GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון סולומון: שנייה רגע.
שמעון סולומון: בבית המשפט מה פסקו לך?
<שוהה: הייתי שפוט לשלוש חודש, סיימתי ובאתי לסהרונים, יש לי שנה וחצי פה.
<ענבל משש: הוא ריצה עונש מאסר - - -
<שוהה: אני יכול לספר לך.
<שוהה: הלכתי לבית משפט לפני שישה חודשים, בבית משפט, אני לא עשיתי כלום, אמרו לי ש'עשית בלגן, עשית, דרבת משהו'.
<שוהה: בבית משפט, אם עשיתי בלגן היו שופטים אותי, אבל אני לא שפוט, אמרו לי 'לך הביתה'.
<שוהה: כאילו אפילו מי שעשה את - - - נחתך בסכין, לא יודע, הלבן הזה, נראה לי ערבי, חתכו אותו בסכין, לחבר, אבל אני נכנסתי לכלא, בכלא שופט אמר לי שחרור.
<שוהה: בבית המשפט השלום באבו כביר.
<שוהה: השתחררתי ואז פתאום הגיע משרד הפנים, 'יש חוק חדש אתה הולך לסהרונים'.
<שוהה: בסדר, הלכנו.
<שוהה: אני עשיתי עורך דין, עורך דין דניאל, שילמתי לו כסף 8,500, תוך שישה חודשים הגעתי למצב שחרור, לא מצב של חולות.
<שוהה: שילמתי, ועוד אמרו במשרד הפנים, הוא דיבר עם המשרד הפנים, אמרו לו 'תשלם כסף, 6,000 שקלים ו-10,000 שקל ערבות ואתה תשתחרר'.
<שוהה: אפילו שב"ס אמר לי, אני יכול להראות לך, קצין בסהרונים, אמר - - - קיבלתי את הקבלה של האוטובוס, כדאי לי ללכת לבחוץ.
<שוהה: הוא שאל אותי 'לאן אתה נוסע?
<שוהה: ' 'לבאר שבע'.
<שוהה: 'מבאר שבע?' 'לחיפה', אמרתי.
<שוהה: זה מה שאמרתי, פתאום הגיע משרד הפנים אמר לי 'תחכה שם', שב"ס אמר לי להמתין, 'משרד הפנים מביא לך בחזרה את הוויזה שלך'.
<שוהה: בסדר, חיכיתי חיכיתי, משרד הפנים הגיע פתאום, לקח אותי.
<שוהה: אמרתי למה?
<שוהה: למה זה קרה?
<שוהה: הראיתי את הפרוטוקול שלי, רשום הכול.
<שוהה: אמר לי 'זה בית משפט עשה לך, בית משפט ומשרד הפנים זה לא אותו דבר', אמר לי, אבל למה?
<שוהה: שילמתי כסף לזה.
<שוהה: כדי לשלם את הכסף הזה, מאיפה חיפשתי?
שמעון אוחיון: למה הוא הגיע לבית משפט?
<ענבל משש: זה בית דין לביקורת משמורת, שכנראה הורה - - - אני לא מכירה את המקרה באופן ספציפי, אבל זה בית הדין, כפי הנראה, לפי הסיפור שהוא מספר, הורה על השחרור שלו ובהתאם להוראות החוק ובהתאם למדיניות, שוהים שהיו מעורבים בפלילים מופנים לחולות.
מיכל רוזין: אבל בית המשפט שחרר אותו.
<שוהה: בית המשפט שחרר אותי.
<שוהה: תוך חמישה ימים משוחרר.
<ענבל משש: הוא היה מעורב בפלילים.
<ענבל משש: אני לא מכירה, אני מוכנה לבדוק את המקרה באופן ספציפי, אבל לפי מה שהוא מספר הוא היה מעורב בפלילים.
שמעון אוחיון: מה עשית?
שמעון אוחיון: למה בית המשפט שפט אותך?
<שוהה: אבל אמרו לי התערבת, אבל אני לא התערבתי.
<ענבל משש: באיזה עברות?
<ענבל משש: מכות?
<שוהה: כן, במכות, אמרו לי.
<שוהה: אבל אפילו, הם חתכו בסכין לבן אדם.
<ענבל משש: ואתה לא?
<שוהה: אני לא עשיתי כלום.
<שוהה: אני נעצרתי, מי שעשה לא הלך לכלא.
<שוהה: מי זה?
<שוהה: ערבי ישראלי, כאילו זה לבן.
<שוהה: אבל הגעתי לבית משפט.
<שוהה: אם אני עשיתי בלגן הייתי הולך לכלא, לא לשפוט - - - אבל למה אני לא שפוט?
<שוהה: למה תוך חמישה ימים קיבלתי שחרור?
<שוהה: אם אני עשיתי בלגן?
<שוהה: תוך חמישה ימים קיבלתי שחרור.
<ענבל משש: אני מוכנה לבדוק.
<ענבל משש: אבל אין פה - - -
<שוהה: אתה שומע?
<שוהה: שחררו אותי, הביאו אותי לסהרונים.
<ענבל משש: אתה מיוצג על ידי עורך דין?
<שוהה: לא, בבית משפט לא.
<ענבל משש: עכשיו אתה מיוצג על ידי עורך דין?
<שוהה: עורך דין ממשלה.
<שוהה: כאילו שופט שפט אותי בבית משפט שלום.
<שוהה: פה, עורך דין ייצג אותי, אמרו לעורך דין 'תגיד לו לשלם כסף', שילמתי 6,000 שקל ו-10,000 ערבות - - - אבל למה הגעתי לפה?
<ענבל משש: בית משפט השלום שחרר אותך?
<שוהה: מזמן זה בית משפט שלום.
<ענבל משש: אוקיי, זו ערבות שלא אנחנו קבענו.
<ענבל משש: שילמת את זה במזכירות בית המשפט.
<שוהה: לא, במשרד הפנים שילמתי.
משה מזרחי: דברים מהסוג הזה שהם מתארים פה אמורים להיות מתועדים אצלך בתיק?
<ענבל משש: בוודאי.
משה מזרחי: הוא היה, נשפט, היה בכלא, השתחרר בערבות, החלטות של בית דין.
<ענבל משש: בוודאי, בוודאי, בוודאי.
משה מזרחי: כלומר תיקחי את שמו ואת שמו של זה שדיבר - - -
<ענבל משש: אותו אני מכירה.
משה מזרחי: ותוכלי להגיד לנו בדייקנות על מה הוא מדבר?
<ענבל משש: זה לא מפתיע, כי יש פה 79 מסתננים שהיו מעורבים בפלילים.
שמעון סולומון: אל תתגונני, אנחנו רוצים לדעת - - -
<ענבל משש: אני לא מתגוננת, אני מדברת על עובדות.
<ענבל משש: אני לחלוטין לא מתגוננת.
שמעון סולומון: אנחנו באנו ללמוד פה.
משה מזרחי: אני שואל, אבל - - -
<ענבל משש: על פניו - - -
משה מזרחי: לכן אני שואל אם יש תיק, תוכלי לתת לנו תשובה ניצחת על מה שהוא אומר.
<ענבל משש: בוודאי, אבל אני לא מבינה את עצם השאלה.
<ענבל משש: מה השאלה.
מיכל רוזין: זה הגיוני, הוא שואל האם מי שנמצא פה מתועד בגלל שהוא סודני, הסתנן, על פי המדיניות, או שאת יודעת גם את כל ההיסטוריה, מה הוא עבר, מה קרה איתו.
מיכל רוזין: זו הייתה השאלה, שאלה תמימה.
<ענבל משש: אז אני אסביר.
משה מזרחי: גם אם היא לא תמימה, היא צריכה לענות עליה.
משה מזרחי: גם על שאלות לא תמימות.
שמעון סולומון: אנחנו שואלים שאלות, אנחנו לא באנו לחינם פה.
שמעון סולומון: לא באנו בשביל שתגידי לנו ואנחנו נצדיע ונלך.
שמעון סולומון: אנחנו בודקים דברים.
שמעון סולומון: לכן תסבירי לנו לפרטי פרטים, אנחנו רוצים לדעת.
שמעון סולומון: האם עכשיו תוכלי להסביר לנו בדיוק מה המצב שלו אחרי שתבדקי?
<ענבל משש: אני יכולה להסביר לך ככלל.
שמעון סולומון: אין ככלל.
שמעון סולומון: את לא מבינה מה שאני שואל.
<ענבל משש: לגבי שני מקרים ספציפיים, שלא הכרתי, ואני מסבירה לך - - -
משה מזרחי: סתם בתור דוגמאות, לקחת ולהגיד - - - אנחנו שומעים פה כל מיני טענות.
משה מזרחי: מאוד יכול להיות שיש לך תשובות נורא טובות לתת לנו, מתוך התיק.
<ענבל משש: לא, אז אני מסבירה שוב - - -
משה מזרחי: ובזה נגמר העניין.
<ענבל משש: לא, אני מסבירה - - -
משה מזרחי: אני רוצה להקל עלייך ואת ממשיכה.
שמעון אוחיון: אני מציע שהיא תיקח את המקרים הללו ותיתן לנו תשובות.
<ענבל משש: אני לא הבנתי את עצם השאלה, אבל בסדר.
<שוהה: אני לא הגעתי לכלא, זה אותו כלא, נשבע לכם, תדעו, אנחנו נראים פה עכשיו אנחנו חמודים, כאילו בפנים, אבל פה מאוד קשה.
<שוהה: למה שילמנו כסף - - - ?
<שוהה: למה - - -? זה כלא.
<ענבל משש: אני לא הבנתי בכלל, מה השאלה?
<ענבל משש: למה הוא כאן?
<ענבל משש: החוק קובע שכל מי שיש קושי בגירושו יכול להיות מופנה למרכז לפי החוק.
<ענבל משש: מה השאלה עכשיו?
משה מזרחי: היית בסהרונים?
<שוהה: כן.
משה מזרחי: יכולת לצאת מסהרונים?
<שוהה: לא יכולתי לצאת.
משה מזרחי: מפה אתה יכול לצאת?
<שוהה: אבל לאן אני יוצא?
שמעון סולומון: איך קוראים לך.
<ענבל משש: ענבל משש.
שמעון סולומון: מה התפקיד שלך?
<ענבל משש: אני ראש תחום, אחראית על הפעילות של רשות ההגירה.
שמעון סולומון: אז אני רוצה שתדעי, אנחנו לא מקבלים פה תשובות כאלה.
שמעון סולומון: למה את מתגוננת?
שמעון סולומון: אנחנו - - -
<ענבל משש: אני מדברת איתך - - -
משה מזרחי: עכשיו אם היו אומרים לך, שם בסהרונים או פה, איפה היית רוצה?
<שוהה: - - -
שמעון סולומון: מה הסיפור שלהם?
שמעון סולומון: מה הייתה הנקודה שבה הבאתם אותם לפה, בעבור מה?
<ענבל משש: הוראות החוק ומדיניות הממשלה.
<ענבל משש: אם הוא היה מגיע ללשכה בתל אביב ומקבל - - -
מיכל רוזין: בוקר טוב, שלום.
מיכל רוזין: חברת הכנסת מיכל רוזין, נעים מאוד.
מיכל רוזין: מתורגמן?
<מוחמד: כן.
מיכל רוזין: לאיזה שפה?
<מוחמד: ערבית.
<אלברט אבוחצירה: יש אפשרות לכל שוהה שנמצא היום במתקן להגיע לפה ולהגיד 'אני רוצה לעבוד', הוא נרשם פה ויש לו כרטיס עבודה.
<אלברט אבוחצירה: הוא מקבל פנקס עבודה, נרשם לו על ידי מי שמעסיק אותו בתוך המתקן מאיזה שעה עד איזה שעה הוא עבד, לא מרמים אף אחד ולא יבוא ויגיד כן עבדתי/לא עבדתי, הכול נרשם, כמה הוא עבד, ולפי זה הוא מקבל את השכר.
איילת שקד: והיום אתה אומר שהם בינתיים לא רוצים לעבוד.
<אלברט אבוחצירה: היום הם לא רוצים.
<אלברט אבוחצירה: יש 16 שמוכנים לעבוד, אבל בגלל הלחץ החברתי הם עובדים מחוץ למגורים, בכל מיני עבודות, תחזוקה, ניקיון.
<אלברט אבוחצירה: אני באמת שהייתי רוצה, כמו בסהרונים, להעסיק כמה שיותר.
<אלברט אבוחצירה: כי איך אני אומר?
<אלברט אבוחצירה: אם הם עסוקים הם לא מעסיקים.
מיכל רוזין: אז איך אתה באמת פועל ביחד איתו?
מיכל רוזין: למה הם לא רוצים לעבוד?
<מוחמד: אני לא יודע.
<מוחמד: אנשים צריכים עבודה יילכו לפה, לא צריך עבודה - - - יש אנשים שצריכים עבודה, יש אנשים שלא צריכים.
מיכל רוזין: לא צריכים כי הם לא צריכים כסף, או שהם לא רוצים לעבוד פה, כי זה בתוך המתקן?
<מוחמד: הם לא צריכים - - -
מיכל רוזין: מה אתם עושים כדי לעודד אותם לעבוד?
<מיכאל זלודובסקי: קודם כל סתם דוגמה, אם בן אדם הגיע לכאן והוא מבקש עבודה, קודם כל יש נהלי בטיחות בכל השפות, שפה ערבית, אמהרית, תיגרית, אנגלית, עברית, הוא קורא את הכללים, חותם על זה, אחר כך קורא וחותם על ההסכם שהוא מוכן לעבוד.
<מיכאל זלודובסקי: סתם דוגמה, הנה, פה, כללי בטיחות בשפה העברית.
<מיכאל זלודובסקי: זה אותו דבר.
מיכל רוזין: זה מוקרא להם בעל פה גם?
<מיכאל זלודובסקי: כן, הוא קורא את זה, אני מסביר לו.
<מיכאל זלודובסקי: אחר כך הוא יקבל כרטיס, אחר כך אני אלך איתו לרופא, אני אקח אותו לרופא, הרופא ייתן לו אישור ואנחנו שואלים אותו - - - ניקיון, ספרות, גינון, עבודות שטח.
מיכל רוזין: כמה הוא מקבל?
<מיכאל זלודובסקי: 20 שקלים ביום.
<אלברט אבוחצירה: זה בינתיים.
מיכל רוזין: מה זה בינתיים?
<אלברט אבוחצירה: עד שהשר לא יחתום על התקנות, הם מקבלים 20 שקלים.
<אלברט אבוחצירה: במידה שזה יהיה יותר הם יקבלו - - - זה יותר נכון מקדמה.
<אלברט אבוחצירה: אם יוחלט שזה יהיה 40 שקל, הם יקבלו את הכול.
<קריאה: הם יקבלו אחורה גם?
<אלברט אבוחצירה: כן, בטח.
מיכל רוזין: לא הבנתי, למה מראש זה לא משולם?
<אלברט אבוחצירה: היום, באין תקנות, אז אנחנו - - -
מיכל רוזין: מי צריך להתקין את התקנות?
<אלברט אבוחצירה: השר אמור לחתום עליהן.
מיכל רוזין: השר לביטחון פנים?
מיכל רוזין: בחוק, דרך אגב, הכול היה שר הפנים.
מיכל רוזין: הוא התעקש שבכול הוא יהיה.
מיכל רוזין: אנחנו הכנסנו מדי פעם 'בהתייעצות', אבל הוא התעקש שזה הכול יהיה.
<אלברט אבוחצירה: בכל מקרה, היות שיש חילוקי דעות אנחנו משלמים 20 שקלים בינתיים.
<אלברט אבוחצירה: אם יוחלט שיהיה יותר הם יקבלו יותר.
מיכל רוזין: כמה הם מקבלים בסהרונים?
<אלברט אבוחצירה: תלוי איפה.
<אלברט אבוחצירה: אם זה בתחזוקה, אם זה בחדר האוכל.
<אלברט אבוחצירה: בדרך כלל בחדר האוכל זה 12 שקל ליום, כי זה מזון ו - - -
מיכל רוזין: ובמקומות אחרים?
מיכל רוזין: מה השכר הכי גבוה?
<אלברט אבוחצירה: הוא יכול להגיע ליותר.
<אלברט אבוחצירה: אם לדוגמה יש פרויקט שאני צריך לשפץ אגף או משהו, אז אני משלם לו בהתאם לפרויקט והוא יכול להגיע להרבה כסף, הרבה הרבה כסף.
<איתי עצמון: השר לביטחון פנים, בהסכמת שר האוצר.
<איתי עצמון: (סיור בחצר)
<אלברט אבוחצירה: לכל 140 יש כזה מתקן.
מיכל רוזין: הביומטרי זה חובה?
<אלברט אבוחצירה: הביומטרי, ברגע שהוא יוצא מהאגף, על מנת שהדלת תיפתח לו, הוא רק שם אצבע והוא יוצא.
<אלברט אבוחצירה: אנחנו צריכים לדעת איפה הוא, אם הוא בפנים או בחוץ.
<אלברט אבוחצירה: אם הוא יוצא מהשער החוצה הוא לוחץ ביומטרי, אנחנו יודעים אם הוא בפנים או בחוץ.
<אלברט אבוחצירה: היום הכול ידני, ברגע שזה יהיה ביומטרי - - -
<אשר שריקי: ההיפך, זה בא להקל עליו.
<קריאה: ואם הוא לא רוצה, הוא חייב?
<אלברט אבוחצירה: (סיור במועדונית)
מיכל רוזין: אתם מלמדים אותם על מה?
מיכל רוזין: אנחנו אחרי סוכות, לקראת מה?
<סופית קויימן: עכשיו אנחנו עושים עבודות על עץ השדה בשבעת המינים, אז צובעים ועשינו איתם יצירה, מכינים פרחים, עוטפים אותם, אחרי זה לוקחים לחדרים, בשבוע הבא, כשזה יתייבש, הם צובעים, יש לנו פה עצים מהמורה לאמנות.
מיכל רוזין: ולמה כל כך מעט מגיעים?
<מיה: מה שקורה זה שגם יש לנו חוג אמנות שמגיע לפה, הם פשוט אומרים אחד לשני לא להגיע.
<מיה: הם מעבירים אחד לשני 'אל תגיעו, אנחנו לא רוצים, אנחנו לא רוצים להגיע לחינוך', ואנחנו מבחינתנו מביאים להם גם את המדריכים ויש לנו גם מדריך לספורט שמגיע לפה.
<מיה: הזמנו עכשיו את כל הציוד והכיתה פה שלידנו תהיה כיתת ספורט, עם כל הציוד, ואנחנו קוראים להם.
<מיה: השיטה עובדת שאני שמה שלטים, הם מורידים אותם, אני אומרת להם, אני ממש מגיעה כל בוקר, אם זה לבוא לאחד אחד ולהגיד להם להגיע והם אומרים לי שהם לא רוצים.
מיכל רוזין: טוב, יש התנגדות לשתף פעולה.
<מיה: הם לא רוצים.
<מיה: בדיוק.
שמעון אוחיון: ואיך אלה מגיעים בכל זאת?
<מיה: יש כאלה שמגיעים.
מיכל רוזין: אז לא מתנכלים להם או משהו?
מיכל רוזין: אין התנכלות למי שכן מגיע, למי שמשתתף?
<מיה: לא.
<אלברט אבוחצירה: אם אני אדע שיש התנכלות, אני לא ארשה.
מיכל רוזין: לא, עצם זה שהם באו זה אומר שאין התנכלות.
שמעון אוחיון: זה משנה אם זה סודני או אריתראי?
שמעון אוחיון: מי בא לפעילות כזאת?
<מיה: הסודנים.
<מיה: האריתריאים - - -
שמעון אוחיון: האריתריאים לא.
<מיה: ממש בצורה - - - היה פה והגיעו שבעה והלכו.
<אלברט אבוחצירה: בסהרונים זה ההיפך, האריתריאים משתפים פעולה.
<סימה פרבר: בדיוק.
<סימה פרבר: אני עובדת בסהרונים כבר שש שנים.
<סימה פרבר: שם אנחנו פשוט עוצרים את ה- - - היו נכנסים עשרים והיינו מבקשים - - - כי הכיתה מלאה.
<סימה פרבר: פה זה מצב הפוך.
שמעון אוחיון: וחוץ מהפעילות האמנותית מה עושים?
<מיה: אני מביאה להם כדורי ספורט, ספרים.
שמעון אוחיון: יש תכנית ללימוד כללים, לימוד פרונטאלי, שיעורים בתחומים שונים?
<אלברט אבוחצירה: אנחנו נותנים פה רק חינוך בלתי פורמלי.
<מיה: הם מעל גיל 18.
<מיה: מעל גיל 18 לא נותנים פה (המשך הסיור)
<אלברט אבוחצירה: בפלחים 8-9 אנחנו נראה יותר מבנים כאלה, אלה מבנים להכשרה מקצועית.
<אלברט אבוחצירה: יכול להיות שבהמשך, אם יוחלט שתהיה הכשרה מקצועית וילמדו אותם מקצועות שיש במדינות שלהם, אז יש לנו מספיק - - -
מיכל רוזין: למה יש כוונה להכשיר אותם?
<אלברט אבוחצירה: אני לא יודע אם יש מטרה כזו, אני אומר שאם תהיה מטרה כזו, אז יש כבר את המבנים מוכנים להכשרה מקצועית.
<אלברט אבוחצירה: מה שיוחלט, אנחנו מוכנים בהתאם.
מיכל רוזין: אפשר להכשיר אותם לבניין וחקלאות, צריך ידיים עובדות בישראל.
<אלברט אבוחצירה: אנחנו מדברים על הפלח הזה, שהוא מאכלס כ-1,120, בסך הכול המבנים האלה עדיין לא מאוכלסים אבל - - -
מיכל רוזין: רגע, איפה האריתריאים שאמרת שהם - - -
<אלברט אבוחצירה: האריתריאים נמצאים באגף פה.
<אלברט אבוחצירה: נלך לשם?
מיכל רוזין: יש לנו את שמעון שהוא יכול לדבר איתם.
מיכל רוזין: (אגף האריתריאים)
מיכל רוזין: מדברים עברית קצת?
<שוהה: אנגלית.
שמעון סולומון: אני יכול לדבר איתם.
<שוהה: זה לא הגיע בכלל, זה לחמישה בבוקר הגיע, לאחרי צהריים זה לא הגיע ככה.
מיכל רוזין: לא הבנתי, זה לארוחת בוקר?
שמעון סולומון: זה הגיע לארוחת בוקר?
מיכל רוזין: זה קר, זה עכשיו הגיע.
<שוהה: זה לא היה בבוקר, אני לא אכלתי עדיין ארוחת - - -
<ישי: זה היה במקרר.
<ישי: אני פה מלווה את המקום הזה.
<ישי: זה כאן כל הבוקר.
<ישי: הייתה החלטה ביניהם לא להוציא את זה, כי הם ידעו שיש ביקור.
<ישי: לא להוציא את ארוחת הבוקר.
<ישי: האוכל הגיע עוד אתמול בלילה.
מיכל רוזין: מי אתה?
<ישי: אנחנו גם נפגשנו, ישי.
מיכל רוזין: תזכיר לי מאיפה?
<ישי: בקיבוץ.
<ישי: אני אגיד לך משהו.
<ישי: אני אחד הממונים במשרד הפנים.
<שוהה: אף אחד לא - - -
משה מזרחי: מה הם טוענים שם?
<שוהה: זה הגיע היום.
<שוהה: עכשיו זה הגיע.
<שוהה: אני לא אכלתי בבוקר.
<שוהה: אנחנו קמים בשעה 6.
<שוהה: אני קם בשעה 6, כדי לחתום.
<שוהה: אז למה אני לא ראיתי אוכל?
מיכל רוזין: כולם צריכים לקום כדי לחתום ב-6?
<קריאה: זה מגמתי עכשיו להביא את זה לפה ולהראות את זה.
<שוהה: תשמעי, קודם כל אנחנו לא ראינו את זה.
<שוהה: גם כן אנחנו לא מחלקים אוכל, הם צריכים לחלק לנו.
<שוהה: אנחנו לא אוכלים, כל הזמן, גם כן זה אחר.
<שוהה: כל הזמן בבוקר אנחנו לא אוכלים, ארוחת צהריים מביאים לנו אוכל.
משה מזרחי: מי הביא את זה לפה?
<שוהה: אנחנו לא יודעים.
משה מזרחי: לא יודעים מי הביא את זה?
<שוהה: לא יודעים, מתי אתם באתם - - -
משה מזרחי: באתם עכשיו ראיתם את זה פה ככה?
<שוהה: כן, כן.
משה מזרחי: אה.
משה מזרחי: אין לכם מושג מי הביא לפה.
משה מזרחי: באתם, מצאתם פה ארגזי אוכל.
משה מזרחי: תתפזרי מפה.
משה מזרחי: יאללה.
משה מזרחי: ממזרים, החבר'ה האלה.
משה מזרחי: באו מצאו פה את הארגזים.
מיכל רוזין: זה הערבות של ה-7,000 שקל.
<שוהה: תראה, 7,000 שילמנו.
משה מזרחי: ראיתי.
משה מזרחי: הייתה פה בעיה, תיכף נעלה את זה בסיכום, אני בדקתי גם עם העורך דין של הצד השני.
מיכל רוזין: אני יכולה לקחת את זה?
<שוהה: את יכולה לקחת, כן.
מיכל רוזין: יש לך העתק?
<שוהה: יש לנו, כן.
משה מזרחי: בטוח?
מיכל רוזין: שלא תישאר בלי זה.
מיכל רוזין: קח.
שמעון סולומון: צלמי את זה.
משה מזרחי: הם נפלו בקו התפר.
משה מזרחי: הוא והשני.
משה מזרחי: דיברנו עם עורך הדין שלו.
משה מזרחי: הם נפלו בקו התפר, בין החוק, יש החלטת בית משפט כולל הפקדה, מה שקורה, הכסף שלהם שבוי שם, מישהו צריך לטפל שהכסף ממשרד הפנים יחזור - - -
מיכל רוזין: יחזור אליהם.
משה מזרחי: או לבחון משפטית איך באמת - - -
מיכל רוזין: בסדר, אנחנו נטפל בזה.
משה מזרחי: החוק הצליח ללכוד אותם.
שמעון סולומון: יש עוד עניין, איך שהם משתחררים, הם מחכים ומביאים אותם לפה.
שמעון סולומון: בית המשפט משחרר אותם ומיד מביאים אותם.
מיכל רוזין: בסדר, אבל זה מותר על פי החוק.
משה מזרחי: זו לא ערבות לשחרור להגיע הנה.
מיכל רוזין: טוב, חבר'ה, תודה, אנחנו רואים אתכם, שומעים אתכם, אנחנו מעלים את כל הטענות ואנחנו נמשיך להיאבק ולהעלות את הטענות ועכשיו אנחנו נשב איתם ונגיד את הדברים בצורה ברורה.
מיכל רוזין: תחזיקו מעמד.
מיכל רוזין: היום אתם מקבלים חברים חדשים שמגיעים לכאן.
<שוהה: תודה.
משה מזרחי: בתיאבון.
<שוהה חדש: אני כמעט שש שנים.
מיכל רוזין: ומה, קיבלת זימון להגיע לכאן?
<שוהה חדש: כן.
מיכל רוזין: תוך 30 יום, והתייצבת היום, אני רואה.
מיכל רוזין: כמה עוד התייצבו איתך?
מיכל רוזין: כמה הגיעו?
<קריאה: כרגע חמישה.
<אלברט אבוחצירה: מאיפה אתם, מאילת?
<שוהה חדש: מאילת.
מיכל רוזין: יש הבדל?
מיכל רוזין: כי תל אביב הגיעו יותר מאוחר?
מיכל רוזין: טוב, תחזיקו מעמד.
מיכל רוזין: אנחנו פה כדי לבדוק את תנאי המחיה, אבל אנחנו גם נמשיך במאבק שלכם לזכויות אדם.
<שוהה חדש: תודה.
<שוהה חדש: (סיכום הסיור)
מיכל רוזין: אני רוצה לעשות איזה שהוא סבב ממש קצר, כדי שכולנו נוכל להגיע למרכז בשעה סבירה ולאן שצריך.
מיכל רוזין: אני רוצה לעשות סבב של משרדי ממשלה, אם יש משהו להוסיף, המשרד לביטחון פנים, משרד המשפטים, משרד הבריאות, משרד הרווחה, רשות האוכלוסין.
מיכל רוזין: מירב, את רוצה להתחיל?
<מירב שמואלי: אני אגיד רק שעוד לפני הביקור מה שעניין אותי, בסהרונים, בגבעון, אנחנו עשינו הכשרות לזיהוי קרבנות סחר בבני אדם לפי נוהל של השב"ס, אז מאוד עניין אותי לדעת אם ניתן לעשות הכשרות כאלה גם פה לצוות, אבל נאמר לי שהסגל פה עבד קודם בסהרונים ועבר את כל ההכשרות וכולם מכירים את הנוהל, אז במובן הזה זה בסדר.
<מירב שמואלי: מעניין אותי לדעת מה היה בהכשרה הזאת של החמישה ימים, אם הייתה התייחסות לנפגעי תקיפה מינית, גם אם זה לא סחר, כי חלקם עברו דברים מאוד קשים.
<אלברט אבוחצירה: גם הנושא הזה, במהלך ההכשרה של הסגל - - -
<אשר שריקי: לכלל הסגל, לאו דווקא לעובדים הסוציאליים.
<אשר שריקי: כולם.
<אלברט אבוחצירה: על ידי קלרה.
מיכל רוזין: מי זו קלרה?
<אלברט אבוחצירה: קלרה, ראש תחום עבודה סוציאלית, היא הייתה בסהרונים והבאנו אותה לפה.
שמעון אוחיון: היא פה.
<אלברט אבוחצירה: אנחנו בכוונה העברנו אותה לפה.
מיכל רוזין: זאת אומרת שבהכשרה הזאת הנושא הזה עלה, גם הנושא של העינויים, כי אנחנו יודעים שיש גם השפעות של בריאות הנפש.
<מירב שמואלי: לפעמים אחרי הרבה זמן.
מיכל רוזין: בדיוק, שזה יכול לצוץ דווקא עכשיו, במיוחד כאלה שכן היו חופשיים, לאו דווקא אלה מסהרונים, שהיו חופשיים ופתאום מכניסים אותם לכאן, זה יכול לעורר את הפוסט טראומה בצורה מחודשת, לכן חשוב מאוד דווקא להידרש במקום הזה.
מיכל רוזין: ואתם יודעים, לפעמים זה יכול להיות מישהו שבא ומתלונן כל היום על כאבים ולא מוצאים לו שום דבר, כאבים פיזיים, כשבעצם העניין נפשי.
מיכל רוזין: אני יודעת שברווחה הקדישו לזה תקציב, אבל לא לגבי פרטני, אלא יותר קבוצות.
מיכל רוזין: מה קורה עם זה?
<ברכה וייס: הנושא הזה בהחלט בתהליך.
<ברכה וייס: ללא ספק הפניות הן מעטות מאוד והדרך היא דרך ריצ'ינג אאוט.
<ברכה וייס: זה סיפור תהליכי שהוא ממש בראשיתו.
<אשר שריקי: פה במתקן אין אף אחד ממשרד הרווחה.
מיכל רוזין: שזה לא בסדר, יש 11 תקנים שמשרד הרווחה תיקן למקום.
<אשר שריקי: אנחנו כרגע תקננו, אני חייב להגיד את זה לפרוטוקול, לאור זה שמשרד הרווחה לא הצליח להעמיד פה עובדים סוציאליים, תקננו אנשי שב"ס, שלוש עובדות סוציאליות במשרה מלאה, שלנו, כי חשוב שיקבלו פה מענה, קודם כל.
<אשר שריקי: אחר כך נראה מי ייתן מה ייתן, אבל קודם כל שתהיינה פה שלוש עובדות סוציאליות.
מיכל רוזין: אז למה בעצם זה המצב?
<ברכה וייס: ככל שאני יודעת זה ההסכם.
<ברכה וייס: ההסכם הוא כזה שהשב"ס מביא לכאן את התקינה ומשרד הרווחה מתקצב את זה.
<אשר שריקי: ההסכם היה הפוך.
<אשר שריקי: לא שאנחנו ניתן את השירותים הסוציאליים, אתם, אבל לא חשוב.
מיכל רוזין: אני אבדוק את זה עם מנחם וגשל, אני מבינה שהוא זה שהנהיג את הנושא.
מיכל רוזין: אני אבדוק איתו.
מיכל רוזין: בהחלט גם הבנתי מווגשל, שכן תהיה פה נציגות של משרד הרווחה.
<ברכה וייס: כפיקוח.
<אשר שריקי: גם פיקוח אין.
מיכל רוזין: נבדוק את זה איתו.
מיכל רוזין: נאמר פה שגם פיקוח אין.
מיכל רוזין: כלומר זה לחלוטין בידיים של השב"ס.
משה מזרחי: הוא מדבר על עובדות סוציאליות ואת מדברת על פיקוח.
משה מזרחי: זה משהו שונה.
שמעון אוחיון: לא, היא אומרת שהיא מתקצבת לשב"ס את אותם תקנים והיא אמורה לפקח, ופה הוויכוח.
<אשר שריקי: - - - כי אף אחד אחר לא נתן מענה.
מיכל רוזין: קצינות חינוך זה משהו אחר.
מיכל רוזין: משרד החינוך לא הקציב סכום למתקן חולות, לעומת זאת משרד הרווחה, אני יודעת שהוא הקציב סכום מאוד גדול וגם היה אמור להיות צוות פה.
משה מזרחי: וזה יהיה סידור הקבע?
<אשר שריקי: כנראה שכן.
מיכל רוזין: אני אבדוק את זה.
<אשר שריקי: הרעיון הראשוני היה שהעובדים יהיו עובדי משרד הרווחה.
מיכל רוזין: על זה צריך לשאול את משרדי הממשלה, מה הוא התכנון.
מיכל רוזין: טליה, אני חושבת שזה חשוב להבין את זה, מי פה מממן ומי צריך לנהל, כי אם אומרים פה מהכלא שהם הבינו - - -
<טליה אברבוך: אני מבינה מי מממן, אבל אני רואה שבפועל הם אפילו לא איישו את התקינה שאושרה להם.
מיכל רוזין: לא, אבל יש פה אי הבנה, כי היא טוענת 'אתם צריכים לאייש ואנחנו מעבירים תקציב'.
מיכל רוזין: אני הבנתי מווגשל שגם מתקננים את האנשים ומאיישים אותם.
מיכל רוזין: אז בואי נבדוק את זה, זו נקודה חשובה לבדיקה בין משרדי הממשלה.
מיכל רוזין: תמיד איכשהו זה נופל בין משרדי ממשלה.
<אלברט אבוחצירה: אבל נכון לרגע זה לא חסר אנשי - - -
מיכל רוזין: בסדר, הפניות זה חלק מהעניין.
<טליה אברבוך: יכול להיות שעל הרקע הזה קרה משהו, אבל צריך לבדוק את זה.
<טליה אברבוך: (היו"ר משה מזרחי)
<דנה ביטן: אם אפשר לשאול.
<דנה ביטן: ראיתי שיש פה אנשים עם כל מיני סממני דת כאלה ואחרים.
<דנה ביטן: האם יש פה אפשרות תפילה?
<דנה ביטן: האם יש אנשי דת שמגיעים לבקר פה?
<דנה ביטן: איך זה עובד מבחינת הנוהל?
<אלברט אבוחצירה: יש פה חופש דת לכל דת.
<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לך שהאריתריאים והסודנים מתפללים, הראיתי את זה, אפילו ירדנו לפרטים בבנייה של המתקן הזה, אפילו לשטוף רגליים.
<אלברט אבוחצירה: כל מה שצריך.
<אלברט אבוחצירה: אנשי דת שמגיעים לפה זה רק בתיאום מול הרבנות של שב"ס.
<אלברט אבוחצירה: אין שום בעיה, יש חופש דת, הכול.
<דנה ביטן: זאת אומרת אפשר לתאם עם רבנות שב"ס - - -
<אשר שריקי: אני אגיד לך יתרה מזאת, למרות שלא נשאלנו.
<אשר שריקי: אתמול הגיע לפה איש דת, ללא תיאום, והוא רצה להיכנס ולהתפלל יחד עם השוהים.
<אשר שריקי: עשינו ההיפך, הודענו לשוהים שמי שרוצה שייצא החוצה, ויצאו משהו כמו 150 שוהים והתפללו איתו בחוץ.
משה מזרחי: מה זה איש דת?
משה מזרחי: מי זה שבא למשל אתמול?
<אשר שריקי: כומר, למשל.
<אלברט אבוחצירה: יכול להגיע כומר.
משה מזרחי: מקומי, ישראלי?
<אשר שריקי: כן, ברור.
<אלברט אבוחצירה: למה אנחנו עושים את זה דרך רבנות שב"ס?
<אלברט אבוחצירה: שלא כל אחד ישים לי כפייה וייכנס לפה.
<אשר שריקי: במקרה של אתמול הוא הגיע ולא תיאם.
<אשר שריקי: אם הוא היה מתאם הוא היה גם נכנס.
משה מזרחי: טוב, אני לא רואה שהם יפתחו פה ישיבה, אבל לא חשוב.
משה מזרחי: כן, גברתי?
<ויקטוריה קסלר: ממשרד הבריאות.
<ויקטוריה קסלר: היו מספר דברים בסיור היום, גם מאנשי המרפאה וגם מהשוהים במתקן, אל"ף, עוד לא מולאו כל ההתחייבויות של שב"ס כלפי המרפאה, ואת זה ביקשנו לקבל ממנהל אזור של מד"א בכתובים.
<ויקטוריה קסלר: עוד חסר להם - - -
שמעון אוחיון: מה למשל?
<ויקטוריה קסלר: מחשוב רשומה רפואית, למשל.
<ויקטוריה קסלר: אנחנו ידענו שבהתחלה יהיה עיכוב, אבל כרגע עדיין הרשומה מתנהלת - - -
<אלברט אבוחצירה: בשלב הזה זה מתבצע ידנית, מי שאמור לעשות את זה הוא מד"א, החוזה עם מד"א מול משרד הבריאות, מד"א צריך לעשות את כל הדברים האלה.
<אלברט אבוחצירה: עד לאחרונה הייתה פה ניידת טיפול נמרץ - - -
<ויקטוריה קסלר: לא קשור.
<ויקטוריה קסלר: ניידת טיפול נמרץ זה משהו אחר וזה משהו אחר.
<מיקי דור: זה מחשוב וכמה דברים טכניים במרפאה.
<ויקטוריה קסלר: בכל מקרה אנחנו נעביר לכם ברגע שנקבל ממד"א את רשימת המכולת.
משה מזרחי: יש לי שאלה, הסידור הזה עם מד"א יהיה סידור קבוע?
משה מזרחי: או שאמור להיות סידור קבע מול משרד הבריאות?
<מיקי דור: תראה, לא היה לנו אף ספק אחר שיכול היה להרים את הפרויקט בלוח הזמנים שקבענו.
משה מזרחי: זה ברור לי, זה אני מבין.
<מיקי דור: לכן זה נקבע איתו, קיבלנו את הפטור המתאים.
<מיקי דור: אם זה יעבוד זה יהיה סידור קבוע.
<ויקטוריה קסלר: אנחנו נעקוב כמובן אחרי שביעות רצון של כל הצדדים והאיכות של השירות הרפואי הניתן במקום.
משה מזרחי: כי זה אמור להתרחב פה.
<ויקטוריה קסלר: התכנית היא מודולרית.
<אלברט אבוחצירה: אני יכול להרחיב בנושא הזה.
<אלברט אבוחצירה: אנחנו עוקבים אחרי ההתנהלות של מד"א.
<אלברט אבוחצירה: אם ההתנהלות תימשך ככה, אנחנו נצטרך לקחת את זה אלינו ולתת את הטיפול כמו שאנחנו יודעים לתת.
<ויקטוריה קסלר: קודם כל התכנית שהוגשה היא תכנית מודולרית.
<ויקטוריה קסלר: כרגע עוד לא הגענו אפילו לשלב הראשון שיהיה לי שוהים.
<מיקי דור: אנחנו מהתחלה רצינו שזה יהיה השב"ס, השב"ס סירב, וזה היה הפתרון - - -
משה מזרחי: הם כנראה לא מספקים את השירות כמו שצריך.
<ויקטוריה קסלר: רגע, אני רוצה להמשיך להגיד מה לא בסדר.
<אלברט אבוחצירה: סליחה, לא שהם לא מספקים את השירות.
משה מזרחי: אם יש בעיה, בשביל זה יש משרד הבריאות.
<מיקי דור: אבל אני אשמח לשמוע.
<אלברט אבוחצירה: אם אני מספק את התרופות ואני מספק את כל המחשוב ואת כל הדברים האלה, אז אני, שירות בתי הסוהר, הייתי מעדיף גם לספק את האנשים שלי - - -
<ויקטוריה קסלר: אבל זו לא הייתה העמדה של נציב השב"ס.
<אלברט אבוחצירה: זה לא אומר שחסר תרופות וזה לא - - -
<מיקי דור: ההנחיה שקיבלנו, לאחר ששב"ס סירב בתוקף לעשות את זה - - -
<אשר שריקי: מיקי, הוא מדבר מהגיגי לבו.
<אשר שריקי: זה לא נוגע אליו, זה לא ברמה שלו.
<מיקי דור: גם לא שלנו.
<מיקי דור: בתרופות, אנחנו משפים את השב"ס על כל הוצאה, כל גרוש.
משה מזרחי: - - - היא עומדת מול משרדי הממשלה והיא צריכה, יש לה את האחריות לקיים את מה שנקבע.
<ויקטוריה קסלר: בדיוק, כי יש מִנהלת.
<ויקטוריה קסלר: לא צריך להיבהל מזה, זה לא ביקורת.
<ויקטוריה קסלר: זה מאוד קונסטרוקטיבי, מה שאנחנו עושים.
<ויקטוריה קסלר: שני נושאים נוספים שנשמעו.
<ויקטוריה קסלר: אחד, שמי שמגיע בלילה, כביכול לכאורה המרפאה סגורה.
<ויקטוריה קסלר: מהשיחות שלי עם השוהים הם פשוט לא יודעים מה הם אמורים לעשות בלילה.
<ויקטוריה קסלר: הם לא יודעים שהם צריכים לפנות לשוער או לתורן, כדי שיקרא לחובש.
<ויקטוריה קסלר: הם פשוט לא יודעים מה לעשות, הם מגיעים למרפאה, דופקים בדלת והמרפאה סגורה, כאשר דלת ממול נמצא החובש.
<ויקטוריה קסלר: לכן חשוב מאוד שכל השוהים יידעו, אולי לשים כרזות, אולי על המרפאה עצמה, אולי מסביב, וגם לחדד.
<ויקטוריה קסלר: גם היו כאלה שאמרו שהם פנו לשוערים ושוערים לא ידעו לכוון אותם, אמרו להם שהמרפאה סגורה.