתית, קשה מאד בגלל דרכי ההשתכרות שלהם, להוכיח הכנסה נמוכה, או רישום כתושבי העיר, ולכן למרות שהילדים הללו היו יכולים לקבל את ההנחות המקסימאליות בצהרונים, בקייטנות וכו' וכו', הם לא זכאים לדבר הזה.
<צחי גולן: הקושי של מערכת הרווחה ומשרד הרווחה, מדיניות משרד הרווחה, לתת סיוע אך ורק במצבי סכנה לילדים האלה, מקשי מאד על עבודת המניעה איתם.
<צחי גולן: אנחנו יודעים שרוב הילדים הללו מגיעים לבתי הספר, המחנכות, המנהלים והמנהלות של בתי הספר והגנים נתקלים בהם באופן יום יומי, אבל בעצם היכולת שלהם לסייע להם היא מאד מצומצמת.
<צחי גולן: יש עוד שתי נקודות שרלבנטיות לגבי הנגישות לחינוך, או נקודה אחת רלבנטית לנגישות לחינוך.