GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: נדבר גם על תופעה חשובה שקורית בימים אלה, שעוצרים גברים בעלי משפחות ומשאירים נשים עם ילדים לבד, ללא פרנסה, מה שנופל נטל נוסף שוב על הרווחה, בעיקר בדרום תל אביב ובתל אביב, נדבר גם על זה.
מיכל רוזין: בשעה שתים עשרה בצהריים יוצאת בתל אביב הפגנה של אימהות וילדים, גם זה חשוב להזכיר פה.
<טקלה גבריהיווט: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) שמי גבריהיווט טקלה ואני מאריתריאה.
<טקלה גבריהיווט: ברצוני קודם כל להודות לגבירתי היו"ר, מיכל רוזין, על ההזדמנות שניתנה לי כאן, מה שלעולם לא הייתי מקבל במדינה שלי.
<טקלה גבריהיווט: אני כאן, על מנת להביא בפניכם את הכאב שאנו האריתראים מרגישים, בעקבות טענת ממשלת ישראל שהסיבה שהביאה אותנו לכאן היא כסף ומקום עבודה, דבר שהוא לא נכון.
<טקלה גבריהיווט: ממשלת ישראל יודעת ומכירה את סבלם של האריתראים שאף אחד מהם לא הגיע הנה לצורך עבודה.
<טקלה גבריהיווט: אף אחד לא יגיע לצרכי עבודה, כדי לברוח מאריתריאה אתה צריך לחצות את סיני ולעבור שם מסע של עינויים, אונס ואפילו מוות ועוד לשלם בין 30,000 ל- 40,000 דולר כדי לקבל אישור מעבר שאולי יציל את חייך.
<טקלה גבריהיווט: אחרי כל הסבל הזה שהאנשים האלה עוברים, הם מועברים לטיפול בבתי חולים בישראל ואני מכיר אנשים שפונו על ידי מסוקים של צה"ל לטיפול בבתי חולים בישראל אבל אני מתבייש כאשר שרי הממשלה ואפילו ראש הממשלה, אומרים שכל האריתראים הגיעו לכאן רק כדי להרוויח כסף.
<טקלה גבריהיווט: כל העולם מכיר בעובדה, שבאריתריאה קיימת בעייה הומניטרית קשה עם הפרה על זכויות אדם, דבר שמקנה הגנה לכל התושבים הנמלטים משם.
<טקלה גבריהיווט: בארצות הברית נקלטים 85% מהפליטים ובמדינות אירופה נקלטים 70% מהפליטים ומדובר במדינות דמוקרטיות בדיוק כמו ישראל.
מיכל רוזין: אבל חייבים להגיד שעדיין לארצות הברית מגיעים מספרים הרבה יותר נמוכים מאשר לאירופה ולישראל, אבל בהחלט התפיסה בעולם, העמדה הרשמית היא שאריתריאה הוכרה על ידי האו"ם כמדינה של אסון הומניטרי, ולכן, רוב מי שמגיע, כמו שאנחנו רואים במספרים מאוד גדולים מאריתריאה מוכר כפליט.
<טקלה גבריהיווט: קשה מאוד לשמוע, שהממשלה קוראת לנו מהגרי עבודה שבאו לשם הכסף, דבר שהוא לא נכון, מה עוד שזה נאמר מבלי לשמוע ולדעת מהו הסיפור שלנו.
<טקלה גבריהיווט: לכן, אנו מבקשים מממשלת ישראל, לבדוק כל אחד בצורה אינדיבידואלית, עם שקיפות התואמת את הסטנדרט הבינלאומי.
<טקלה גבריהיווט: לדברי שר הפנים, נבדקו 1,800 בקשות למקלט במתקן "סהרונים", שזו לא בדיקה הוגנת מאחר והיו צריכים לבדוק את כל הבקשות ולמרות שעל פי החוק הם היו אמורים לתשאל את כל מבקשי המקלט תוך שלושה חודשים ולהגיע לכלל החלטה בתום תשעה חודשים, הם לא עשו כך.
<טקלה גבריהיווט: אפילו כעת, כשיש גם החלטת שופט, שר הפנים מיהר לקבל החלטה, עם אותם הנימוקים.
<טקלה גבריהיווט: שרתתי בצבא אריתריאה ויש הבדל גדול בין הצבא באריתריאה לצבא בישראל.
<טקלה גבריהיווט: בישראל, החיילים בישראל מקבלים יחס שווה לכל אזרח אחר, באריתריאה מתייחסים לחיילים כמו אל עבדים, הם מנוצלים על ידי המפקדים הרואים בהם כמשרתים שלהם ומשפילים אותם.
<טקלה גבריהיווט: כמובן שזה מביא לאלימות קשה ויש אנשים החיים במחתרת מחוץ לשלטון החוק.
<טקלה גבריהיווט: הסיבות האלה גרמו לנו לעזוב ולבקש מקלט בישראל ואנו מבקשים שממשלת ישראל תבדוק, תקשיב ותיתן לאנשים אלה את ההזדמנות להיות כאן.
<טקלה גבריהיווט: כאשר אומרים עלינו דברים כאלה, קיימת בנו תחושה שמפלים אותנו.
<טקלה גבריהיווט: סיימתי את האוניברסיטה בשנת 2001 ובאותו זמן נהגתי לבטא את דעותיי הפוליטיות, כמו שעשו פוליטיקאים רבים אחרים שביקשו רפורמה מהממשלה אבל אלה נעלמו לפני 12 שנה ועד היום משפחותיהם לא יודעות מה עלה בגורלם.
<טקלה גבריהיווט: אותי רדפו ואף נכלאתי לתקופה ארוכה, לבסוף לקחו אותי לצבא שם במשך שלוש שנים הוכיתי והושפלתי, לא רק אני אלא כל הסטודנטים שהיו איתי באוניברסיטה באותה תקופה.
<טקלה גבריהיווט: לא עזבתי את אריתריאה כדי לבוא לישראל, המטרה שלי היתה להגיע לאתיופיה ולהישאר שם כדי להציל את חיי.
<טקלה גבריהיווט: הייתי פליט באתיופיה, אבל, בגלל המלחמה הקיימת בין שתי המדינות נאלצתי לצאת משם, כי גם שם לא הייתי בטוח וכך הגעתי לסודן.
<טקלה גבריהיווט: אני חייב לומר, שאני לא מתחרט שאני נמצא כאן, באדמת קודש זו, אני מרגיש בר מזל שנשארתי בחיים.
<טקלה גבריהיווט: אני נמצא כאן כבר שש שנים, כל האנשים שהגיעו לאמריקה בשנת 2006 כבר מצאו שם את מקומם ואני עדיין כאן ועדיין קוראים לנו "מסתננים" אבל כעת אנו מגיעים לעבודה כבני אדם.
<טקלה גבריהיווט: ברצוני להעביר מכאן את המסר לממשלת ישראל, לחשוב על כך, אנו גם לא מבקשים להישאר כאן לתמיד, אנו מבקשים ממשלת ישראל ותושבי ישראל להגן עלינו עד שהעניינים במדינתנו יירגעו ונוכל לחזור לחיות שם.
<טקלה גבריהיווט: תודה רבה לכם.
מיכל רוזין: אגיד בקצרה, אני חושבת שרובנו הבנו.
מיכל רוזין: הוא בא מאריתריאה, הוא כובל על כך שכל הזמן הממשלה אומרת שהם באו לכאן רק בשביל כסף, רק בשביל להתפרנס.
מיכל רוזין: הם עברו דרך קשה בסיני, עינויים, הם היו צריכים לשלם עשרות אלפי דולרים.
מיכל רוזין: יש להם הגנה בינלאומית למי שמגיע מאריתריאה, וכל העולם 70% באירופה מוכרים כפליטים מתוך האריתראים, ובארצות הברית כ-85%.
מיכל רוזין: הוא אומר, עזבתי להציל את חיי וקוראים לנו מסתננים זה פוגע בנו כבני אדם.
מיכל רוזין: הוא סיפר על איך הוא למד באוניברסיטה, ומתוך הפעילות הפוליטית שם, בעצם עצרו אותו, גייסו אותו לצבא על מנת להשפיל אותו, לבזות אותו, ושהמצב שם מאוד קשה ולכן הם עוזבים.
<ג'ייקוב בארי: גברתי יושבת ראש הוועדה, נציגי הארגונים ההומניטריים, תודה שהזמנתם אותנו לכנסת כדי לדון כלפי מצב שלנו.
<ג'ייקוב בארי: אני ג'ייקוב בארי, אני פליט מדרפור, נולדתי בדרפור, וגם גדלתי שם.
<ג'ייקוב בארי: אני באתי לארץ לפני 6 שנים, אני כבר כאן, ואני רוצה לספר על המצב שם, וגם על המצב שבו אנו חיים פה.
<ג'ייקוב בארי: כאחד מנציגי פליטים ומבקשי המקלט בישראל וכפליט מדרפור, וכאחד מניצולי רצח העם בדרפור, באתי לישראל כדי להציל את החיים שלי ושל המשפחות שלנו שעדיין נמצאים במחנה פליטים בדרפור.
<ג'ייקוב בארי: כל יום בדרפור, הרי הנובה ונילו כחולס נרצחים המון אנשים, נשים וילדים, על ידי צבא סודני, כי ממשלת סודן הודיעה שהיא רוצה להשמיד כל אזרחי המקומות האלה, אזרחים של דרפור, הרי נובה ונילו כחולס, לכן כחלק מהאנשים האלה, שאנחנו מדרפור וגם מנילו כחולס, והרי נובה, אנחנו לא יכולים לחזור לסודן כי זה סכנת חיים כאילו, זה מוות אם אנחנו נחזור לסודן.
<ג'ייקוב בארי: לפני כמה ימים ממשלת ישראל החליטה לשים אותנו לכלא, לשמוע מילה כלא, אני בכלל לא יכול לישון בלילה כי זה דיכאון, כי אני חושב כל הזמן מה זה אומר כלא, ולמה הוא רוצה לשים אותי בכלא, בגלל שאני רק באתי לארץ ישראל.
<ג'ייקוב בארי: אני יודע שהמלה כלא זה רק לפושעים, מישהו שעשה פשע הוא אמור להיות בכלא.
<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא באנו לפה כדי לעשות פשע בארץ ישראל, אנחנו באנו לפה כי אין לנו איפה ללכת, ואנחנו כפליטים מדרפור וגם מערי נובה ונילו כחולס, אנחנו מוכרים על ידי מצבים בינלאומיים שאי אפשר להחזיר מישהו שברח מהמלחמה או רצח עם שעדיין נמשך בדרפור.
<ג'ייקוב בארי: כאשר היינו במצרים, גם ביקשנו מקלט ממצרים, אבל לא קיבלנו שם מעמד, קיבלנו עונש.
<ג'ייקוב בארי: העונש היה ב-2005, עשינו הפגנות כמו שאנחנו עושים פה.
<ג'ייקוב בארי: אז המשטרה של מצרים תקפו אותנו, הרבה מאיתנו נרצחו ונפצעו, ואז משם לא הייתה לנו החלטה להיות שם, לכן אנחנו ברחנו ובאנו לפה כדי להגן על עצמנו.
<ג'ייקוב בארי: כאשר באנו לארץ, מצאנו את עצמנו תקועים, אנחנו לא מקבלים מעמד פליט, ולא מוכרים על ידי ממשלת ישראל, לא מכירים בנו כפליטים, אלא רק מגדיר אותנו כאנשים שבאו לעבוד, ורוצים להתפרנס.
<ג'ייקוב בארי: אנחנו רוצים ממשלת ישראל שיטפלו במצב שלנו.
<ג'ייקוב בארי: קודם כל אנחנו רוצים ביטול החלטה שעשוי לשים אותנו במדבר שאף בן אדם בעולם לא יכול להיות בתנאים כאלו.
<ג'ייקוב בארי: להיות במדבר זה שאתה לא יכול לצאת משם, לשים אותך כפליט במדבר, אנחנו לא מוכנים לזה.
<ג'ייקוב בארי: מבקשים להכיר אותנו כמבקשי מקלט וכפליטים במדינת ישראל עד שיגיע שלום במדינות שלנו.
<ג'ייקוב בארי: אנחנו רוצים לחזור למדינה שלנו, אבל בינתיים אנחנו לא יכולים בכלל, כי יש שם מלחמה, יש רצח עם, יש דיקטטורה שאנחנו לא יכולים ללכת לשם.
<ג'ייקוב בארי: גם להכיר בזכויות של כל אחד מאיתנו כפליטים על פי אמנה בינלאומית.
<ג'ייקוב בארי: לבדוק בקשות שלנו בגלל שאנחנו פליטים, המדינה חייבת לבדוק את הבקשות של כל אחד בנפרד.
<ג'ייקוב בארי: להדגיש ולהגיד, בסדר, הבן אדם הזה מוגדר כפליט או לא פליט, אבל אי אפשר לקרוא לאנשים שהם כאילו רק עובדים זרים, הם רוצים להתפרנס, בלי לדעת מה הסיפור של הבן אדם, ומה המעמד של הבן אדם הזה.
<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא רוצים להיות בדרום תל אביב, בכלל לא.
<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא רוצים להשפיע על אנשים שהם נמצאים בדרום תל אביב.
<ג'ייקוב בארי: אנחנו גם יחד איתם רוצים פתרון אמיתי לבעיה הזאת.
<ג'ייקוב בארי: אם יש סיכוי, הממשלה חייבת לפזר את האנשים לערים שונים, במקום להכיל אותם, או במקום להשאיר אותם בדרום תל אביב.
<ג'ייקוב בארי: כל היום אנחנו חושבים שהאנשים האלה הם בדרום תל אביב, אז למה אנחנו בדרום תל אביב?
<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא רוצים להיות שם, אבל מתי שאנחנו יצאנו מהכלא, אף אחד לא אמר לנו איפה ללכת.
<ג'ייקוב בארי: הם אומרים לך הביתה, אז אנחנו לא יודעים איפה הבית.
<ג'ייקוב בארי: אנחנו באים לתחנה מרכזית ויושבים שם, ואין אף אחד שמקשיב לך ואומר לך, אתה לא אמור להיות פה, אתה אמור להיות במקום כזה.
<ג'ייקוב בארי: זה המצב בדרום תל אביב שאנשים נמצאים שם.
<ג'ייקוב בארי: דרך אגב, מבקשים ממשלת ישראל וגם מחברי הכנסת, שאם ממשלת ישראל לא יכולה לטפל במצב שלנו, אז תפתחו לנו את הדלת למקומות אחרים, למדינות שיוכלו לקבל אותנו.
<ג'ייקוב בארי: כי להחליט שאנשים פליטים שמוכרים על ידי האו"ם, לתת לנו הזדמנות לנו להיות במקומות אחרים.
<ג'ייקוב בארי: אבל פה בישראל הם לא נותנים לך ללכת לאף מקום, אך ורק אם אתה רוצה לחזור לסודן.
<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא רוצים לחזור לסודן, בכלל לא, כי איך אנחנו יכולים לחזור לגיהינום?
<ג'ייקוב בארי: שם זה גיהינום.
<ג'ייקוב בארי: אנשים חיים במחנה פליטים, חיים בבתי סוהר, אז כל החיים שלנו אנחנו היינו בבתי סוהר, ועדיין פה אנחנו לא רוצים להיות שוב בכלא.
<ג'ייקוב בארי: מבחינתי, זה השמדה של העם כולו.
<ג'ייקוב בארי: אמא שלי עכשיו במחנה פליטים בדרפור, ואני גם אהיה בכלא, אז מה המצב?
<ג'ייקוב בארי: אנחנו לא יודעים איפה ללכת.
<ג'ייקוב בארי: לכן, אנחנו מבקשים לעזור לנו ולהכיר בנו כפליטים.
מיכל רוזין: תודה ג'ייקוב.
מיכל רוזין: מספרים לנו כל הזמן על חזרה מרצון, שהמספרים עולים, כמובן זה חזרה מייאוש, אבל מה קרה עם אלה שכן חזרו בשנתיים, שלוש האחרונים - מה קרה עם אלה שחזרו לדרום סודן?
<ג'ייקוב בארי: זאת שאלה טובה.
<ג'ייקוב בארי: קודם כל אנשים שהם חוזרים, שהממשלה אומרת שהם חוזרים מרצון, אנחנו לא חושבים שזה רצון.
<ג'ייקוב בארי: איך בן אדם יכול לחיות פה כשקוראים לך ברחובות אתה סרטן, אתה כושי, אתה לא בן אדם בכלל.
<ג'ייקוב בארי: גם ממשלת ישראל לוחצת על כפתור אדום לאנשים, ואומרת, אתם תהיו בכלא.
<ג'ייקוב בארי: איך אנחנו יכולים לחיות כך?
<ג'ייקוב בארי: אנשים שחוזרים לשם, לא חוזרים מרצונם, הם אמורים להיות פה, כי הם לא יכולים לחיות יותר, לא רוצים לסבול מהטראומה הזאת שאנחנו חיים בו, לא רוצים להיות במצב אנוש.
מיכל רוזין: היה לכם קשר עם מי שחזר, אתה יודע מה קורה?
<ג'ייקוב בארי: כן, אנשים שחזרו כרגע עכשיו הם יוצאים למקומות אחרים, כי אי אפשר להיות שם.
<ג'ייקוב בארי: אז אתה בכלא או כאילו הורגים אותך, לכן אנחנו לא יכולים לחזור לשם בכלל.
שמעון סולומון: אותה שאלה לגבי אריתראים שחזרו לאריתריאה, אתם יודעים מה קורה איתם?
<טקלה גבריהיווט: אני לא יודע בדיוק, אבל, אני יודע מה מתרחש בין כתלי מתקן הכליאה "סהרונים" והלחץ הפסיכולוגי המופעל שם.
<טקלה גבריהיווט: אנשים אלה ידעו שאין להם אפשרות להשתחרר משם והם עתידים להישאר כלואים שם לאורך שנים, מה שגורם להם להיות מתוסכלים ועל סף הייאוש.
<טקלה גבריהיווט: אני יודע שיש אנשים שחשבו שעדיף להם המוות, אפילו אם זה על אדמת אריתריאה והם חזרו לשם.
<טקלה גבריהיווט: ממה שידוע לי, כאשר הם חזרו לשם הם נעצרו לחקירה למשך שלושה ימים אבל אני לא יודע מה קרה איתם לאחר מכן.
<טקלה גבריהיווט: גם אם נחזור לאריתריאה, עדיין שולט שם המשטר הצבאי שקובע את כל החוקים והוא יכול להראות שכביכול אין שום בעייה באריתריאה, אבל לאחר מכן הם כבר ימצאו את הדרך להחזיר אותך לצבא ולכלא.
מיכל רוזין: אנחנו נחזור לעוד סיפורים ועדויות.
מיכל רוזין: סיגל, אולי תעדכני אותנו מה קורה בשבועות האחרונים סביב השביתה, סביב המעצרים, שינוי המדיניות, אפשר לקרוא לזה ככה, של משרד הפנים מאז החוק החדש, החוק למניעת הסתננות החדש, והקמת מתקן חולות.
<סיגל רוזן: אני חושבת שאולי כדאי להתחיל במה שנראה שנשכח, וזה השביתה, שביתת הרעב של הכלואים בסהרונים.
<סיגל רוזן: המספר הגיע לכמה מאות שובתים שהתחילו את השביתה יחד עם הצעדות והשביתות שהתחילו ביום ראשון שעבר.
<סיגל רוזן: ממה שידוע לנו, מנהיגי השביתה הופרדו משאר השובתים, הועברו לבית כלא פלילי בבאר שבע, הופרדו אחד מהשני, כלואים בבידוד, אחר כך הועברו עם אסירים ישראלים פליליים, שזה בניגוד לחוק.
<סיגל רוזן: לא ניתן להם לצאת לחצר, אין להם גישה לטלפון, אחת הפעילות שלנו הצליחה לפגוש אותם רק בזכות הדיונים של בית הדין, שאז ניתן היה לפגוש אותם.
<סיגל רוזן: נכון לאתמול נותרו רק 100 שובתי רעב בסהרונים, אנשים מרגישים מיואשים, גם אין להם קשר עם השובתים האחרים אז הם לא יכולים לדעת אם בכלל יש עוד שובתים מלבדם.
<סיגל רוזן: מצבם מאוד קשה.
<סיגל רוזן: חשוב לציין שמדובר באותם אנשים שיצאו לצעדת החופש, שהם היו הראשונים שבכלל גרמו לכל גל השביתות האלה.
מיכל רוזין: לכמה זמן הם נשפטו בסהרונים, הרי הם חזרו אחרי שעצרו אותם בירושלים, נערך להם שימוע, יוסי, אולי אתה תגיד לנו.
מיכל רוזין: נערך שימוע לאותם אלה שעצרו בירושלים, לכמה זמן רובם נשפטו?
<יוסי אדלשטיין: 3 חודשים, תוך 48 שעות.
מיכל רוזין: 3 חודשים בסהרונים, וחלק הוחזרו למתקן חולות, אלה שלא היו ה-48 שעות.
<סיגל רוזן: אני רוצה להתייחס למה שקורה בימים האחרונים, אין מלה אחרת לתאר את זה, חוץ ממצוד אחרי מבקשי מקלט ברחבי הערים כולם.
<סיגל רוזן: אנשים גם בעלי אשרות תקיפות, הפקחים קורעים את האשרות שלהם, לוקחים אותם לשימוע, ומוציאים להם הזמנות, הוראות שהייה לחולות.
<סיגל רוזן: נמסר פה, וזה היה מאוד מעודד, רשות ההגירה מסרה לתקשורת עוד ב-29 לדצמבר שהם לא ייקחו אבות לילדים, מאחר והחוק החדש אינו מאפשר שהייה של נשים וילדים בחולות.
מיכל רוזין: כתוב בפירוש, משפחות נשים וילדים, ניסינו לכסות הכול ותמיד יש פרצות.
<סיגל רוזן: לצערנו, אבות רבים קיבלו הזמנות, הוראות שהייה לחולות, חלקם אמורים להיכנס כבר ב-26 לחודש.
<סיגל רוזן: המאמצים שעושים ארגוני זכויות האדם בימים האחרונים, מבטל את הוראות השהייה לאותם אבות עלו בתוהו, וזה בגלל מדיניותו של משרד הפנים שלא לתת לאבות זרים בישראל שלא לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של הילדים.
<סיגל רוזן: כתוצאה ממדיניות משרד הפנים, תעודות הלידה של הילדים שנולדו בישראל רק האמהות רשומות, והתוצאה היא שהיום אנחנו מגיעים מדי יום למשרד הפנים עם אבות שמחזיקים בתעודת לידה עם שם האם, ולא יכולים להוכיח על פי מסמכי מדינת ישראל שהם אבות.
<סיגל רוזן: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת, כדי להפציר במשרד הפנים לקבל הוכחות אחרות לאבהות.
<סיגל רוזן: יש עוד דרכים, רוב האבות רובם ככולם הם נוצרים, הילדים עוברים הטבלה.
<סיגל רוזן: בתעודות ההטבלה מהכנסיות מצוין השם של האב, האם והילד.
<סיגל רוזן: הילדים שהולכים לגנים, הגננת מכירה את האב שמביא את הילד, מחזיר אותו.
<סיגל רוזן: יש עוד דרכים להתגבר על העניין הזה, ולא חייבים להיטפל דווקא לאותה תעודת לידה ששם האב לא מצוין בה בגלל שמשרד הפנים מנע כל השנים בעד האב להיות רשום בתעודת הלידה של בנו.
מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע מהמעסיקים, אנחנו נגיע ליוסי, רשמתי לי רשימה ארוכה של שאלות, ואני בטוחה שליוסי יש חלק מהתשובות לפחות.
מיכל רוזין: אנחנו גם נרצה לשמוע מעורכת הדין יסמין קונפינו.
מיכל רוזין: אני רוצה לפנות אליכם המעסיקים.
מיכל רוזין: אתם ספגתם את הנזק הגדול ביותר מהשביתה הזאת, ולמרות זאת, תמכתם והבעתם תמיכה בתקשורת, בהפגנות, ובבקשתם של מבקשי המקלט, ועל כך ספגתם ביקורת נוספת ואפילו מעליבה ופוגעת, אני אשמח לשמוע אתכם.
מיכל רוזין: נתחיל איתך, שי ברמן, ספר לנו עליך.
<שי ברמן: מנכ"ל איגוד המסעדות, הברים ובתי הקפה.
<שי ברמן: משפט קצר להתייחסות לדברים של סיגל.
<שי ברמן: אני שמעתי בימים האחרונים עשרות מקרים של הורים לילדים שפנו אלי מעסיקים ורוצים לעזור להם, ושאלו אותי איך זה, איזה עורך דין, איך אפשר, אנשים ממש כואב להם לראות את המשפחה נקרעת.
<שי ברמן: אבל אני פה כדי לדבר על המצוקה שלנו.
<שי ברמן: תעשיית המסעדות היא תעשייה שמעסיקה כ-150 אלף ישראלים, מחזור מצרפי של בערך 10 מיליארד שקל בשנה.
<שי ברמן: החשיבות של התעשייה שלנו לתעשיית התיירות בכללותה היא לא מוטלת בספק.
<שי ברמן: אנחנו חלק מהחדשנות ומהראייה של המדינה שלנו כאיזושהי אטרקציה תיירותית, ונדבך מרכזי מתעשיית התיירות.
<שי ברמן: כפי שאמרתי קודם, אני נמצא פה ממניעים אגואיסטיים לגמרי.
<שי ברמן: אני לא מתיימר להיות אביר לוחם זכויות אדם וחופש של עובדים שלנו, למרות שאנחנו מעריכים אותם, ומכבדים אותם, ואנחנו חושבים שהם אנשים טובים ועובדים טובים, ועושים את עבודתם נאמנה.
<שי ברמן: אנחנו פשוט זקוקים להם, אין לנו עסקים בלעדיהם.
<שי ברמן: אנחנו מעסיקים להערכתי מעל 10 אלפים פליטים, מבקשי מקלט, מסתננים, תקראו להם איך שאתם רוצים.
<שי ברמן: אין לנו תחליף, אין מישהו אחר שיעשה את העבודה הזאת.
<שי ברמן: האמירה כאילו שהם לוקחים עבודה של ישראלים היא אמירה של אנשים שמנותקים מהמציאות.
<שי ברמן: אין פה עניין של ישראלים לא עובדים בעבודות ניקיון.
<שי ברמן: ישראלים לא עובדים בעבודות האלה, מכיוון שהתדמית שלהם היא לא טובה, ומכיוון שזה עבודה מאוד קשה, כמו שהם לא עובדים בחקלאות, והם לא עובדים בבניין, זה לא עניין של כסף.
<שי ברמן: אני הצעתי בכלי התקשורת, ופתחנו ערוץ מיוחד כדי למצוא עובדים בשכר של 8,000, ו-9,000 שקל ברוטו.
<שי ברמן: לא היו אלינו פניות, פניות ממש בודדות לעבודה לישראלים אצלנו במסעדות ובעבודות נקיון, לכן, אנחנו צריכים אותם.
<שי ברמן: התחליף היחיד שאני יכול לחשוב עליו שאנחנו כבר רואים את זה קורה, זה כניסה של מאות שב"חים לתל אביב בעיקר.
<שי ברמן: אנחנו בדיוק בימים האלה - אתמול קראתי בעיתון כתב אישום נגד אותה מסעדה בבת ים שהכניס שב"ח נגד החוק, והרצח הטרגי של החייל תומר חזן.
<שי ברמן: אני חושב שמשרד הפנים ורשות ההגירה, והמדינה עשתה את המהלך הזה בחופזה.
<שי ברמן: היא לא חשבה קדימה, היא לא חשבה על הצורך שלנו באותם עובדים.
<שי ברמן: היא לא חשבה איך פותרים את הבעיה, אם לא רוצים לתת להם לעבוד, בסדר, מי התחליף?
<שי ברמן: התחליף הוא שב"חים, שלא התבלבלו, לא אדון גדעון סער שיבוא ויגיד לנו שאנחנו בכיינים, וקוטרים, והכול טוב ויפה.
<שי ברמן: הוא לא חשב שני צעדים קדימה, הוא לא חשב מי יחליף את אותם אנשים, ואנחנו בלעדיהם אין לנו עסק.
<שי ברמן: צריך להבין את זה, אין לנו עסקים בלי אותם מבקשי מקלט.
<שי ברמן: מדובר פה ב-10 אלפים עובדים שאנחנו לא יודעים מאיפה להביא אותם, חד משמעית.
<שי ברמן: אף אחד לא יחליף אותם, לא ינחתו פה פתאום 10 אלפים עובדי נקיון, ותיכף ידבר פה יואב בכר, מהתאחדות בתי המלון, אני לא יודע, אני מעריך שמעסיק 5,000 או 4,000 עובדים, אין לו מאיפה להביא אותם, זה משהו שהמדינה לא חשבה עליו וחבל.
<שי ברמן: אנחנו מאוד מבקשים ודורשים שאותם אנשים שיש להם מקום עבודה, לאפשר להם להמשיך לעבוד.
<שי ברמן: זה לא ייתכן, אנחנו גם מכירים אותם, אנחנו יודעים שהאנשים האלה גם לא יעזבו, זו הערכה שלי.
<שי ברמן: הערכה של הרבה אנשים אצלנו בתחום, שאנחנו מדברים עם העובדים שלנו, עם חלק מאיתנו, אנחנו משוחחים איתם, אנחנו שומעים לאן הם אמורים לחזור, ואנחנו יודעים שהם לא יחזרו לשם, הם לא יחזרו כי אין להם לאן לחזור, לכן תנו להם לפחות לעבוד לאלה שיש להם עבודה.
<שי ברמן: תודה רבה.
מיכל רוזין: יואב בכר, בבקשה.
מיכל רוזין: ספר לנו מה קורה, שמענו את הזעקה בקרב המלונאים, בעיקר מאילת.
<יואב בכר: אני מהתאחדות המלונות - מלה על הענף.
<יואב בכר: קודם כל בתיירות בארץ יש 200 אלף עובדים, בענף המלונאות נקודתית יש מעל 35 אלף.
<יואב בכר: המלונות פזורים בכל הארץ, אפשר לומר אפילו שכמעט רוב המלונות, או חלק גדול מהמלונות נמצאים בפריפריה.
<יואב בכר: רוב העובדים של המלונות הם עובדים שגרים בפריפריה, כי גם אפילו בתל אביב לפעמים חסר עובדים, ומביאים אותם בהסעות גם ממקומות של פריפריה, אנחנו מעסיקים, וכמובן רוב העובדים הם עובדים ישראלים.
<יואב בכר: פה לפעמים מתבלבלים, כי אומרים שכביכול מדברים על מספרים, ומתבלבלים, ובסך הכול רוב העובדים הם עובדים ישראלים.
<יואב בכר: רובם גרים בפריפריה, ואני אגלה לכם נתון מעניין, שרוב העובדים בענף שגרים בפריפריה, השכר הממוצע שלהם הוא מעל השכר הממוצע של אותו אזור.
<יואב בכר: זאת אומרת, התרומה לתעסוקה שלנו היא גבוהה מאוד לעובדים ישראלים, זו נקודה חשובה.
<יואב בכר: נכון, יש תפקידים, בעיקר בתחום הנקיון, כשאני אומר נקיון, אני מדבר על נקיון חדרים, נקיון שטחים ציבוריים במלון, ונקיון מטבחים.
<יואב בכר: שם, שי אמר, לא אחזור, אבל האמינו לי, זה לא רק עניין של כסף.
<יואב בכר: זאת אומרת, לשים את היד בכיס, זה הרבה פעמים אמירות מאוד פופוליסטיות.
<יואב בכר: אני כבר אומר לכם, אנחנו משלמים בתפקידים האלה יותר משכר מינימום, ולא מוצאים עובדים.
<יואב בכר: אתם יודעים שהנתון של אבטלה היום במדינת ישראל, דיברו על 5.5% אפס אבטלה, רבותיי, ובטח בתפקידים האלה.
<יואב בכר: יכול להיות שבעורכי דין וברואי חשבון יש אבטלה, אבל בתפקידי השרות ותפקידי הנקיון אין אבטלה.
<יואב בכר: שמענו גם אמירות פופוליסטיות בשבועיים האחרונים שאמרו, מה היה לפני שהיו העובדים מבקשי המקלט?
<יואב בכר: אני אומר לכם, באילת, למשל, היו לנו רשיונות לעובדים זרים.
איילת שקד: ועכשיו אין לכם רשיונות?
<יואב בכר: אין לנו אפס רשיונות.
<יואב בכר: מתי היה אפס רשיונות?
איילת שקד: מה היה ב-2007?
מיכל רוזין: חברת הכנסת איילת שקד, רק תדעי, שי ברמן מאיגוד המסעדות הבארים ובתי הקפה, דיבר על כך שמי שנכנס עכשיו זה שוהים בלתי חוקים פלסטיניים מכיוון שאין ואקום, אף פעם אין ואקום.
מיכל רוזין: כמו ששמענו מהחקלאים לפני שבוע, אין ואקום, ישראלים לא נכנסים לוואקום הזה.
איילת שקד: ברור, אבל מה היה עד 2007?
<יואב בכר: אני אומר, וחבל שהשמיצו גם אותנו באמירות של מה היה קודם?
<יואב בכר: איך הסתדרו קודם?
<יואב בכר: גם מבלבלים עם עבודה מעודפת, כל מיני אמירות שמבלבלות.
<יואב בכר: אני אדבר בקצרה.
שמעון סולומון: כשמסמנים מטרה, מוצאים את כל הדרכים, את כל המלים.
שמעון סולומון: צריך לבדוק לעומק נתונים.
<יואב בכר: המסעדנות, אני מוכרח לומר חטפו קצת אש יותר מאיתנו.
<יואב בכר: אני לא מוצא שיש מקום בענפים שתורמים לכלכלה, ושהרמה שלהם היא רמה גבוהה.
<יואב בכר: חבר'ה, קולינריה כמו שיש היום בישראל, אין בחו"ל.
<יואב בכר: אנחנו במקומות הראשונים, אז לבוא ולהשמיץ ולהגיד מי הם?
איילת שקד: מה היה עד 2007?
<יואב בכר: היה רישיונות, אישורים לעובדים זרים.
<יואב בכר: באילת היו בין 1,500, ובסוף זה ירד עד לכיוון ה-500.
<יואב בכר: אז באו ואמרו לנו, זאת נקודה שאנחנו עד היום מצטערים עליה.
<יואב בכר: אמרו לנו, תקשיבו, ב-2006, עוד מעט אנחנו הולכים להוריד גם את האישורים לבנייה ולחקלאות, אז בואו תהיו אתם ראשונים, בואו נעשה מבצע ביחד של תמריצים לעובדים ישראלים, ואמרנו להם, באמת, אם מורידים לכולם אז מה נגיד?
<יואב בכר: בלאו הכי גם יורידו לנו, אז בואו נלך לזה.
<יואב בכר: הלכנו לזה ביושר, התמריצים שהיו באותה תקופה באילת לעובדים ישראלים שיירדו, לא עשו את העבודה, לא ירדו ישראלים, אבל בשביל שלא ייראה שמישהו מסובב את המציאות, 3, 4, 5 חודשים אחרי הסיפור הזה, התחילו להגיע אותם מבקשי מקלט.
<יואב בכר: אני אספר לכם גם כאן, הראשונים שפנו זה הצבא, פנה אלינו בבקשה שנכניס אותם לעבודה.
<יואב בכר: אחר כך פנתה הממשלה, קראו לנו לישיבות במשרד הרווחה, השר הרצוג היה שר הרווחה, וביקשו מאתנו, תעזרו, תסייעו, תיקחו.
<יואב בכר: כל זה היה.
<יואב בכר: אנחנו מנסים וניסינו, אני אומר לכם, במספרים האלה, אצלנו בסדרי הגודל, זה סדר גודל של כ-3000 עובדים במקצועות הנקיון.
<יואב בכר: אני אומר בעיקר אילת וים המלח, כי אני לא בא ומבקש לתל אביב.
איילת שקד: לפני זה היה לך היתרים מאיפה?
<יואב בכר: הגיעו עובדים מגאנה, ניגריה, בשלב מסוים מהודו.
<יואב בכר: הגיעו לתקופות זמן, הגיעו בלי משפחות, עבדו מסודר, דרך אגב, כשאומרים לפעמים ירדו המספרים, אני יכול לספר לכם שאז הם עבדו במשרות כפולות, הם היו עובדים במלון מסוים בבוקר, והולכים לעבוד במקום אחר בערב, ולכן, בעצם הכפילות הזאת יצרה מצב שבפחות רשיונות היו עובדים.
איילת שקד: אין בכלל היתרים לעובדים זרים – אפס.
<יואב בכר: אפס.
<יואב בכר: זאת אפליה פעם אחת, אל מול החקלאות והבנייה.
<יואב בכר: פעם שנייה אני אומר זה צורך.
<יואב בכר: אנחנו לא באים, ותשימו לב, גם בחודש האחרון לא אמרנו מלה אחת נגד מדיניות כזאת או אחרת, יש ממשלה היא קובעת את המדיניות, אנחנו לא בעניין המדיניות.
<יואב בכר: אבל, חברים, ביקשנו עובדים זרים, ביקשנו עובדים אולי שיבואו מירדן, זו גם אפשרות, אנחנו כתבנו מכתבים לכל השרים, ואנחנו מבקשים פגישות.
<יואב בכר: אני מניח שבקרוב יהיו לנו פגישות גם עם שר הפנים, כמובן שר התיירות אתנו בעניין הזה.
איילת שקד: היום יש לכם מהגרים מאפריקה.
<יואב בכר: כמה ימים לפני השביתה התחילו ההפניות לחולות, אז חלק מהאנשים שעלו לבקש הארכת אישור של ה-ס'2א5 הפנו אותם לחולות, זה התחיל איזושהי כבר מהומה ומבוכה, ואז התחילה השביתה.
<יואב בכר: השביתה הזאת בהחלט פגעה, באילת ובים המלח זה אקוטי, רבותיי, אין למקומות האלה עורף אורבני, אין מאיפה להביא עובדים.
<יואב בכר: או חלופות, או בינתיים, כל זמן שהמתמטיקה היא בצורה כזאת, אני יודע, אומרים 54 אלף בארץ, ו-3,300 מקומות בחולות, אז למה להרחיק כאלה שעובדים?
<יואב בכר: חכו איתם, אם יהיה מענה נלך למענה, אם אין מענה, בואו נעבוד מסודר.
<יואב בכר: תודה רבה.
מיכל רוזין: אני רוצה להודות לחברת הכנסת איילת שקד שהצטרפה אלינו.
מיכל רוזין: אמרתי לפני שהגעת, שאת היית אחת מאלה מחברי הכנסת מהקואליציה, מהימין, שלא מחזיקים דעות כמו שלי, אבל בהחלט חשבת שנכון יהיה שייכנסו נציגי המחאה לכנסת, לשמוע אותם, ולדבר איתם.
מיכל רוזין: אני רוצה לנצל את ההזדמנות שאת פה, כדי לתת רשות דיבור למוסא.
מיכל רוזין: בבקשה, גם איילת שקד פה, וגם אנחנו כאן, לשמוע אותך, להקשיב לך.
מיכל רוזין: ספר לנו, תגיד לנו בעצם מה המחאה שלכם, מה הבקשה שלכם.
<מוסא עבדולאי: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה רבה לכם.
<מוסא עבדולאי: אני מהרפובליקה המרכז אפריקאית והגעתי משם לישראל לפני כמעט שש שנים, ביחד עם עוד מספר אנשים, בעקבות מלחמת אזרחים המתחוללת שם.
<מוסא עבדולאי: הגענו לישראל, משום שהאמנו שישראל מספיק חזקה ודמוקרטים כדי להעניק לנו מקלט זמני והגנה בתקופת שהותנו כאן.
<מוסא עבדולאי: בעקבות מלחמת האזרחים, כאשר אין לנו ממשלה ואין אף מנהיג שיעמוד בראשה, כל המערכות לא מתפקדות ויותר ממיליון אנשים נותרו ללא קורת גג ומצאו מקלט בנמל התעופה, שם חיים כולם, נשים הרות ילדים ותינוקות, בסבל גדול ובלי כל סיוע רפואי.
<מוסא עבדולאי: מעט מאוד מאזרחי מרכז אפריקה חיפשו מקלט בישראל, מאחר והאמין שהיא מדינה מספיק דמוקרטית וחזקה כדי להעניק להם מקלט זמני.
<מוסא עבדולאי: לצערנו הרב, אף אחד לא מוכן לעשות זאת, אפילו לא להקשיב להם כדי לדעת מה בדיוק גרם להם להגיע לכאן, הדבר היחיד שהם שומעים זה שכולם הגיעו לכאן רק כדי למצוא עבודה.
<מוסא עבדולאי: אתם חייבים להבין, שלא כל תושבי אפריקה הם עניים.
<מוסא עבדולאי: אם אתם רואים שבישראל נמצאים 54,000 תושבים מאפריקה, אל תחשבו שאנשים אלה היו עניים באפריקה.
<מוסא עבדולאי: האמינו לי, חלקם היו אנשים אמידים בעלי משרות טובות ובעלי עסקים, שהיו ברשותם מכוניות ובתים.
<מוסא עבדולאי: היה להם הכל, אותם הם נאלצו להימלט ולעזוב הכל מאחור, כולל את משפחותיהם.