GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ויקטוריה קסלר: לכן אני חושבת שיש מקום לרענן את הנוהל לפנייה למרפאה, כשיש חובש כונן, גם לסוהרים וגם לשוהים, כדי שכולם יידעו מה צריך לעשות.
<ויקטוריה קסלר: (היו"ר מיכל רוזין)
מיכל רוזין: סליחה, אם אני יכולה להוסיף על זה ותענה ביחד על הכול.
מיכל רוזין: האם אין אפשרות שאותו פרמדיק יעשה, אני לא יודעת, פעם בשעתיים או בשלוש שעות, או פעמיים ביום, אני לא יודעת, נחליט, שיעשה איזה שהוא סיבוב.
<מיקי דור: שלילי לחלוטין.
<מיקי דור: מבחינה מקצועית אין שום סיבה לעשות את זה.
<ויקטוריה קסלר: הטענה השנייה שהעלו כמה שוהים, וזה, אני חושבת, שייך למשרד האוכלוסין ולאו דווקא לשב"ס.
<ויקטוריה קסלר: כשהם מקבלים הפניה לבית חולים לא מאריכים להם את זמן השהות בחוץ והם חייבים לחזור להחתמה בזמן, לפעמים מפספסים את התור, לפעמים לא מקבלים אותם בזמן ואז עוד פעם הם צריכים להמתין לזמן.
<ויקטוריה קסלר: זה מה שכרגע עלה משיחות של אנשים ואני חושבת שצריך לאפשר להם זמינות, השירות הרפואי בבית חולים לפעמים יכול להיות קריטי.
מיכל רוזין: את מתכוונת לאלה שמגיעים כבר, צריכים טיפול בבית חולים, או מחוץ למתקן ו - - -
<ויקטוריה קסלר: ומחויבים תוך איקס זמן לחזור למתקן - - -
מיכל רוזין: ואנחנו מכירים את התורים, שלפעמים אתה נתקע בקופת חולים במשך שעות.
<ויקטוריה קסלר: בדיוק, והם רואים שהם לא יספיקו.
<ויקטוריה קסלר: סיפר לי מישהו שהוא עזב באמצע, הוא הגיע לבית חולים, התור היה יותר ארוך - - -
משה מזרחי: את זה אפשר לפתור בקלות.
משה מזרחי: אפשר לבקש מהרופא זמן טיפול או מה - - -
<ענבל משש: אם אפשר להתייחס לזה.
<ענבל משש: כל דייר שמציג זימון לתור אני לא קוצבת לו כמה זמן הוא צריך לצאת לחופשה.
<ענבל משש: אני אומרת 'צא, קבל את הטיפול ותגיע לכאן עם אסמכתא רפואית מתאימה'.
<ענבל משש: הוא יכול לחזור אחרי יום, אחרי יומיים, או חלילה אם הוא היה מאושפז, אחרי שבעה.
<ענבל משש: בהנחה שהוא מציג איזה שהוא מסמך רפואי שהוא היה מאושפז שבעה ימים, הרי שהוא חוזר ולא קרה כלום.
<ענבל משש: אני מאחלת לו רפואה שלמה והוא נכנס פנימה, אנחנו לא קוצבים את הזמן למי שהולך לטיפול רפואי.
<ענבל משש: אני לא יכולה מראש להעריך לכמה זמן או מה הוא יידרש - - -
מיכל רוזין: השאלה אם הוא יודע את זה.
מיכל רוזין: השאלה אם מראש זה מידע שנגיש לו, ולא כפי שקרה, וגם אני שמעתי עדויות כאלה, שמהלחץ, כי אם הוא לא יגיע יקרה לו משהו, הוא עוזב את התור וחוזר.
<ענבל משש: אם הוא מגיע אלינו עם איזה שהיא אסמכתא רפואית והוא אומר לי שיש לו טיפול כזה או אחר, אז אני מסבירה לו שהוא יכול לצאת, לקבל את הטיפול הדרוש לו ובסיום הטיפול לשוב למתקן עם איזה שהיא אסמכתא רפואית שהוא שהה בבית החולים או - - - כמו כל אחד מאיתנו שנעדר אפילו מהעבודה וצריך להציג אישור.
<ענבל משש: ברגע שהוא מציג אישור מתאים הוא מוחזר פנימה.
שמעון אוחיון: כל בקשה כזאת אתם מעבירים למינהל?
<ענבל משש: לא, הם פונים אלינו באופן עצמאי.
<ויקטוריה קסלר: הם פונים ישירות.
<ויקטוריה קסלר: שאלתי, הם אמרו ישירות.
<ענבל משש: אתם ראיתם, יש נגישות, השערים פתוחים, המשרדים פתוחים.
מיכל רוזין: כמה אנשים יש לרשות ההגירה בקבלת קהל?
<ענבל משש: 36.
מיכל רוזין: בו זמנית עכשיו?
<ענבל משש: לא.
<ענבל משש: 36, יש מספר משימות.
<ענבל משש: העמדות מאוישות, אם ספרתם נכון אז יש לנו לפחות 15 חדרים פתוחים, גם רופאים שדוברים את השפות, גם מתורגמנים שאנחנו מזמינים מדי יום, שערים פתוחים, יש דפי מידע שחולקו מבעוד מועד בשפות, יש לוחות מודעות עם נגישות להליכי המקלט, לבקשות חופשה, הם יודעים שהם יכולים להגיע, הם מגיעים, מראיינים אותם ומי שמבקש, לדוגמה, חופשה, מקבל אסמכתא שהוא רשאי לשהות בחוץ לאיקס זמן, תלוי בנסיבות שהוא תיאר.
<ענבל משש: מי שמבקש מקלט, יש טפסים, הוא מקבל אישור שהוא הגיש בקשת מקלט.
<ענבל משש: יש נגישות והם פונים, הם אכן פונים.
מיכל רוזין: עוד מישהו ממשרדי הממשלה?
מיכל רוזין: אם לא, אני רוצה לתת לחברי הכנסת.
מיכל רוזין: שמעון, אתה רוצה להתחיל?
שמעון אוחיון: מהרושם שעולה כאן בסך הכול זו באמת התרשמות חיובית ביותר.
שמעון אוחיון: אני יודע שאולי לחלק מהאנשים אני לא נשמע אובייקטיבי, אבל באתי באמת עם רצון לראות ולסייע מבחינה הומנית, למרות שהמטרות והיעדים הסופיים הם שונים אצל חלק מחברי הוועדה, בסך הכול כאן התרשמתי בצורה חיובית ביותר מן השירות, מן המודעות של הצוות.
שמעון אוחיון: בוודאי ישנן טענות שבעיניי הן מינוריות, אם זו שאלה כמו שנציג משרד הבריאות או נציג אחר, שבוודאי יש כאן אוזן קשבת כדי לטפל, כדי לשפר את השירות.
שמעון אוחיון: בסך הכול אני חושב שההתרשמות היא חיובית.
שמעון אוחיון: צריך להמשיך בזה, לשפר את כל תנאי השהייה שלהם.
שמעון אוחיון: אני יכול לצאת מהמפגש הזה מאוד מאוד מרוצה כנציג של מדינת ישראל, כולנו נציגים,
שמעון אוחיון: שמטפלת בצורה הומנית במתקן שהוא מתקן שהייה לאנשים שנמצאים במעמד המיוחד הזה שלהם.
שמעון אוחיון: אני חוזר, יש בוודאי, וגם מצאתי אוזן קשבת שמוכנה לשמוע ולשפר את השירות של אנשים ששוהים כאן.
שמעון אוחיון: אנחנו העלינו את האפשרות הזאת, גם בפגישות שלנו עם האנשים, כמו, אני בעצמי אמרתי, אולי יש מקום להוסיף עוד שירותים במתקן המגורים, למרות שגם קצין השב"ס וגם אני גדלנו וברוך ה' יצאנו בריאים ונורמליים גם אם היינו במשפחות עם שישה ושבעה ילדים והיו לנו שירותים אחד בבית.
שמעון אוחיון: בכל זאת, היום התנאים השתנו, אז הבענו גם משאלות כאלה.
שמעון אוחיון: לסיכום, אני מאוד מרוצה מתנאי השהייה והדברים שצריכים תיקון הם בעיניי מינוריים ביותר.
שמעון סולומון: קודם כל תודה על האירוח.
שמעון סולומון: סך הכול, אנחנו יודעים מה קורה בעולם, אז למי שהסתובב קצת, זה לא כצעקתה, יש פה טיפול.
שמעון סולומון: אנחנו כל הזמן אומרים, בעיקר האוכלוסייה האריתריאית, כל הנושא של חופש זה משהו בעצמות, זה משהו בדם, ולפעמים גם כשאתה נותן תנאים טובים, עצם זה שהם מרגישים כלואים, אז זה מביא להרבה מחשבות.
שמעון סולומון: כמו שאמרתי מקודם בסיור, אני חושב שהשתלמויות מאוד מאוד חשובות.
שמעון סולומון: כי בסך הכול יש לנו אינטרס שאנשים פה ירגישו שמטפלים בהם ואני יודע שמטפלים בהם, ושלא ייווצר מצב כזה שהם נדחקים לפינה ואז כשאנחנו נראה כל מיני הפגנות ושביתות רעב וכו', ישראל לא יכולה לעמוד כנגד ההפגנות האלה.
שמעון סולומון: את זה אנחנו צריכים לדעת, לצאת מהקופסה של ישראל וזהו.
שמעון סולומון: יש פה השפעות בינלאומיות, אנחנו יודעים שזה קשה, במיוחד לנו.
שמעון סולומון: אני אומר לכם, מה שראיתי בסעודיה, מה שעשו, מי שראה, זה משהו מזעזע.
שמעון סולומון: שחטו אנשים, ובכל זאת העולם מעלים עין.
שמעון סולומון: כל מה שקורה בישראל, אפילו הדבר המינימלי, זוכה ל - - - זה טוב, כי אנחנו אנושיים, כי הסטנדרטים הם אחרים - - -
מיכל רוזין: אנחנו לא רוצים שישוו אותנו לסעודיה.
שמעון סולומון: לא צריך שישוו אותנו וטוב כך ואנחנו מקום אחר.
שמעון סולומון: יחד עם זאת - - -
משה מזרחי: טוב שתובעים את זה מאיתנו.
משה מזרחי: תאר לך שהיו אדישים כלפינו כמו לסודנים, למשל.
משה מזרחי: או הסורים.
שמעון סולומון: ההשתלמויות, אני מצטרף למי שדיבר על ההשתלמויות, זה חשוב מאוד, יש בין האריתריאים, בין הסודנים, יש כל כך שוני ביניהם, שוני במנטליות, שוני בתפיסה, שוני בעבודה, חשוב שיהיו השתלמויות לטובתנו.
שמעון סולומון: הדבר הנוסף הוא תרגום.
שמעון סולומון: כמו שראיתי, יש הרבה תרגומים, חלקם זה תרגום ממש ישיר, שזה בעצם לא אומר כלום להרבה מהם.
שמעון אוחיון: תעתיק, אתה מתכוון.
שמעון סולומון: תעתיק.
שמעון סולומון: למשל כשראינו את ההוראות זה בסדר, משהו מודפס, אבל משהו בכתב יד הוא תעתיק והוא כמעט ולא אומר כלום, לכן חשוב - - -
משה מזרחי: מה, כמו התפריט בקנטינה?
מיכל רוזין: מה למשל?
שמעון סולומון: אז אפשר לתרגם את זה.
שמעון אוחיון: לא, הוא אומר שלא רק תכתוב תעתיק של 'טעמי', אתה כותב את זה בערבית, אלא תגיד לו ש'טעמי' זה וופל עם שוקולד.
משה מזרחי: אם הוא לא יודע מה זה 'טעמי' אני צנונית.
שמעון אוחיון: ברוך ה', תתגאה בכך שזאת הבעיה שלנו.
משה מזרחי: נכון, אתה צודק.
מיכל רוזין: שמעון בזכות דיבור.
שמעון סולומון: דבר נוסף, יש לי אמירה כוללת, גם כמנהל, בכל מקום שעבדתי פה, לפעמים צריך להיות גדול כדי לקבל ביקורת ולא להתגונן כל הזמן.
שמעון סולומון: חשוב מאוד שכשאנשים באים מבחוץ, ככה חינכתי וככה כלפי עובדים שלי בכל מקום שהייתי בו, אני לא כל כך מעריך אנשים שכשמבקרים אותם ישר טק טק, כמו אוטומט כזה.
שמעון סולומון: לא, תפתח את הראש, אנחנו באנו מבחוץ, יש אנשים ששומעים, משוחחים, מדברים.
שמעון סולומון: תראו איזו הזדמנות, כשאנחנו באים ואומרים מה שאנחנו יודעים, מה שאנחנו שומעים, אולי מה שלא אומרים לכם, אולי זה לא נכון, אולי זו פיקציה, לא משנה, אבל לקחת, לשים את זה פה ולרשום את זה ואולי גם אפשר לשפר כי יש לכם הזדמנות מצוינת שאנשים באים מבחוץ.
שמעון סולומון: גופים אחרים שותלים אנשים מבחוץ, כדי לדעת מה קורה בתוך הארגון.
שמעון סולומון: גופים מקצועיים מסודרים, בדרך כלל חברות כלכליות, שותלים בתוך הארגון שלהם אנשים מבחוץ בכדי לדעת מה קורה, כדי לשפר.
שמעון סולומון: זאת המטרה.
שמעון סולומון: לגבי חופשות, זה באמת עלה הרבה פעמים, זה בנוסף למה שאמרה נציגת משרד הבריאות, ויקי.
שמעון סולומון: גם לגבי חופשות של אירועים של קרובי משפחה וכו', אמרו לי בתיגרית, בשפה שלהם, שוב, יכול להיות שזה לא נכון, א בל מה שאמרו לי, להביא לידיעת
שמעון סולומון: כם, שהם לא מקבלים מספיק חופש, נותנים 24 שעות או חצי יום, או משהו כזה, ולפעמים הם לא מספיקים לחזור ואז הם מפחדים להיות עריקים וכו'.
שמעון סולומון: אז תיקחו לכם ככה את הדברים.
שמעון סולומון: באופן עקרוני אני באמת מאוד מתרשם, יישר כוח על העבודה שאתם עושים.
משה מזרחי: באמת עשיתם עבודה טובה מאוד פה בזמן קצר באופן יחסי.
משה מזרחי: אנחנו מפרידים, מר אוחיון, בין הערכים שאנחנו מדברים עליהם באופן גלובלי לבין איך מקיימים את הוראות החוק, כפי שהוא, ושב"ס הלך עם זה מאוד יפה.
משה מזרחי: באמת, באופן יחסי,ונזכרתי לגבי סהרונים, שביקרנו שם, שלפעמים אני חושב שאולי יותר טוב להם בתנאי הקיום שאנחנו מספקים להם מאשר שיתגוללו שם ברחובות ובגנים, בלי רצועה, נקרא לזה ככה, במילה קשה.
משה מזרחי: אני יודע שאת לא אוהבת את זה.
משה מזרחי: אבל תנאי קיום סבירים ונורמליים פה מספקים, באופן יחסי.
משה מזרחי: לכן זה שאנחנו לא אוהבים את ההמצאה הזאת, זה סיפור אחד, מר אוחיון, ודבר שני זה לבדוק שכוונת המחוקק פה נעשית בדרך הכי ראויה ותקינה, ואני מאוד שמח להגיד שאתם בדרך הנכונה.
משה מזרחי: לי יש הצעה, למשרד לביטחון פנים.
משה מזרחי: לדעתי, ואתה צודק, אלברט, לא צריך לכעוס עליך.
<אשר שריקי: אני לא אמרתי שאני כועס ולא אמרתי שהוא לא כועס.
משה מזרחי: מה שאני אומר, כמו שעשיתם עם הרווחה, מאחר שאני מכיר - - -
מיכל רוזין: פספסתי פה איזה מחלוקת?
משה מזרחי: לא, חלילה וחס.
משה מזרחי: יש סוגיות שהן כאילו לא ברמה של civil servant, שזה במינויים מיניסטריאליים.
משה מזרחי: יש סוג של בעיה שנוגעת לממשק של גורמים שונים שהם מתוקצבים, כמו התקינה של עובדים סוציאליים וכו'.
משה מזרחי: אותו דבר תלכי עם החוכמה הזאת, שלוקחים את מד"א, כי זה מה שיש מתחת ליד.
משה מזרחי: אני מאוד ממליץ שהמשרד לביטחון פנים ייקח את האחריות טוטאלית.
משה מזרחי: אם הם אחראים על המרפאה, שתהיה להם אחריות שהיא מלאה ולא להיות שעונים על איזה קבלת שירות חיצוני, שפעם יש להם או אין להם והם צריכים לתת תשובות.
משה מזרחי: אז יש תקצוב, כמו שעשו עם משרד הרווחה, אני מבין שכך זה יילך, גם לשב"ס זה נוח, הם מקבלים ככה עוד תקנים, יכולים לתמרן, לשחק עם זה ולא להוריד מהסד"כ הקיים.
משה מזרחי: לדעתי את כל המערכים האלה, ששב"ס יכול לתת מעצמו, כי הוא מיומן בזה, הוא יודע גם לעסוק בזה.
משה מזרחי: יש דברים שהוא לא מיומן, שנשארים מחוץ למערכת, אבל רווחה, רפואה, חינוך, אלה דברים שבמיומנות שלו.
משה מזרחי: תנו לו את התקציבים ושהוא ייקח את האחריות עד הסוף.
משה מזרחי: אני חושב שזה ראוי ונכון לעשות.
משה מזרחי: סוגיה נוספת שעלתה בביקור, אלה שנלכדו ואלה שהתלוננו בפנינו, שבזמן היותם משוחררים וכו', למרות זאת נלכדו, מה שנקרא, בקו התפר.
משה מזרחי: בדקנו את זה תוך כדי, גם עם עורך הדין של הבחור הזה עם ה-5,000 וגם עם הבחור של ה-7,000.
משה מזרחי: איפה הגברת שכל הזמן מתרגזת כששואלים אותה שאלות ומתגוננת?
<ענבל משש: אני לחלוטין לא מתרגזת.
משה מזרחי: אז גברתי, זו סוגיה שאולי נוגעת לכם ולמשרד הפנים.
משה מזרחי: אלה אנשים שבית הדין למשמורת החליט לשחרר אותם, בהפקדה ובתנאים.
משה מזרחי: הם הפקידו את הכסף ונלכדו מיד ב - - -
מיכל רוזין: הם שילמו ערבות ותפסו אותם.
משה מזרחי: הם שילמו את זה, הפקידו את הכסף ונלכדו בחקיקה החדשה.
משה מזרחי: קיבלו צו להגיע למתקן פתוח, כמו שתי הדוגמאות שיש כאן.
מיכל רוזין: את הכסף לא החזירו ואת ה - - -
משה מזרחי: אז שני דברים עולים פה.
משה מזרחי: אחד זו תחושה באמת שצריך לתת להם הסבר ראוי לשמו, כי הם מבחינתם מחזיקים - - - ועשו מלאכה קלה, שחררו אותם, אבל הם היו מתחת ליד, יאללה אודרוב, תישארו פה.
משה מזרחי: תחושה של אי הגינות מאוד חריפה, אני לא צריך לספר את זה, אני מדבר על זה שחוטף את ההחלטה הזאת.
משה מזרחי: מה שכן, אתם צריכים למצוא פתרון, הכסף מוחזק במשרד הפנים.
משה מזרחי: יש לא מעט מקרים כאלה, דרך אגב, אם פה סטטיסטית נתקלנו בשלושה, אז אני יכול להגיד כבר שמדובר במכפלות.
משה מזרחי: אז שלא יהיה גם הרצחת וגם ירשת.
משה מזרחי: טפלו בזה, אנחנו נעקוב.
משה מזרחי: אני מציע שנעקוב - - -
מיכל רוזין: אלה האבסורדים שלא מובנים.
משה מזרחי: יש לנו שמות ושתי דוגמאות פה, כולל מסמוך, הכול, שכבר קיבלנו אותו תוך כדי התנועה פה.
מיכל רוזין: צריך לבדוק אם יש עוד כאלה.
משה מזרחי: ולראות איזה פעולה יזומה עושה המשרד למי שכבר הוחלט ואתם יודעים.
משה מזרחי: למה שאלתי על התיק שלך?
משה מזרחי: אם מופיע שם שבית הדין למשמורת שחרר אותו בהפקדה במזומן, של 5,000 שקל, והוא הפקיד ובו זמנית אתם, אותה יד, הוציאה החלטה שהיא מחזיקה אותו פה, תחזירו לו את הכסף.
<ענבל משש: אז אנחנו מוכנים לבחון כל מקרה לגופו ולהשיב עניינית, הגם שנמסרה הודעה מבעוד מועד, בטח למי שמיוצג.
<ענבל משש: זה לא שהוא נלקח מבלי שעורך הדין שלו ידע, מבלי שמסרנו הודעה לבית הדין - - -
משה מזרחי: לא, השאלה היא הכסף, הכסף, הכסף.
משה מזרחי: המקרה הזה הוא מ-25 בדצמבר, האיש הפקיד את הכסף, נדמה לי, הפקיד 5,000 שקל.
משה מזרחי: אנחנו עכשיו עוד מעט מתקרבים לסוף ינואר.
משה מזרחי: לא חשוב, זה כסף של הבן אדם.
משה מזרחי: אם הוא מקבל את הכסף חזרה, אז הוא גם מבין שלא עיוולו אותו.
<ענבל משש: אין כל כוונה בטח לעוול - - -
משה מזרחי: ברור, חלילה, מי מטיל דופי?
<ענבל משש: הערבות לא נקבעה על ידי משרד הפנים, אלא על ידי בית הדין למשמורת.
<ענבל משש: אנחנו כן מוכנים לבחון כל מקרה לגופו.
מיכל רוזין: אז אל"ף, נבחן את שני המקרים האלה.
מיכל רוזין: ובי"ת, אנחנו קוראים לכם, יותר מכך, לבחון מקרים שבהם בית דין למשמורת שחררו אותם והכניסו אותם בכל זאת, האם יש ערבות שהושארה במשרד הפנים.
<ענבל משש: דווקא בגלל אותם מקרים אנחנו מודיעים לבית הדין, מבעוד מועד, לפני שהבן אדם משוחרר ממתקן סהרונים, על הכוונה להעביר אותו, כדי שבין יתר השיקולים שהוא שוקל, שגם השיקול הזה יילקח בחשבון.
<ענבל משש: אנחנו מודיעים עוד בטרם ההעברה, ככל שהוא מיוצג, לעורך דין שלו, שיש כוונה כזו, ואמרתי, אנחנו מוכנים לבחון כל מקרה לגופו - - -
מיכל רוזין: אם קרה, זה אומר שיכול לקרות והיו מקרים, אז צריך לבדוק אותם.
<ענבל משש: אנחנו מוכנים לבדוק אותם.
<ענבל משש: אמרנו.
מיכל רוזין: נבדוק את שני אלה כמקרי מבחן, אבל אנחנו כן נרצה שתבדקו מעבר לזה גם.
<ענבל משש: אז אני מתחייבת שאנחנו נבדוק כל מקרה לגופו וככל שיידרש, ואם לא תהיה מניעה אז נשיב את הערבות שהופקדה.
משה מזרחי: אני מודה לכם על קבלת הפנים היפה.
מיכל רוזין: אני רוצה לסכם, או שאתם רוצים להגיד משהו לפני שאני מסכמת?
<אלברט אבוחצירה: מילה אחת.
<אלברט אבוחצירה: אני רוצה באמת להודות לוועדה שהגיעה לפה וראתה מקרוב.
<אלברט אבוחצירה: בסך הכול אני יכול להגיד לכם ששירות בתי הסוהר בזמן קצר מאוד, זמן קצר מאוד, להגיע להישג הזה, אני לא הייתי מאמין לזה, אבל אני יכול להגיד לכם שגם להכשיר את הסגל, מ-12 בדצמבר להכשיר את הסגל ולהפעיל את המכונה הזו, זה לא פשוט כשעובדים פה עשרות קבלנים על מנת לצמצם למינימום את החוסר שיש פה לכל מיני - - - אבל ככל שעובר הזמן אנחנו רק מפיקים לקחים ופועלים לשפר ולהנעים את זמנם של השוהים פה.
<אלברט אבוחצירה: אני יכול להגיד לכם, אתם מדברים על ביקורת/לא ביקורת, כל טענה שעולה, של שוהה, שהוא לא קיבל מוצרי היגיינה וכל מיני דברים, אני אפילו לא הולך לבדוק אם הוא קיבל או לא קיבל, אני קודם כל אומר 'תנו להם' ובשפע, שלא יהיה מחסור.
<אלברט אבוחצירה: בדברים האלה אסור שיהיה מחסור.
<אלברט אבוחצירה: שירות בתי הסוהר, אם אני הייתי צריך להעביר לפה שוהה ואין לו מעיל והיה קר, אני רוצה להגיד לכם שתוך 24 שעות רכשנו 1,000 מעילים כדי להוציא לפה שוהים עם מעיל אזרחי ולא עם ציון של שב"ס או סמלים של שב"ס על מנת להעניק להם תנאים.
<אלברט אבוחצירה: אנחנו נעשה הכול להמשיך, כשירות בתי הסוהר, כדי להעניק להם תנאים טובים, כי החוק מחייב אותנו, אנחנו לא עושים טובה לאף אחד, וכמובן אני רוצה להודות לכל הגופים הממשלתיים שמשתפים פעולה.
<אלברט אבוחצירה: תודה רבה.
<אשר שריקי: לפני שתסכמי, רק במשפט אחד.
<אשר שריקי: אל"ף, אני מצטרף לכל התחושה של הגאווה והסיפוק שאלברט פה אמר אותה.
<אשר שריקי: אלברט ואנשיו באמת עשו פה עבודת קודש, הן בשלב ההכנות והן בשלב הקליטה והן בשלב התפעול.
<אשר שריקי: אני באמת שמח על כל המאירים והמעירים, אנחנו נלמד ונמשיך לשפר ולשדרג את מה שמתנהל פה.
<אשר שריקי: אני רק רוצה לשתף אתכם בסוגיה אחת קטנה.
<אשר שריקי: אחת הבעיות המורכבות ביותר הייתה לקחת סוהרים שמשרתים בבתי סוהר פליליים וביטחוניים ובד.נ.א הארגוני שלהם הם רגילים שהכול סגור, הכול עם ביטחון והכול בתפיסה נוקשה והיררכית ותקראו לזה איך שאתם לא רוצים, ופתאום להפוך אותם לעובדי מתקן בחמישה ימים, שהכול פתוח ואנשים יכולים לצאת ולחזור ולהתנהל בצורה מתורבתת מאוד, באווירה חופשית.
<אשר שריקי: אני חושב ששירות בתי הסוהר עמד בזה בגאווה ואתם ראיתם את זה.
<אלברט אבוחצירה: תהיה לך בעיה להחזיר אותם אחר כך לשם.
<אשר שריקי: כן, תהיה בעיה קשה, זה בניגוד למה שאמרו שהיה קשה להביא לפה אנשים, יש ביקוש.
משה מזרחי: תתפלא, זה יכול לעשות רק טוב במקום השני.
<אשר שריקי: אני מודה לך ולחברי הוועדה שאתם כבר פעם שנייה פה בתקופה די קצרה, נשמח לארח אתכם תמיד.
<אשר שריקי: תודה.
מיכל רוזין: אז קודם כל אני רוצה באמת להודות על האירוח והוא תמיד מכבד ובאמת מראה לנו את כל מה שאנחנו מבקשים לראות ולבדוק, ואני חייבת לומר, אנחנו פה חלוקים על המדיניות של הממשלה בדעותינו, אבל תפקידנו בוועדה בכנסת וכחברי כנסת לפקח על פעילות הרשויות וזה חשוב.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד משהו לרגע בנימה אישית.
מיכל רוזין: מפה אני נוסעת להביא למנוחות אישה מדהימה, זיכרונה לברכה, שולמית אלוני, שאין ספק שבשבילי ובשביל רבים במדינת ישראל היא הסמל לזכויות האדם, זכויות האישה ולעמידה על עקרונות, גם אם לא תמיד באופן נחמד או מתנחמד, או שאפילו לא היה נעים לאוזן פעמים רבות, אישה שאפשר לחלוק על דעותיה אבל אין ספק שהיא הייתה חלק מעיצוב ההיסטוריה של מדינת ישראל ובוודאי ובוודאי של השיח על זכויות אדם ואני באמת נרגשת במידה מסוימת להמשיך את דרכה ולהיות חלק מתפיסת העולם שלה ושל האידיאולוגיה של כולנו, של הבית שממנו אני באה.
מיכל רוזין: זה לא סוד שאני התנגדתי גם להקמת המתקן הזה, גם למעצר של אנשים שכל חטאם הוא שהסתננו או נכנסו ללא אישור למדינת ישראל, אבל מרגע שחוקק החוק אנחנו מכבדים את החוק ולכן אנחנו באים לכאן כדי לבחון האם נעשים הדברים באופן כשורה ואני שמחה מאוד שבאתי.
מיכל רוזין: אני אומרת שוב, קיבלנו הרבה עדויות, אני גם שמחה שיש תקשורת ישירה ואני יכולה להרים טלפון ולהגיד 'תקשיב, כך וכך מדווחים מהשטח עכשיו, הכצעקתה?
מיכל רוזין: ' או 'בוא תטפל, בוא תעזור' ואני שמחה שיש מענה ואני נעזרת.
מיכל רוזין: אני יודעת שקיבלתם משימה לא קלה, ואולי משימה שלחלקנו נראתה שלא צריכה להיות משימה לפתחו של המשרד לביטחון פנים.
מיכל רוזין: אני חושבת שהביקורת הזאת נשמעה גם בתוך ועדת הפנים, מהמשרד לביטחון פנים, ואני בטוחה שזה לא קל, גם לשנות תפיסה מלהיות סוהר של עבריינים, להפוך להיות סוהר בכלל.
מיכל רוזין: גם בסהרונים דיברנו על זה, סוהר של אנשים שבאמת כל חטאם, גם אם חושבים שהם מסתננים למטרות עבודה, שהם ביקשו חיים טובים יותר, אז בוודאי ובוודאי לא האנשים שנמצאים כאן במתקן פתוח, ואין ספק שהמשימה היא משימה לא פשוטה ואתם משתדלים לעשות אותה כראוי.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר, אי אפשר להתכחש לזה שיש פה תחושה, שוב, אמרנו את זה כל הזמן, של כלא.
מיכל רוזין: עם כל זה שהמתקן פתוח, העובדה שהם מחויבים להיות פה ולא יכולים להיות חופשיים, הם לא חופשיים, נאמר את זה ככה, לכן המרדנות שהצגתם היא מובנת, היא גם לא מפתיעה.
מיכל רוזין: היא מובנת, היא קיימת פה, אני מזכירה לכם שאלה גם אנשים שלא יודעים לכמה זמן הם ישהו פה, אם הם היו יודעים שהם שוהים לשלושה חודשים, חמישה חודשים, חצי שנה, שנה, לא חשוב, חמש שנים, אם הם היו יודעים, אני בטוחה שההתנהגות שלהם הייתה שונה, כפי שאסיר שיודע לכמה זמן הוא נכנס, הוא לא מתעסק עכשיו במתי הוא יוצא, הוא מתעסק עם איך אני מעביר את הזמן.
מיכל רוזין: נאמר את זה כך.
מיכל רוזין: לכן אני חושבת שהתסכול, הייאוש, חוסר התקווה, שהם אינם יודעים מה עומד לקרות איתם, זה משליך גם על ההתנהגות שלהם וכמובן זה בסופו של דבר משליך גם על האפשרות שלכם לנהל את המקום הזה.
מיכל רוזין: כי גם אם אתם רוצים לנהל אותו, כפי שאמרתם, בסדר ובניקיון ובתעסוקה פה בפנים וחוגים ואמנות, והקימו להם מועדון שהם לא משתמשים בו, חשוב שגם אתם תבינו שיש פה תסכול מאוד מאוד גדול של אוכלוסייה שכרגע אני לא נכנסת לוויכוח אם הוא מוצדק או לא, אבל האוכלוסייה מאוד מתוסכלת ולא רואה תקווה והיא מאוד מיואשת.
מיכל רוזין: אני שמחה שעמדנו על חלק מהדברים, זה היה חשוב מאוד לשמוע, גם בעניין של רפואה.
מיכל רוזין: אני מצטרפת פה לעניין שלא ברור לי כל כך הסידור של מד"א, אבל אני לא בטוחה, יכול להיות שאנחנו צריכים לדון בזה יותר לעומק, מה נכון שיהיה פה - - -
<מיקי דור: זו החלטת ממשלה.
<מיקי דור: כל שינוי פה, כמו שנאמר בצדק, לא ברמה של - - -
מיכל רוזין: נכון, לדעתי גם חלק מהעניין הוא שהמשרד לביטחון פנים, חלק גדול מהדברים הוא לא רצה שיהיו באחריותו, כמו למשל הרפואה, כמו למשל אולי הרווחה, חינוך בכלל לא נכנס לחוק, ויכול להיות שהיום - - -
משה מזרחי: שיעשו עוד פעם חושבים.
מיכל רוזין: - - - מנהלים כבר את המקום, יכול להיות שעדיף שהתקציב אולי יבוא ממשרדים אחרים אבל הסמכויות יהיו פה, כי בסופו של דבר אתה תלוי באמת במד"א, אם הוא הביא או לא, ואתה תלוי ברווחה, אם הם שלחו עובדת סוציאלית או לא וכדומה.
משה מזרחי: וממך יבקשו דין וחשבון, לא ממד"א.
מיכל רוזין: אני רק מבקשת, שוב, אל"ף, לקבל את התפריט של הארוחות פה, אני חושבת שזה חשוב, כי נשמעו טענות.
משה מזרחי: שאלתי אתמול, דרך אגב, את המהגרים, הם אכלו אתמול בצהריים שניצל.
שמעון אוחיון: הוא כבר רצה להחליף את התפריט בכנסת.
מיכל רוזין: אני כן רוצה לומר באמת שיש חשיבות לראות שלכולם יהיו נעליים.
מיכל רוזין: הבנתי שאתם מכירים את הנושא ונדרשים לעניין.
מיכל רוזין: אני יודעת כמה קר פה בלילה, אתם בוודאי יודעים ולהסתובב עם כפכפים זה לא נראה לי משהו שהוא נכון.
מיכל רוזין: בוודאי גם זה שאין חימום בחדרים, נראה לי בעייתי, ובטח בקיץ, עם החום שיש פה במשך היום, אם אין צורך במיזוג.
מיכל רוזין: אני מצטרפת לעניין של הכשרה תעסוקתית, אני בכלל הייתי רוצה להצטרף לשר לביטחון פנים, שקרא לאפשר להם לצאת לעבוד פה, לא רק בתוך המתקן, גם מחוץ למתקן, והכשרה תעסוקתית הייתה מאפשרת את זה.
מיכל רוזין: ולגבי העניין של הממשקים בין המשרדים, אנחנו בהחלט נדון בזה בהמשך בוועדה, זה חשוב ביותר.
מיכל רוזין: תשקלו גם את מה שחבר הכנסת אוחיון אמר, ודיברנו עליו.
מיכל רוזין: יש תנאים הרבה יותר גרועים ואולי גדלנו כך או אחרת, אבל בסופו של דבר ייתכן שלהוסיף שירותים ציבוריים יקל את הלחץ או את התחושה של באמת מצוקת הצפיפות.
מיכל רוזין: אני רוצה שוב מאוד להודות לכם שאתם מקבלים אותנו ומכבדים אותנו, חשוב לנו להגיע לכאן ולכבד אתכם.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שאתם לא קבעי המדיניות, אתם מבצעי המדיניות.
מיכל רוזין: אנחנו משתדלים תמיד, גם אצלי בוועדה, אנחנו לא תוקפים, לא פקידות ולא את המבצעים, אם אנחנו תוקפים זה מדיניות, ומדיניות יש מי שמחליט ומולו אנחנו נשאל את השאלות הקשות, נאמר ככה.
מיכל רוזין: תודה לכולם שהגיעו, תודה על המאמץ ושיהיה לכולנו המשך יום טוב.
מיכל רוזין: (ביציאה – מול כלי התקשורת)
מיכל רוזין: - - - ממלא שם את התפקיד זה נציגים של מד"א, ייתכן שיש להעביר את זה לשב"ס, אנחנו נמשיך ונבחן את הממשקים בין משרדי הממשלה השונים.
מיכל רוזין: זה לא טבעי שהשב"ס מנהל מתקן כזה, אבל מהרגע שהוא קיבל על עצמו את המשימה אזי ראוי לתת לו באמת סמכויות ואת האפשרות לנהל את זה בצורה הטובה ביותר.
שמעון אוחיון: ואם להגיד עוד משהו בקטע הזה, כחבר הוועדה, אני ממש גאה במדינה שלי, על השירות שהיא נותנת כאן למסתננים.
שמעון אוחיון: זאת גאווה, השירות הזה.
שמעון אוחיון: כמובן יש מקום תמיד להוסיף וכמו שאמרה יושבת ראש הוועדה, אנחנו כחברי הוועדה נמשיך לעקוב כדי שהשירותים ישתפרו ויינתנו כאן במקום, עד שאחרון המסתננים יעזוב את המדינה.
שמעון סולומון: אני מוכרח להוסיף פה.
שמעון סולומון: מבחינה אובייקטיבית ברור שיש היערכות, ברור שרואים פה שהשקיעו.
שמעון סולומון: יחד עם זאת, אולי היתרון שלי שאני דובר את השפה שלהם, התחושה היא תחושה של כלא, היא קשה מאוד, עצם זה שהחירות שלהם נשללה, אמנם זה פתוח אבל הם לא מסתובבים והתחושה היא תחושה לא פשוטה ולא קלה.
שמעון סולומון: יש פה גם סיפורים אינדיבידואליים של חופשות, של אנשים שיוצאים לקבל משהו ואם חורגים בכמה שעות או ביום אחד, בגלל מרפאה או משהו אחר, אז הם נחשבים גם לעריקים.
שמעון סולומון: אנחנו ראינו ושמענו ודיברנו איתם מעבר לתרגום, אני באופן אישי דיברנו איתם, אנחנו נמשיך כמובן עד שהאחרון יעזוב, כמו שחבר הכנסת שמעון אומר, אנחנו פה חייבים, כיהודים, כאנשים, כאזרחים טובים, לתת להם את התנאים הבסיסיים כדי שנשמור בעיקר על הצלם שלנו.
שמעון סולומון: לכן יש הרבה מה לעשות, אנחנו נמשיך לקיים את הדיונים.
<עיתונאי: כשאתם אומרים תנאים בסיסיים, למה אתה מתכוון?
<עיתונאי: לשניים בחדר?
<עיתונאי: מקלחת עם ג'קוזי?
<עיתונאי: מה הכוונה?
שמעון סולומון: למשל.
מיכל רוזין: לא, אבל עשרה אנשים בחדר, שירותים על עשרה אנשים ואין שירותים ציבוריים, אז אתה מבין שיש פה בעיה.
מיכל רוזין: גם אם אתה היית צריך להיות בחדר עם עשרה אנשים עם שירותים לכל העשרה, יש פה בעיה.
מיכל רוזין: אם היית מסתובב פה בלילה כשקור אימים, עם כפכפים ולא עם נעליים ואין חימום בחדרים, ועוד מעט יהיה קיץ ואין קירור בחדרים, אני חושבת שאלה לא תנאים מספיק הולמים.
מיכל רוזין: אנחנו עומדים על הדברים האלה כי אנחנו חושבים שזה חשוב.
מיכל רוזין: כמו שאמרתי, אני מקבלת הרבה עדויות במהלך השבועות האחרונים על תנאים קשים.
מיכל רוזין: אנחנו בדקנו את התנאים האלה בפועל, אנחנו נמשיך לבדוק, אנחנו נמשיך לעמוד בקשר עם מנהלי המתקן ונבדוק כל תלונה ותלונה.
<עיתונאי: לסיכום, איך את מתרשמת באופן כללי?
<עיתונאי: בסדר, לא בסדר?
<עיתונאי: איזה ציון היית נותנת?
מיכל רוזין: שוב, כמו שאני אומרת, אני חושבת שיש פה מאמץ לאפשר באמת שהות הולמת, עם זאת יש טענות, העלינו את הטענות, אנחנו נקבל תשובות עליהן, ולצערי, כל עוד זו מדיניות הממשלה, שאני כמובן מתנגדת לה וחושבת שלא צריך לעצור אנשים על לא עוול בכפם, כשכל חטאם הוא שביקשו לעצמם חיים טובים יותר, אז אם זו המדיניות אנחנו נדאג שיהיו פה התנאים הטובים ביותר.
<עיתונאי: כמה שנים אפשר להחזיק אותם ככה?
מיכל רוזין: לפי החוק בלי גבול.
<עיתונאי: מה בלי גבול?
מיכל רוזין: בלי גבול, לפי החוק.
<עיתונאי: הם יכולים להיות כאן עוד עשר שנים?
מיכל רוזין: כן, עשרים.
מיכל רוזין: זו אחת הבעיות.
<עיתונאי: אבל זה לא אנושי.
מיכל רוזין: ולכן אין תקווה.
שמעון אוחיון: אם אפשר לתת ציון, הייתי נותן בין 8 ל-9.
שמעון אוחיון: זה הציון שאני נותן.
שמעון אוחיון: מצאנו פה שלוש ארוחות מסודרות, תנאי שירותים, רפואה כמו שצריך, רופא, פרמדיק, חובש, מועדונים ופעילות חוגים, אמנות, ספורט.