GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה מזרחי: בגלל זה אני אמרתי שמה שקורה פה זה אנטיתזה, כי מה שהשר מקרין פה, גם על מערכת החינוך, הוא עומד בניגוד גמור למדיניות של שר אחר - - -
מיכל רוזין: של הממשלה, והוא חלק מהממשלה.
משה מזרחי: זו אותה ממשלה.
משה מזרחי: אנטיתזה גמורה, חברה.
משה מזרחי: למה אנחנו מקיימים פה דיונים, שאנחנו פה - - -
<שרית רוטשילד: אז מה אתה מציע לנו?
משה מזרחי: לא, לא, לא, דקה, דקה.
מיכל רוזין: חברה, חבר הכנסת מזרחי ברשות דיבור, סליחה.
מיכל רוזין: אני נתתי לו את זכות הדיבור.
משה מזרחי: לא, אין לי מילה רעה.
משה מזרחי: אני אומר - - -
מיכל רוזין: משה, אני מבקשת, אתה בזכות דיבור, לא מפריעים לו לדבר, הוא אומר את עמדתו, הוא אומר עמדה חשובה.
מיכל רוזין: הוא לא בא אליכם בטענות ולא אומר לכם, הוא גם לא בא בטענות, הוא מציג לכם את הדילמה - - -
משה מזרחי: לא, זה נשמע כאילו.
משה מזרחי: אין לי טענות.
משה מזרחי: זאת אומרת הגישה הזאת שמקרין השר, או שאתם מובילים אותה במו ידיכם הכבירה, אם היא הייתה נדבקת גם במקומות האחרים, היינו במקום אחר באמת.
משה מזרחי: עכשיו, הצעת החוק הזאת שהוא דיבר עליה, זו דוגמא למשל, שהיא מדברת בהסדרה של מדיניות הגירה.
משה מזרחי: אין אותה, בכוונה נמנעים ממנה.
משה מזרחי: לא רוצים להיכנס לזה, בורחים מזה, כמו שפה, למעט בבועה החינוכית, בורחים מפתרון הבעיות שאמרתי, אין לזה קשר, הוא לא יכול לפתור את עניין בעיות המעמד, הן קשורות למדיניות ההגירה.
משה מזרחי: לא רוצים לעסוק בזה.
משה מזרחי: העמימות הזאת מאפשרת להם להתנועע באופן מאד חופשי, שיסלח לי, תוך הפרה מאד קשה של הזכויות.
משה מזרחי: בן אדם, בן אדם, בן אדם, כן, אמרנו את זה קודם, וזה מאד מצער.
משה מזרחי: הצעת החוק הזאת, שהיא בסך הכל אימוץ של אמנה בינלאומית, שאנחנו היינו בין הדוחפים לה, בין היוזמים שלה, בין הראשונים לחתום עליה.
משה מזרחי: זה לא ייאמן, ואתם ברור לכם גם למה, להסדרת מעמדם של פליטים.
משה מזרחי: שזה אומר איך להסדיר את העניין הזה באופן שהוא גם פרקטי וגם ערכי ונורמטיבי, והבחורים האלה, אלוהים אדירים, שנמצאים, זה פשוט לא להאמין שהמדינה שהשקיעה בו, בבחור הזה, היא גם תארוז אותו למתקן חולות.
משה מזרחי: זה פשוט לא נתפס.
מיכל רוזין: זה הפרדוכס שעליו מדבר חבר הכנסת מזרחי.
משה מזרחי: הנה, רציתם עכשיו בקליפת אגוז את האנטיתזה הזאת, שאנחנו מדברים.
משה מזרחי: עשו איתו מעשה - - -
מיכל רוזין: נגמר, עכשיו הוא כבר לא יהיה.
משה מזרחי: שלא יאמן.
משה מזרחי: ועכשיו בן רגע, אותה יד של אותה מדינה וממשלה, אלוהים, איזו סכיזופרניה, והיא תיקח אותו, היא תיקח אותו לשם, למתקן, זה לא ייאמן.
משה מזרחי: זה ממש צריך לשכב מתחת לגלגלי הרכב שיבוא לקחת אותו לשם.
משה מזרחי: סליחה שאני לקחתי את זה קצת למקום אחר.
משה מזרחי: ולכן אני רוצה להגיד באמת מילה טובה.
משה מזרחי: באמת אני שותף לדיונים שלפעמים האוזן נובלת.
משה מזרחי: ופה, באמת, יישר כוחכם על מה שאתם עושים, זה פשוט, איך אומרים, זה ממלא אותי בתקווה כבירה.
משה מזרחי: סליחה, עוד משפט.
משה מזרחי: בדיון הזה שנוגע לאחר הוא אני, הוא מדבר שזה סוג של תהליך.
משה מזרחי: אז שיסלח לי, האחר הוא אני זה מקום המדינה, מאז המקום שממנו נולדנו למדינה הזאת - האחר הוא אני, הוא היה צריך להיות על השולחן.
משה מזרחי: מה זה הוא לא על השולחן?
משה מזרחי: ואתם יודעים בדיוק על מה אני מדבר.
משה מזרחי: חזרנו ממשלחת שיצאנו, של הכנסת, ביום השואה הבינלאומי מאיזה שהוא מקום.
משה מזרחי: אז אני אסגור את המעגל פה.
משה מזרחי: אני בא מדיון למטה, מוועדת הפנים, בגלל שצור ניהל אותה, אתה כל הזמן רואה את מירי רגב שם, הוא איננו, אז אמרתי לא יכול להיות, זה אחרת פתאום.
משה מזרחי: האחר הוא לא אני.
משה מזרחי: היה שם דיון עם העניין הזה של שילוב מוגבלות, האחר, המוגבל, שילוב מוגבלויות בקהילה.
מיכל רוזין: התחלתי בזה את הישיבה, שבאתי מהישיבה שם.
משה מזרחי: חבל לכם על הזמן, כאילו כמה שנים?
משה מזרחי: מה?
משה מזרחי: יש פה משהו יותר עמוק ממה שהשר מדבר עליו, לא עניין של שלושה חודשים.
מיכל רוזין: תודה חבר הכנסת מזרחי.
מיכל רוזין: ביטאת את - - -
משה מזרחי: סליחה שאני - - -
שמעון סולומון: כשאמרנו גם צריך לבדוק בריאות, אז אחד האנשים שהשתתף אמר – אבל הם מסתננים.
מיכל רוזין: בוא נאמר שלא נאמרו פה דברים שנאמרו בישיבות קודמות, ואני שמחה שממערכת החינוך, מי אם לא ממערכת החינוך במדינת ישראל, נשמע באמת את ערכי השוויון.
מיכל רוזין: אני רוצה לתת לעוד שלושה דוברים, ואם יש עוד אז תעשו לי סימן.
מיכל רוזין: הגננת מגן יותם באילת, אודי כהן מבית שמואל בירושלים, אלי נחמה, שרק העיר, אבל רוצה להוסיף.
מיכל רוזין: אנחנו חותרים לסיום, אז אם למישהו מאד דחוף שיעשה לי סימן.
<אחלאס אבו סלח: טוב, אני הגננת אחלאס מגן יותם באילת, משנת 2007 עד היום.
<אחלאס אבו סלח: אני קצת רואה את הדברים אחרת ממה שמתנהל פה, כי הגן אצלנו פועל ממש בצורה אחרת לגמרי.
<אחלאס אבו סלח: הגן שלנו נחשב ומתנהל כמו כל גן רגיל שנמצא באילת.
<אחלאס אבו סלח: הוא מקבל תמיכה גם מהרשות, גם מפקחת שלנו, גם .... והכל מתנהל ממש טוב ויפה, ואין הבדל בין הגן שלנו, שקיים באילת, לכל גן אחר, ומקבלים את כל הסיוע, את כל התמיכה, טיפול במקום.
שמעון סולומון: מי מממן את זה?
שמעון סולומון: זה במימון של מי?
<אחלאס אבו סלח: של עיריית אילת.
מיכל רוזין: ואחר כך לאיזה בית ספר הם הולכים?
<דרורי גניאל: אני אענה לך ברשותך.
<דרורי גניאל: עולים לכיתה א' על פי אזור המגורים.
<דרורי גניאל: בדרך כלל הם גרים בשכונות מוחלשות, אבל אנחנו מווסתים את זה לתוך בתי הספר בעיר.
מיכל רוזין: ולגבי שפה?
מיכל רוזין: הם מדברים כרגע ערבית בגן?
<אחלאס אבו סלח: לא.
מיכל רוזין: עברית וערבית?
<אחלאס אבו סלח: בגן כמעט אין ילדים, המספר התחיל להצטמצם לאט לאט, היו לנו ילדים סודנים שהם דוברי ערבית, בשלוש השנים האחרונות כמעט ושלושת רבעי הילדים בגן הם דוברי אמהרית וטגרית, אז אנחנו מתנהלים בשפה הזאת.
מיכל רוזין: אוקיי, אז המידע שהועבר אלי לא היה מדויק.
מיכל רוזין: כן, אודי כהן, בבקשה.
<אודי כהן: כן, שלום, אני אודי, אני המנהל של גן ניצנים, שזה גן ילדים בתוך מכלול גנים שהוקם על ידי התנועה הרפורמית ביחד עם עיריית ירושלים, כשהמטרה הייתה לעשות גן מכינה למערכת החינוך העירונית.
<אודי כהן: יושבים פה השותפים שלנו, זימי, שהוא מנהל בית הספר הניסויי, שהוא בעצם החלוץ של קליטת ילדי זרים, ויש פה את ארגון המתנדבים בתוך ירושלים, שבאמת עושים עבודה טובה, וכולנו עובדים די ביחד בסיפור הזה, וכמובן צחי מהעירייה.
<אודי כהן: זה גן עירוני, עם תוספת שלנו, של העמותה, יחד עם תרומות והרבה מתנדבים.
<אודי כהן: הבעיות שאנחנו בעצם הגענו אליהן זה כמו שהוזכר פה, גם הנושא של אפס עד שלוש, שלא מטופל כרגע, שאני מאמין שהבעיה בתל אביב הרבה יותר גדולה.
<אודי כהן: בתוך הקטנים אנחנו בעצם מכינים אותם למערכת החינוך.
<אודי כהן: מה שקורה, אנחנו צריכים את כל התוספות של סלי השילוב שגם כן דובר עליהם.
<אודי כהן: אחת הבעיות שעלו זה גם הנושא של צילה, של טרכטנברג, של צהרונים ליום ארוך, חופשות.
<אודי כהן: כל הילדים האלה במערכת החינוך בעצם בגלל, שוב, בעיה של להוכיח הכנסה, בגלל שהם בלי תעודות זהות, בגלל כל הדברים האלה, נופלים בין הכיסאות וכשמגיעות החופשות הם בעצם לבד וההורים שלהם גם לא יכולים לטפל בהם באותם זמנים, שזה דבר שמחויב טיפול די דחוף, אני חושב שיותר בבתי הספר.
<אודי כהן: אצלנו עוד איך שהוא יש להם מסגרת, אבל עדיין זה דבר שדורש תשומת לב מאד דחופה.
<אודי כהן: בית הספר, הגנים, הם המקום שבו בעצם מתרכזות הבעיות.
<אודי כהן: אנחנו פוגשים את ההורים, את המצוקות שלהם בתוך בית ספר.
<אודי כהן: המערכת שקיימת כיום, אני לא יודע איך זה בתל אביב, בירושלים יש עובדת סוציאלית אחת בחצי משרה, אם אני לא טועה היא פה, מיכל.
<אודי כהן: הייתה פה לפחות.
<צחי גולן: לכל העיר.
<אודי כהן: לכל העיר, שמטפלים בעצם בבעיות רק של מבקשי המקלט ולא בשל מהגרי העבודה.
<אודי כהן: אנחנו חושבים שצריך פשוט לשים עובד סוציאלי בתוך בית הספר, למנהל, למנהלת, יש סמכות מסוימת גם מול ההורים.
<אודי כהן: הם נתקלים בבעיות האלה, לתת איזו שהיא אוטונומיה, אפילו על סמך דיווח של מנהלי בתי הספר, מנהלי המוסדות החינוכיים, שיוכלו להגיד אנחנו צריכים עובד סוציאלי או שניים, מורות שילוב, כל הדברים האלה, על סמך מספר התלמידים והמצוקות שקיימות.
<אודי כהן: יש ילדים - - -
מיכל רוזין: שמענו את השר, הוא בהחלט התחייב שנעביר לו בצורה מסודרת את הדברים והוא בהחלט יבחן את הנושאים האלה, גם בשיתוף פעולה עם משרד הרווחה.
מיכל רוזין: ישבה פה עוזרת מנכ"ל משרד הרווחה, היא שמעה את הדברים.
<אודי כהן: ויש עוד נושא שהועלה עכשיו על ידי המתנדבים, זה באמת הבעיה של הגירושים, או ההפניה למתקן חולות, של הורים לילדים שנמצאים במערכת.
<אודי כהן: מישהו חייב לפתור את זה, כי אם הורה יוזמן לשם - - -
מיכל רוזין: הייתה התחייבות של שר הפנים, אני מבקשת שכל מקרה כזה יובא לידי הוועדה.
מיכל רוזין: כל מקרה, כי הייתה התחייבות של שר הפנים.
מיכל רוזין: אני מודה שהייתה פה איזו שהיא-.
מיכל רוזין: אני הכנסתי לחוק בעזרת, אני חייב לומר חברת הכנסת מירי רגב, בוועדת הפנים, הכנסתי את הנושא שמשפחות לא יהיו, בצורה מופרשת שייאמר שילדים ממשפחות לא יהיו בחולות.
מיכל רוזין: לצערי הרב לא חשבנו על האופציה שיפרידו משפחות וייקחו את הגברים לחוד למתקן, ולכן זה לא נאמר בפירוש.
<שי אבידן: זה לא רק הזימון עצמו, זה גם התהליך שנותנים להם תור לעוד חודש או עוד כמה שבועות, כשהם בלי ייצוג, בלי - - -
מיכל רוזין: אנחנו יודעים.
מיכל רוזין: הוועדה הזאת דנה בנושא הזה.
מיכל רוזין: לצערי, זו, כפי שאמר חבר הכנסת מזרחי, זו מדיניות הממשלה: יד אחת אומרת בואו תשתלבו במערכת החינוך ותלמדו ותהיו שווים וילד הוא ילד, ויד שנייה תמשיך את המדיניות הזאת כלפי ההורים, כי המטרה היא להתיש אותם - זה על פי תפיסת עולמי – להתיש אותם, וגם הממשלה אומרת את זה.
מיכל רוזין: אני לא ממציאה את זה.
מיכל רוזין: להתיש אותם על מנת שיקומו וילכו מפה, שלא תהיה להם פשוט סיבה להישאר כאן.
מיכל רוזין: רוצים באמת להתיש אותם, בגלל זה מתנהל כל ציד בני האדם ברחובות, בגלל זה מעבירים אותם בכלל למתקן חולות.
מיכל רוזין: כל העניין הוא להצליח שכמה שיותר אנשים יעזבו כאן מרצון, כי לא ניתן להעזיבם.
מיכל רוזין: זוהי מדיניות הממשלה כפי שאתם יודעים, רובכם, שומעים בתקשורת.
מיכל רוזין: אני מתנגדת למדיניות הזאת.
מיכל רוזין: בתוך המדיניות הזאת עדיין אנחנו צריכים לטפל בדברים שעולים מהשטח, ממצוקות השטח, כל עוד האוכלוסייה הזאת נמצאת כאן.
מיכל רוזין: אנחנו כמובן מתנגדים בכלל למתקן חולות, אני מתנגדת למתקן חולות ולהעברת מבקשי המקלט למתקן חולות; אבל כל עוד זה מתקיים, אז אנחנו בוודאי נדאג שלא יגיעו לא בוגרים של מערכת החינוך ולא אותם בעלי משפחות.
מיכל רוזין: זו נקודה חשובה מאד ואנחנו - - -
<אודי כהן: רק עוד נקודה אחת בנושא הבריאות, זה הוזכר כבר.
<אודי כהן: ילדים שמגיעים אלינו צריכים לשלם ביטוח בריאות, וגם אז ברוב המקרים לא נותנים להם את מה שמגיע להם בסופו של דבר.
<אודי כהן: זה הרבה כסף, וזה בסופו של דבר פוגע גם בילדים, גם במערכת שלנו.
<אודי כהן: אני חושב שצריך לעגן פה כמה דברים בסיסיים, על מנת - - -
מיכל רוזין: גם זה יושב על שולחנה של שרת הבריאות, שהייתה כאן בוועדה.
מיכל רוזין: לצערי, שוב, זה חלק מהמדיניות הכוללת, שלא לתת להם לא ביטוח בריאות, להיות בסל ביטוח בריאות, ולא בסל רווחה.
מיכל רוזין: זה הולך ומשתנה.
מיכל רוזין: אנחנו מקווים שהדברים הולכים לכיוון יותר חיובי, אבל אני חייבת לומר שוב, כמו שאמרנו, אנחנו עושים במסגרת המצומצמת שלנו, אבל המדיניות היא מדיניות של הממשלה, מאד ברורה.
מיכל רוזין: הם לא מתביישים בה או מסתירים אותה, היא ברורה, היא מגמתית, ואנחנו בין הטיפות ואתם מכירים את זה מהשטח, גם אתם בין הטיפות.
מיכל רוזין: אני רוצה לתת קודם למוחמד חסן חוסיין עומר.
מיכל רוזין: כן, בבקשה, בוגר המערכת, שהנה דוגמא, אתה פשוט הרמת לו להנחתה, כי הוא הבנתי אבא למשפחה.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: כן.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: אני מוחמד, הגעתי לארץ לפני 6 שנים, הגעתי עם אמא שלי ועם האחים הקטנים שלי, ויש לי אחות גדולה, היא חולה, מטופלת.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: למדתי פה, הייתי בן 14.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: למדתי בבית ספר, סיימתי עם תעודת בגרות, תעודת טכנולוגיה ולפני כמה זמן הלכתי לחדש את הוויזה, ואז קיבלתי הזמנה לחולות.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: מה שקרה שם פשוט, אמרתי שאני עם משפחה ואמרו לי כן, אנחנו יודעים שאתה עם משפחה.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: אז דיברתי איתו והוא אמר לי, הוא הציע לי משהו, אם אתה רוצה לא להיכנס לכלא אז לך תשכנע את אמא שלך ותחזרו לסודן, ככה אתם לא תכנסו לכלא.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: זה מה שהוא אמר לי פשוט.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: לא ידעתי מה לעשות.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: אני לא יכולתי לעזוב את המשפחה.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: אני בעל משפחה.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: אני חי בלי אבא 12 שנה, אז אני צריך לעזור לאמא.
<מוחמד חסן חוסיין עומר: אני לא יודע מה לעשות.
מיכל רוזין: אלי נחמה, מנהל ביאליק רוגוזין, ביקשת להוסיף דברים, אז כן, בקצרה.
<אלי נחמה: מוחמד הוא בוגר הקמפוס שבו מתחנכים היום 970 תלמידים ובשנה הבאה אנחנו עוברים את ה-1,100 תלמידים בתכנון, מגן ועד י"ב, מלמעלה מ-48 מדינות, יש אומרים 51, אנחנו די הפסקנו לספור.
<אלי נחמה: אפרופו הפלורליזם שאנחנו הנהגנו בבית הספר, אצלנו מלמדים היום 8 שפות אם, כולל טיגרינית וטגלוק, מתוך אותה תפיסה שאנחנו לא יודעים לכמה זמן הם יישארו פה, ולקיחת האחריות שלנו ההוליסטית היא: הם כרגע בישראל, אבל מה יילד יום אני לא יודע, ואת זה אני חייב לומר שהתפיסה הזאת לכורח לאזן בין הזהות הישראלית לבין הזהות שלהם והמורשת שלהם, נולדה אצלי אחרי הגירוש שחווינו חזרה לדרום סודן, כש- 35 תלמידים בין לילה בעצם עזבו את בית הספר.
<אלי נחמה: אבל אני רוצה לקחת את הסיפור האישי של מוחמד ושל עוד חברה נהדרים שנמצאים כאן, ולומר משהו.
<אלי נחמה: אני איש חינוך, אני לא פוליטיקאי, אני עובד ציבור, ואני חושב אבל שאם אני מצטרף לקריאתו של חבר הכנסת מזרחי, אז אני חושב שהתפקיד של כל חברי הכנסת שהם חברי הוועדה וכבוד השר, ושבאמת ראוי לכל ציון הכוח של משרד החינוך והפתיחות שלו, וההכרה בצרכים של הילדים.
<אלי נחמה: אני חושב שהתפקיד שלהם, כפוליטיקאים, הוא לייצר ברית שהיא חוצת קווים מימין ומשמאל, כי אם אנחנו אומרים אדם הוא אדם וילד הוא ילד, אז זה לא משנה מאיזו מפלגה אתה, כשאתה מאמין בערכים האלה.
<אלי נחמה: ולכן, כמו שכבר הוכחנו את זה בעבר, בקמפוס ובאמנה שלו, שהיו שותפים לה אנשי רוח ואנשי ציבור, אנשי רווחה, אני בריאות וחוק, אני חושב שזאת המשימה של חברי הכנסת.
<אלי נחמה: הדבר השני שאני רוצה לומר הוא, שאני מציע, אם יותר לי, שמשרד החינוך יקים איזו שהיא ועדה שתהיה לאורך כל השנה, ב-on going, מכיוון שהתנאים משתנים כל הזמן והמציאות משתנה ואי אפשר לבנות רק על מפגשים שכאלה.
<אלי נחמה: ואם תוקם במשרד החינוך תחת המנכ"לית, השר, ועדה אד-הוק, כלל ארצית, כי תראו, רק בבית הספר שלי יש 970, שזה בערך אולי מה שיש במחוז אחר, בכל המחוז, ואני מתמודד איתו ואנחנו עם פיצוץ אוכלוסין, כשבשנה הבאה אין מקום לתלמידים בבתי הספר בתל אביב, בבתי הספר המסומנים, הצבועים כבתי ספר כאלה.
<אלי נחמה: הבקשה שלי, זו בקשה נוספת - - -
<הילל הילמן: אז למה לא מערבבים אותם בכל בתי הספר האחרים?
אברהם מיכאלי: משלבים, יש גם וגם.
<אלי נחמה: רק שנייה.
<אלי נחמה: יש גישות ויש גישות, לכן אני מציע שתקום ועדה.
<אלי נחמה: את קמפוס ביאליק רוגוזין אני מנהל רק שלוש שנים, הוא קיים כבר 9 שנים, הוא הוכיח את ההצלחות שלו.
<אלי נחמה: אל תאשימו אותי בחוסר צניעות, אבל אנחנו הגענו ל-91% זכאות לבגרות בקיץ האחרון.
<אלי נחמה: אני חושב שזה מודל שאם בעולם מכירים בו ורואים אותו כמשהו שאפשר להעתיק אותו, אז אני חושב שגם בארץ אפשר הרבה ללמוד מתוכו, אבל אני אומר את זה מתוך מקום שאני חושב שהאחריות שלנו היא להבין שאנחנו מתעסקים באוכלוסייה לא של החינוך המיוחד, אבל באוכלוסיה עם צרכים מיוחדים.
<אלי נחמה: ולכן צריכה להיות פה איזו שהיא הנחיה, כמו שהגברת חיים, מנהלת מחוז דרום, כמו שגברת חיה שיטאי במחוז תל אביב, דואגת לי, עד כמה שהיא יכולה, בהקצאה של שעות, העירייה מנסה לתמוך.
<אלי נחמה: אבל צריכה להיות פה החלטה מגבוה, שמכירים בזה כמוסד בעל צרכים מיוחדים אד הוק.
מיכל רוזין: מישהו לא דיבר וחייב לדבר?
מיכל רוזין: אני נותנת לשניכם ואז אני מסכמת, בבקשה.
<אסנת כהן ליפשיץ: אני משערת שנגיד דברים דומים.
<אסנת כהן ליפשיץ: שמי אסנת כהן ליפשיץ, מהקליניקה לזכויות מהגרים במרכז האקדמי ברמת גן.
<אסנת כהן ליפשיץ: אני מייצגת את מוחמד כאן.
<אסנת כהן ליפשיץ: כבוד השר דיבר קודם על זה שיש לנו רק ארבעה בוגרי מערכת החינוך, עם צווי שהייה, שהוציאו להם הוראות שהייה, אז בינתיים יש לנו רק ארבעה, אבל גם הבקשות כלפי הארבעה האלה לא נענו עד עכשיו.
<אסנת כהן ליפשיץ: אני שלחתי כבר פנייה דחופה לפני שבוע למשרד הפנים, וביקשתי שיבטלו את הוראת השהייה.
<אסנת כהן ליפשיץ: למוחמד יש נסיבות נוספות מעבר להיותו בוגר מערכת החינוך, אבל הילדים הבאים בדרך.
<אסנת כהן ליפשיץ: וכשחבר הכנסת מזרחי מדבר על ילד הוא ילד, אז אנחנו צריכים להבין שרק פיטר פן נשאר ילד, וילד הוא ילד הוא אדם, וכל הילדים האלה, שמערכת החינוך חיבקה אותם בצורה כזו, שזה לא מתקבל על הדעת האבסורד שמדובר על השר גדעון סער, בכובע שלו כשר החינוך הוא חיבק את מוחמד, והיום, בכובע שלו כשר הפנים, הוא שולח את מוחמד, מוחמד הילד, למתקן השהייה חולות.
<אסנת כהן ליפשיץ: הדבר הזה הוא מצב שמדינת ישראל לא יכולה להשלים איתו, וכששר החינוך אומר לי זה במנדט של שר הפנים, זה לא נכון.
<אסנת כהן ליפשיץ: זה המנדט של ממשלת ישראל, זה המנדט של כולנו, וצריכים לעשות יד אחת כדי למנוע את המצב הזה.
<אסנת כהן ליפשיץ: הם ארבעה היום, ארבעה שלא ניתן להם מענה, ככה יעבור והם יהיו 40 והם יהיו 400 אם יש פה.
<אסנת כהן ליפשיץ: תודה רבה.
מיכל רוזין: כן, בקצרה, זה באותו נושא?
<שרית רוטשילד: כן.
<שרית רוטשילד: קוראים לי שרית רוטשילד, אני הצד האישי של הסיפור.
<שרית רוטשילד: איסו במקרה הגיע אלינו הביתה.
<שרית רוטשילד: ממש אני לא ל"ו, לכל אחד מכם זה היה יכול לקרות, שיגיע ילד כזה אליו הביתה, עם כל מה שזה אומר, עם הקושי העצום של גיל הנעורים בגיל הזה, עם הפרידה שלו מהאם הביולוגית, להיות הבן שלי.
<שרית רוטשילד: לא פשוט בכלל.
<שרית רוטשילד: נסענו בשבוע שעבר יחד למשרד הפנים.
<שרית רוטשילד: זאת השפלה שאין דומה לה.
<שרית רוטשילד: לא נתנו לי להיכנס, לא שאלו את איסו שאלה אחת אפילו, לא היה שימוע.
<שרית רוטשילד: הכנו לו תיק שלם ממשרד עורכי דין הכי מפואר בארץ, עם הצהרה של בן הזוג שלי, שהוא מנהל מחלקה בבית חולים, סגן מנהל בבית חולים, עם הצהרה שלי שהוא על גבנו, שהוא בתוך הבית שלנו, שכלכלית אני נושאת אותו על גבי והכל עלי.
<שרית רוטשילד: שום דבר.
<שרית רוטשילד: חולות.
<שרית רוטשילד: זה מה שקיבלנו, בגסות שאין דומה לה.
<שרית רוטשילד: בגסות שאין דומה לה.
<שרית רוטשילד: ואני שואלת, איך אפשר להפוך בן אדם יצרן, שעשה את כל הדרך והוא מבין ממני, הוא ראה גם את שני הבנים שלי מתגייסים לצבא, הוא ראה את כל התהליך.
<שרית רוטשילד: איך אפשר להפוך אדם כזה לפרזיט?
<שרית רוטשילד: להכניס אותו לכלא.
<שרית רוטשילד: בואו נדבר על זה.
<שרית רוטשילד: זה מקום שיש בו שלוש ארוחות חינם והוא צריך לצאת ולהיכנס, מבית שנותן לו הכל.
<שרית רוטשילד: למה?
מיכל רוזין: טוב, אנחנו לגמרי מזדהים.
מיכל רוזין: אנחנו ביקרנו גם, אתם יודעים, אני לקחתי את הוועדה שבוע שעבר ביום ראשון.
מיכל רוזין: לא נעים להגיד, אבל יום לפני אושויץ, אנחנו ביקרנו שם, אנחנו אמרנו את הדברים באופן חריף.
מיכל רוזין: מדובר מבחינתנו בכלא, גם אם אפשר לצאת ולהיכנס.
מיכל רוזין: זה עדיין אתה חי בגדרות.
מיכל רוזין: אני חושבת גם שיש בעיה להכניס בני 18 ו-19 עם בגירים שם.
מיכל רוזין: חלקם דרך אגב השתחררו מהמערכת הפלילית, לא מסהרונים, מבתי כלא פליליים לאחר משפט.
מיכל רוזין: יש באמת בעיה קשה מאד.
מיכל רוזין: לא ברור לי כיצד מתקבלות ההחלטות במשרד הפנים, אבל אנחנו נמשיך ונדון איתם בעניין הזה.
מיכל רוזין: קודם כל מאד מאד להודות לכם, לפני חברי הכנסת ולפני השר, להודות לכם שבאתם והעליתם את הדברים.
מיכל רוזין: הדברים נשמעים, הדברים מאד מאד חשובים.
מיכל רוזין: יש לנו משימות גדולות לפתור של מדיניות הגירה גדולה ושל מדיניות בכלל כלפי מבקשי המקלט, אבל יש לנו גם בסופו של דבר תפקיד כוועדה בכנסת, לפקח על משרדי הממשלה ולפתור באמת גם את הכשלים והקשיים שקורים בדרך.
מיכל רוזין: ולא כל דבר נפתר במכתב לשר.
מיכל רוזין: אני כותבת הרבה מכתבים לשרים, גם אני לא מקבלת לא מענה ולא פתרון, ולכן טוב שיש ועדה, ולכן יש מנגנון דמוקרטי של ועדות בכנסת, שמעלות נושאים ואנחנו מפקחים על משרדי הממשלה.
מיכל רוזין: אני באמת מברכת גם את השר שהגיע לכאן, גם את משרד החינוך שלאורך השנים באמת נקט במדיניות שונה ממשרד הרווחה וממשרד הבריאות, ונאמרו פה באמת, כמו שאמרו חברי הכנסת, דברים קשים בעבר מהמשרדים האלה, ונתן באמת את המענה הבסיסי לכל ילדי הזרים ששוהים בישראל, ללא הבדל.
מיכל רוזין: לפחות ללא הבדל בקבלה שלהם למערכת.
מיכל רוזין: ברגע שאנחנו חופרים טיפ-טיפה כפי שראינו פה, יש צורך כן למשרד החינוך, והוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון את הצרכים העולים משילוב ילדי הזרים, מתן תקצוב הולם.
מיכל רוזין: זה לא יכול ליפול רק על העיריות, במיוחד כשזה נופל רק על כמה.
מיכל רוזין: כמובן הדרכה פדגוגית מדהימה.
מיכל רוזין: בעניין הזה אני יכולה לנסות להמליץ לשר, אני חושבת שזה בהחלט רעיון, שיקים במשרדו צוות, לעיסוק, אתם יודעים, בהתחלה זה היה אד-הוק, הם נכנסו למערכת אז התמודדו עם מה שקרה.
מיכל רוזין: היום אנחנו יודעים שהם כאן, צריך להתמודד עם זה וצריך לשקול ריכוז מול פיזור.
מיכל רוזין: כבר ראיתי שהתחילו פה דיונים, לא רציתי לפתוח את זה, אבל האם אנחנו מרכזים את האוכלוסייה או מפזרים, איך אנחנו משלבים, האם לימודי שפה, האם לימודי התרבות, האם מלמדים עברית וביאליק, או מלמדים גם שפה אחרת ותרבות וכדומה, ומורשת.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה נכון למשרד החינוך לעשות איזו חשיבה מחדש של הדברים, לעשות מן – בואו נעצור שנייה ונחשוב כיצד אנחנו מתמודדים עם הנושא.
מיכל רוזין: בוודאי לנקוט עמדה, אני חוזרת על העניין הזה, לכל בתי הספר בישראל, לגבי הנושא של מבקשי המקלט, לגבי מהגרי עבודה, לגבי כל הנושא של האני הוא אחר, שאין ספק שאני מבינה את השר, שאומר אנחנו 65 שנה, יש אוכלוסיות שהיו פה עוד לפנינו, עוד לפני ה-65 שנה האלה, ועוד לא למדנו לקבל אותם.
מיכל רוזין: יש לנו הרבה מה לעשות בעניין הזה, אבל בוודאי עכשיו יש פה נושא חשוב, הוא צריך לעלות בשיעורי חינוך.
מיכל רוזין: אין סיבה שהמורים לא יקבלו ערכות, שידעו איך לדבר על הנושא.
מיכל רוזין: אני בהחלט בעד לפתוח את הנושא, לדבר עליו.
מיכל רוזין: זה עדיף מאשר להסתיר, או שהם רק ישמעו דברים בבית, או ברחוב או בתקשורת.
מיכל רוזין: בסופו של דבר, הקריאה הכי חשובה אולי שיוצאת מפה היום, שהוועדה קוראת לממשלה להפסיק את זימונם לחולות של מי שהגיעו לישראל כקטינים והשתלבו במערכת החינוך במסגרות שונות.
מיכל רוזין: לא יתכן, כפי שנאמר פה, הפרדוקס שבעוד זרוע אחת של הממשלה – משרד החינוך – מחבקת את אותם נערים, משקיעה בהם ופועלת לשיקומם ולחינוכם, זרוע אחרת מורידה את המפעל הזה לטמיון, שולחת אותם למתקן חולות, כמו שאמרתי, עם מבקשי מקלט בגירים, שנסיבות חייהם בישראל שונות לחלוטין, יש הבדל גדול.
מיכל רוזין: שוב, אני לא רוצה גם לפתוח בכלל את המדיניות של מי מגיע לחולות ואת מי שולחים ראשון לחולות.
מיכל רוזין: גם זה נאמר בישיבה הקודמת שלנו, עם נציגי רשות ההגירה.
מיכל רוזין: אבל אנחנו מחזקים את דרישת
מיכל רוזין: כם באופן גורף - אני חושבת שהשר יצטרף אליה – שבוגרי מערכת החינוך לא יישלחו למתקן חולות.
מיכל רוזין: אני מציעה שכן נעביר בצורה מסודרת לשר החינוך, לא לשר הפנים, את רשימת הבוגרים, על מנת באמת שלא יהיה מצב שבו יגידו לא ידענו, כן ידענו.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה חשוב ואנחנו כמובן פה בשביל לעקוב ולפקח.
מיכל רוזין: תיידעו אותנו בכל שעה, בכל רגע.
מיכל רוזין: זה לא הדיון האחרון בנושא.
מיכל רוזין: אני חברת הכנסת מיכל רוזין, יושבת ראש הוועדה לעובדים זרים, אני יזמתי את הביקור פה היום.
מיכל רוזין: חשוב לומר, אנחנו באים מכל סיעות הבית, יש לנו עמדות אידיאולוגיות שונות לגבי הנושא של מבקשי המקלט, הפליטים, אבל אני חושבת שיש אחדות דעים לגבי העובדה שאם כבר מדיניות הממשלה היא לכלוא כאן את האנשים, מן הראוי שיהיו להם את התנאים הבסיסיים ההולמים והראויים.
מיכל רוזין: אנחנו שמענו בשבועות האחרונים עדויות קשות לגבי המצב, גם מבחינת חימום, גם מבחינת ביגוד, גם מבחינת מזון.
מיכל רוזין: אנחנו באנו היום לראות את הדברים בעיניים שלנו, לשמוע באמת, גם ממנהלי המקום וגם כמובן מהשוהים בו, ואנחנו מקווים שאנחנו כמובן נגלה מציאות אחרת.
שמעון סולומון: בוקר טוב.
שמעון סולומון: חבר הכנסת שמעון סולומון מ'יש עתיד'.
שמעון סולומון: אני גם באותה ועדה ובאנו לפה באמת לאחר שהתקבלה החלטה להביא לכאן את המהגרים, מבקשי מקלט, כל ההגדרות שישנן, זה גם אומר משהו, שאין הגדרות ברורות, אנחנו באים לבדוק ולראות שמטפלים בהם כמו בני אדם, כי בסופו של דבר אנחנו יודעים שהאנשים האלה, יש להם בעיות, יש להם מצוקות, והם נמצאים במקום הזה, ולראות כיהודים, כישראליים, כבני אדם בכלל, שיש להם את הטיפול המתאים וההולם, כי כך צריך להיות.
שמעון סולומון: עד שיהיו פתרונות, עד שיהיו הגדרות ברורות ועד שיהיו מהלכים ברורים מה עושים איתם, אנחנו חייבים לדאוג, כתושבים, כאזרחים, שיש להם את הטיפול המתאים ומתנהגים אליהם כאל בני אדם.
שמעון סולומון: אני בטוח בכך, אבל אנחנו באים לראות, כי יש תלונות, ובתקופה הזו שיש קור, שעוד מעט אמור להיות גם חום, צריך באמת לבדוק שהדברים מטופלים ושהאנשים האלה זוכים ליחס הוגן.
שמעון אוחיון: בוקר טוב לכולם.
שמעון אוחיון: כמובן כחבר הוועדה אני בא לוודא, דבר ראשון, שחוק המסתננים, שנקבע על ידי כנסת ישראל, מכובד ושהתהליך ממשיך ומתקדם.
שמעון אוחיון: כמובן נבדוק גם כאן את תנאי שהייתם, אם באמת נשמרים התנאים ההומניים הרגילים, אבל המגמה היא ברורה, המתקן הוא זמני והרעיון הוא בסך הכול, בסופו של דבר, שהמסתננים יעזבו את הארץ בצורה מסודרת ומאורגנת.
<עיתונאי: מה אתם בעצם יודעים על התנאים שלהם?
<עיתונאי: אמרתם ששמעתם שיש עדויות מאוד קשות, אז בואו נשמע מה אתם יודעים.
איילת שקד: תראיינו אותנו אחרי שנצא מהמתקן, זה יהיה יותר נכון.
איילת שקד: גם אני, כמו חבר הכנסת אוחיון וחברת הכנסת רוזין וחבר הכנסת סולומון, הגעתי לכאן כדי לראות במו עיניי את התנאים במתקן השהייה הפתוח.
איילת שקד: שוחחתי עם שר הפנים, הוא עדכן אותי שהתנאים באמת ראויים, אנחנו באנו לראות את זה במו עינינו ובאמת כדאי שנדבר אחר כך.
איילת שקד: אני חושבת שמדינת ישראל צריכה לאכוף את חוק ההסתננות ולהעביר לכאן את השוהים ממרכזי הערים למתקן כאן ומכאן באמת לעודד יציאה מרצון.
איילת שקד: בחודש האחרון יצאו כמה מאות מרצון, המספרים עולים וגדלים ואני מקווה שהתהליך יימשך.
<קריאה: בבקשה, הצלמים, תלכו אחורנית טיפה, אפשר יהיה לצלם תמונה אחת נורמלית של חברי הכנסת.
<קריאה: אתה יכול לענות לשאלות שלהם.
איילת שקד: כשנצא אנחנו נדע מה התנאים.
<עיתונאי: כמה זמן אתם הולכים להיות שם?
איילת שקד: שעה וחצי.
<עיתונאי: אנחנו לא נכנסים איתכם.
<קריאה: לא אישרו לנו הכנסת תקשורת למתחם.
<עיתונאי: למה?
<קריאה: הם לא מנמקים.
<קריאה: (לפני הסיור)
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שהפעם אנחנו ביקשנו להפוך את הסדר, על מנת שלא נדבר קודם ונגיד טענות ומענות וכדומה ורק אחר כך נראה בעיניים, ביקשנו להתחיל כן בסיור, אחרי שכמובן נשתה משהו ונאכל משהו, אבל אני חושבת שהרבה יותר נכון יהיה קודם כל לראות בעיניים את כל הדברים.
מיכל רוזין: אני כבר אומרת שאנחנו נרצה לבחון היום גם - - - אנחנו רוצים לבקר פה גם במגורים, גם לראות את תנאי המחיה.
מיכל רוזין: אנחנו קיבלנו עדויות, אני אמרתי את זה, אני חושבת שחשוב להגיד את זה פה, אמרתי כל הזמן, בשביל זה אנחנו באים לפה, לראות בעיניים.
מיכל רוזין: אנחנו יכולים להיות בתפיסות עולמנו במגוון דעות, אבל בסופו של דבר כולנו חושבים שנכון, כולל אתם, אני בטוחה, שהתנאים שיהיו פה יהיו תנאים ראויים והולמים למגורים ולחיי בני אדם, בעיקר כשאנחנו לא יודעים כמה זמן הם ישהו כאן.
מיכל רוזין: לכן אנחנו רוצים לראות את התנאים.
מיכל רוזין: קיבלנו עדויות לגבי מחסור במזון, בתרופות, בביגוד חם, בחימום בחדרים, לכן אני חושבת שיהיה חשוב להתייחס לזה.