GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכל רוזין: גם לגבי דמי התיווך, אבל אנחנו לא ניכנס לנושא הזה כעת, וגם אני קצת הופעתי ממה שאמרה סגנית השר.
מיכל רוזין: רציתי לשאול אותה אבל היא ברחה, לגבי ה-10,000 עובדים חדשים.
מיכל רוזין: דיברנו פה שיש עדיפות להסכים בילטרליים.
מיכל רוזין: כל הנושא הזה, נצטרך לדון בו ואנחנו נזמין אותה שוב ונדון לעומק בעניין הזה, כולל התקנות החדשות והנהלים החדשים שאנחנו יודעים שמשרד הפנים מכין.
מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע ממך בכל זאת כמי שבעצם אחראי אולי, ככה את מציגים, על השמת עובדות הסיעוד, העובדות הזרות ועל הפיקוח והבקרה ובעצם דאגה גם לזכויותיהן.
מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע בעניין הזה מה כן מתקיים.
<ירון בן גרא: הכותרת של הדיון היום זה סמכות ואחריות.
<ירון בן גרא: חשוב שמיושב כאן, לפחות מי שיושב כאן ידע שהסמכות והאחריות הבלעדית אני אגיד היא רק של 103 תאגידים או לשכות טיפוליות שמשרד הפנים הסמיך לטפל בכל הנוגע להעסקה, לטיפול, לתיווך ולניוד של מטפלים זרים.
<ירון בן גרא: חשוב שמי שיושבים כאן ידעו שברגע שהקשיש מחליט לקבל מטפלת סיעודית זרה, הוא מתנתק לחלוטין מחברת הסיעוד.
<ירון בן גרא: אין לו קשר אליה מלבד להוציא תלוש שכר, לבקש מהעובדת לבוא ולהגיש את אותו יומן עבודה מפורסם, אותו יומן עבודה מפורסם יועבר לביטוח לאומי וביטוח לאומי ישלם לחברת הסיעוד, שתעביר את הכסף למטופל.
<ירון בן גרא: אני אשמח לפרט חלק מהשירותים שאנחנו נותנים.
<ירון בן גרא: השירותים מחולקים לשירותים שאנחנו נותנים בחוץ לארץ, טרם הגעת העובד.
<ירון בן גרא: השירות העיקרי שאנחנו נותנים זה מיון וסינון העובד טרם הגעתו ארצה וההכשרה הייעודית שלרוב הלשכות הטיפוליות בישראל יש חלק, כלומר הם נותנים את הטון באיך תיראה ההכשרה הסיעודית.
מיכל רוזין: למה ההכשרה מתבצעת בחוץ לארץ ולא בארץ?
מיכל רוזין: זה מתוקף נוהל של משרד הפנים, של חוק, של מה?
<ירון בן גרא: זה גם מתוקף נוהל.
<ירון בן גרא: לנוהל יש רציונל.
<ירון בן גרא: יש מדינות שאנחנו מבקרים בהן כדי לבדוק את פערי התרבות, ויש מדינות שאנחנו חושבים שלא נכון שיגיעו לישראל אלא אם תהיה הכשרה מאוד מאוד ארוכה שתגשר בעצם על פערי התרבות שקיימים.
<ירון בן גרא: מלבד הכשרה לאחר הגעת העובד לישראל, זה מתחיל בשרשרת של טיפול, של מלהביא אותו משדה תעופה, מלספק לו אש"ל לתקופות מעבר.
<ירון בן גרא: הוא צריך מגורים בתקופות מעבר.
<ירון בן גרא: הוא לא עובד והוא נמצא בבית כל הזמן.
<ירון בן גרא: אנחנו עושים ביקורים של עובדים סוציאליים, לא של בקרים כמו שחברות הסיעוד מורשות על ידי ביטוח לאומי לעשות.
<ירון בן גרא: אנחנו עושים 4 פעמים בשנה הראשונה ועוד בממוצע 3 ביקורים בשנה השנייה, והלאה הלאה, וכמובן זה לפי הצורך.
<ירון בן גרא: כן יש לנו קשר עם גורמי רווחה.
<ירון בן גרא: כן אנחנו יודעים לדווח למשרד הפנים, שיושבת פה גברת רננה לוי שהיא מפקחת עלינו מבחינה מקצועית.
<ירון בן גרא: מתנהל קשר שלם סביב המטופל הסיעודי.
<ירון בן גרא: אין צורך, אנחנו לא רואים שום צורך, ההיפך, זה רק גורם שמעכב.
<ירון בן גרא: אין צורך בחברת סיעוד שתעביר את הכספים.
<ירון בן גרא: זה ממש ממש מסרבל.
<ירון בן גרא: עוד דברים שאנחנו עושים במסגרת התפקיד שלנו, זה אשרת העבודה לעובד, הוצאת היתר למעסיק, שזה נשמע פשוט אבל זה ללכת למשפחה, למלא בקשה, להוציא היתר, לפעמים לנסוע לירושלים, לפעמים להגיש את זה פיזית.
מיכל רוזין: ירון, אחת הטענות הקשות שעולות מלשכות התיווך, זה בנוגע לעניין ההשמה.
מיכל רוזין: אתם מקבלים 2,000 שקלים על השמה ו-70 שקלים לחודש מהמטופל.
<ירון בן גרא: לכל היותר, וזה סכום שעודכן ב-2006 וכמובן המדדים משתוללים.
<ירון בן גרא: אנחנו נשארים על אותם סכומים.
מיכל רוזין: אחת הטענות הקשות היא שכאשר עוזב עובד זר וכאשר מגיעים אליכם, יש משיכת רגליים למצוא עובד נוסף, מה שמאלץ את הקשיש או הנכה לשלם שוב השמה בלשכת תיווך אחרת או בעצם להפעיל את הלחץ כפי שאני רואה שמופעל על משרד הפנים, להביא עוד עובדים זרים, מה שנקרא הדלת המסתובבת.
מיכל רוזין: תגובתך.
<ירון בן גרא: בעניין הדלת המסתובבת, זה דבר שהוא לא קיים היום.
<ירון בן גרא: יש איזושהי טענה שיוצאים עובדים ונכנסים עובדים.
<ירון בן גרא: הטענה שאת מעלה, היא כל כך נכונה כי בשלושת השנים האחרונות - - -
מיכל רוזין: אני שאלתי שאלה.
<ירון בן גרא: משרד הפנים צמצם את כמות המטפלים הסיעודיים להיכנס לישראל, שיוצרים מצב אבסורדי שמטפל נוטש, אז קודם כל יש לו 20 אפשרויות אחרות שפרוסות בפניו.
<ירון בן גרא: כמובן שהוא נמצא בעמדת כוח מול השכר, כי יש לו ביקוש מאוד מאוד גבוה.
<ירון בן גרא: לשמחתי לפני אולי שלושה או ארבעה חודשים בג"צ קבע שזה לא סביר והכפיל את הכמות, וזה מה שאמרה סגנית השר, שזה לא הוכפל ל-10,000 אבל זה הוכפל ל-9,600.
<ירון בן גרא: אז בעניין הזה של עובדים נוטשים, זה דבר שצריך לטפל בו מהשורש.
<ירון בן גרא: זה לא משהו שאני יכול לתת מענה או שכל אחד אחר שיושב כאן.
<ירון בן גרא: לשמחתי בחודשים האחרונים מתקיים נוהל נטישה, שמטפל זר נוטש את המעסיק שלו, הוא יכול להיות צפוי להרחקה.
מיכל רוזין: מה החלק שלכם בביקורים מול המטופל ומול המטפל?
<ירון בן גרא: הביקורים שלנו הם ביקורים טיפוליים.
<ירון בן גרא: זה מתחיל מלשבת ולהריח איך המטופל מריח.
<ירון בן גרא: זה ממשיך באיך הבית נראה, אם הבית נקי ומסודר.
<ירון בן גרא: זה לחפש סימנים של אלימות.
<ירון בן גרא: זה לחפש סימנים של תת תזונה או מהמטופל או מהמטפל.
<ירון בן גרא: אנחנו מסתכלים גם על המטפל וגם על המטופל.
<ירון בן גרא: יש לנו את הכלים לספק שירותים לשניהם ולא רק למטופל.
<ירון בן גרא: אי אפשר להתעלם כאן מהמטפל הסיעודי.
<ירון בן גרא: המטפל הסיעודי גר בבית 24/6 ברוב המקרים.
<ירון בן גרא: אנחנו לא עובדים 8-5.
<ירון בן גרא: אנחנו ב-24/6 במתכונת הזאת.
<ירון בן גרא: יש כל כך הרבה משברים, שאת צריכה להיות זמינה כל הזמן ואנחנו עושים את כל מה שאנחנו יכולים כדי שאף קשיש לא ישאר לבד.
מיכל רוזין: אני רוצה לעשות רגע הפסקה.
מיכל רוזין: אני רוצה לשמוע גם את קו לעובד בתגובה וגם את רננה לוי, כי אני רוצה להגיד לכם שאני טיפלתי בנושא הזה מהיבטים אחרים, ובאמת מליווי של עובדות הסיעוד, ופגשתי אותן גם בבתים, ואני רוצה להגיד לכם שרובן או שלא פגשו עובדת סוציאלית ואין להן מושג אם זה חברות סיעוד או לשכות תיווך.
מיכל רוזין: גם אני בזמנו לא ידעתי את ההבדלים, ובטח הן לא יודעות את ההבדלים.
מיכל רוזין: לא רק שלא פגשו עובדות סוציאליות.
מיכל רוזין: כאשר הן פגשו, בעיקר התייחסו למטופל, שזה לא שאני אומרת שזה לא טוב, אבל אני מנסה להבין פה מי מסתכל גם על העובדת הזרה ושומע אותה.
מיכל רוזין: עידית, בבקשה.
<עידית לבוביץ': אני רוצה דווקא להתחיל מסוף הדברים שנאמרו כאן.
<עידית לבוביץ': אין לי ספק, ואמרנו את זה ואנחנו אומרים את זה.
<עידית לבוביץ': בעינינו שיטת העסקה האופטימלית היא העסקה על ידי חברות.
<עידית לבוביץ': זה המצב הטוב ביותר, להוציא מידי המטופלים, אם הם קשישים או נכים, את האחריות על העסקה.
<עידית לבוביץ': להשאיר אותם כמזמיני שירות כמו שאנחנו רואים בהמון מקומות אחרים, ובאמת שכל האחריות תהיה מוטלת על חברה.
<עידית לבוביץ': בעינינו זה השיטה הטובה ביותר.
<עידית לבוביץ': שיטה גרועה ביותר היא השיטה שיש היום, שזה גם וגם, העסקה משותפת.
<עידית לבוביץ': האחריות, אין ספק שצריכה להיות בידי גוף אחד.
<עידית לבוביץ': זה מקל על כל התהליך.
מיכל רוזין: גם אם זו המשפחה?
<עידית לבוביץ': השיטה המוצעת כרגע, שדנים עליה, אם זה המשפחה, היא טובה יותר ממה שיש היום.
<עידית לבוביץ': היא עדיין לא הטובה ביותר.
<עידית לבוביץ': הטובה ביותר, שהכל יהיה באחריות של חברה, כמובן מלכ"ר כמו שדובר כאן בדיונים קודמים, אבל אם כרגע צריך לבחור בין השיטה כמו שהיא היום לשיטה של רק מעסיק, כמובן שעדיף רק מעסיק.
<עידית לבוביץ': היום, ויכולים לנסות להכחיש את זה מכל הכיוונים, אבל זה פשוט עובדה, כל מטופל סיעודי, כולם 100% הם מעסיקים של העובדת.
<עידית לבוביץ': יש חברה, אין חברה, לא רלוונטי.
<עידית לבוביץ': גם אם אתה משלם לעובדת 1,500 שקלים בחודש וגם אם אתה משלם לה את כל ה-3,600, אתה עדיין מעסיק.
<עידית לבוביץ': בסיום העסקה תצטרך לחשב מה הסכום שמגיע לה לפיצויים ולפנסיה והבראה וחופשה וכן הלאה, רק שאם יש איתך חברה שמעסיקה במשותף, תצטרך גם לעשות איתה את החשבון.
<עידית לבוביץ': אם אתה מעסיק לבד, קל לך יותר.
<עידית לבוביץ': את החישובים, את כל הנושא הזה של תשלומי שכר וזכויות, תצטרך לדעת כך או כך.
<עידית לבוביץ': יש פה עוד דבר מאוד חשוב שמאיזושהי סיבה כולם מתעלמים ממנו.
<עידית לבוביץ': מספר לא מבוטל מחברות הסיעוד היום הן גם לשכות.
<עידית לבוביץ': אני אחראי על זה, לא, אתה אחראי על זה, וההתקפה הזאת היא מאוד מצחיקה בעיניי.
<עידית לבוביץ': הרי חברות הסיעוד הגדולות ביותר הן גם הלשכות הגדולות ביותר.
<עידית לבוביץ': עמל סיעודית במלצ'ט 22 זה אותה חברה.
<עידית לבוביץ': תגבור ועינת זה אותה חברה.
<עידית לבוביץ': "א.ש.1" ו-"א.ש.
<עידית לבוביץ': סיעוד" זה אותה חברה.
<עידית לבוביץ': הן גם לא מסתירות.
<עידית לבוביץ': עינת כותבת שהבעלים שלה זה תגבור.
<עידית לבוביץ': תסתכלו ברשם החברות.
<עידית לבוביץ': זה מאוד קל לראות.
<עידית לבוביץ': חברות הסיעוד הגדולות ביותר הן גם לשכות.
<עידית לבוביץ': אז הריבים הכאילו ריבים האלה מי באמת מבקר, מי לא מבקר, זה אותה עובדת סוציאלית.
<עידית לבוביץ': עובדת סוציאלית הולכת, פעם אחת חותמת על טופס של עינת, פעם אחת חותמת על טופס של תגבור וזה אותה חברה.
<עידית לבוביץ': הרי זה אותה עובדת סוציאלית.
<עידית לבוביץ': היא עונה פעם לטלפון כעינת, פעם לטלפון כתגבור, אבל זה אותו בן אדם.
<עידית לבוביץ': אז היא מבקרת פעמיים בשנה.
<עידית לבוביץ': ככה סימנה 'וי' גם לזה וגם לזה.
<עידית לבוביץ': כל הויכוחים האלה הם הרי מצחיקים.
<עידית לבוביץ': מדברים פה על אותו בן אדם, אותו ביקור בשם כמה חברות שונות.
<עידית לבוביץ': ככה זה עובד היום.
<עידית לבוביץ': אז כל ההיתממות הזאת היא נורא מצחיקה.
<עידית לבוביץ': אותה חברה.
<עידית לבוביץ': יד ימין לא יודעת מה יד שמאל עושה?
<עידית לבוביץ': באמת, הם יושבים באותו חדר, שולחן ליד שולחן.
<זהבית פרידמן: יש כמה חברות סיעוד שהן רק סיעוד ויש כמה לשכות שהן רק לשכות.
<עידית לבוביץ': החברות הגדולות, אלה שמעסיקות את מרבית העובדות, והלשכות שמייבאות את מרבית העובדות, הן אותה חברה, וכולם צריכים לדעת את זה.
<עידית לבוביץ': עוד משהו שחשוב להגיד, אני מסתכלת על זה בעיניים של קו לעובד.
<עידית לבוביץ': חשוב שיבינו, מבחינת העובדות, אין פה הרי הבדל משמעותי בסופו של דבר.
<עידית לבוביץ': העובדות יקבלו כנראה את אותו שכר כך או כך.
<עידית לבוביץ': העובדות יקבלו את אותם 3,600 או 3,700 שקל גם אם זה יהיה בניכוי של חברת סיעוד וגם אם זה יהיה ישירות מהמעסיק.
<עידית לבוביץ': הרי העובדות עצמן מבחינת הסכום שהן יקבלו בסוף החודש, זה אותו סכום.
מיכל רוזין: אבל את שומעת לגבי ההפרשות, שיהיה לזה גורל שונה.
<עידית לבוביץ': נכון, וזו בעיה אבל זה בעיניי משהו שבר תיקון ואפילו די פשוט.
<עידית לבוביץ': כמובן צריך לשים על זה דגש, אבל זה שהעובדות יקבלו יותר.
<עידית לבוביץ': קו לעובד, וזה חשוב להבהיר, אין פה איזה אינטרס לנסות להוציא עוד כסף, כי כנראה שהסכום ישאר אותו סכום.
<עידית לבוביץ': דבר מאוד חשוב שאני רוצה להגיד.
<עידית לבוביץ': אני לא חושבת שמישהו פה יכול להאשים אותי באיזושהי חיבה יתרה ללשכות הפרטיות בסיעוד.
<עידית לבוביץ': אין פה מישהו שיכול להגיד שאני רוצה לדאוג להן, לרווחתן או לכלכלתן.
<עידית לבוביץ': אתם יודעים שבכל הזדמנות שיש לנו מה להגיד על הלשכות האלה, אנחנו אומרים, אבל בנושא הזה של העסקת עובדות, וזה אני רואה מניסיון שלנו מול משפחות ומול עובדות, מי שבאמת נותן את הסיוע, אם זה גמר חשבון, אם זה להזעיק עובדת סוציאלית הביתה, אם זה למצוא עובדת מחליפה, לא עושים את זה אבל עדיין פונים.
<עידית לבוביץ': מי שנותן את הסיוע השוטף היום זה הלשכות.
<דורון רז: ממש לא.
<עידית לבוביץ': אני מדברת מהניסיון שלי.
<עידית לבוביץ': מעסיקים פונים אלי.
<עידית לבוביץ': אני רואה עובדות שמגיעות עם טפסי גמר חשבון לבדוק אם הם נכונים או לא.
<עידית לבוביץ': זה תמיד מהלשכות, אף פעם לא מהחברות.
<עידית לבוביץ': נכון, רוב הלשכות האלה הן גם חברות סיעוד.
<דורון רז: לא רוב.
<דורון רז: שליש.
<עידית לבוביץ': חלק גדול מהלשכות בגודל, אלה שמעסיקות את מרבית העובדות הן גם חברות סיעוד.
<עידית לבוביץ': אז החברה יכולה לטעון שפשוט נכתב על נייר לא נכון וכן הלאה, אבל ממה שאנחנו רואים מהעובדות ומהמעסיקים, ופונים אלינו הרבה מעסיקים, מהפניות האלה אנחנו רואים שרוב הטיפול השוטף נעשה על ידי הלשכות, והוא לא טיפול טוב בעינינו.
<עידית לבוביץ': צריך לשפר אותו מאוד, אבל עדיין הוא גדול משמעותית מהטיפול שנותנות חברות הסיעוד.
מיכל רוזין: תודה עידית.
מיכל רוזין: הוספת לנו מידע חיוני וחשוב.
מיכל רוזין: רון עוזרי, יושב ראש איגוד בתי אבות ודיור מוגן בישראל.
<רוני עוזרי: אני אדבר מהפן של אותם 10,000 דיירים בדיור המוגן, שזה נחשב למעשה קהילה, כי הם זכאים לאותם עובדים זרים וכו', והניסיון שלנו.
<רוני עוזרי: כבר אני אתחיל מהסוף.
<רוני עוזרי: לאור הניסיון שלנו וזווית הראיה שלנו, הנושא הזה הוא כלל לא פשוט.
<רוני עוזרי: הוא לא שחור-לבן, לפה לגמרי או לפה לגמרי, ואנחנו בהחלט דוגלים בבחירה, ויש פה לתת את הדעת.
<רוני עוזרי: אמר פה נציג האוצר, ציטט את הוועדה: "לא מצאנו יתרונות במתן שירותים על ידי חברת סיעוד כלשהי".
<רוני עוזרי: אני רוצה לומר, אפילו בניסיון שלנו, ישנם לא מעט מקרים שפונים אנשים מבוגרים לסידור מוסדי ואומרים, אני לא יכול לשלם.
<רוני עוזרי: אני אומר לו, יש לך את הביטוח לאומי, אפילו למחלקה זולה.
<רוני עוזרי: לא, אני לא יכולה לעזוב את הבת שלי, הבת שלי נתמכת ונעזרת בסכום הזה, וזה יכול לקרות גם בסכומים גדולים.
<רוני עוזרי: אני אומר יכול לקרות, לא תמיד יקרה.
<רוני עוזרי: הכוונה שלי פה רק להמחיש, לקחת את זה לכל הכיוונים.
<רוני עוזרי: בהחלט נאמר פה דבר חשוב בנושא, שאם כבר עושים רפורמה, עושים פה סדר, להרחיק לגמרי את בני המשפחה מכיוון מעסיק.
<רוני עוזרי: אתם לא יודעים היום מה זה תביעה קטנה, לא רק קו לעובד.
<רוני עוזרי: העובד עצמו לא קיבל את מה שצריך.
<רוני עוזרי: בן משפחה לא יודע מה זה לרשום את השעות, מה זה עורך דין לדיני עבודה וכו' וכו'.
<רוני עוזרי: הוא חשוף לתביעות.
<רוני עוזרי: צריך להעמיד את זה מול אנשים כמו גורמים מקצועיים, אני לא אומר דווקא חברת סיעוד או ביטוח לאומי או ממשלה, אבל יש פה טעות אחת גדולה שעושים את הזקן הזה ברגעים הקשים ביותר שלו, מעסיק.
<רוני עוזרי: זה נקודה קטנה שצריך לתת עליה את הדעת.
<רוני עוזרי: כל נושא איתור העובדים הוא לא פשוט, והניהול שלהם.
<רוני עוזרי: לא כל מילה שדורון אמר מקובלת עלי, אבל אי אפשר לזלזל פה במעמד ובמקום החשוב שממלאות חברות הסיעוד.
<רוני עוזרי: חברים יקרים, מדינת ישראל בשני העשורים האחרונים התקדמה מאוד מאוד מאוד קדימה בנושא הזה בזכות העובדים הזרים ומערכת הטיפול שקיימת היום.
<רוני עוזרי: גם אם יש דברים שצריך לתקן, לא נזלזל בכך.
<רוני עוזרי: לסיכום, הולכים פה לדיון מקיף.
<רוני עוזרי: מסריח לי, לא לא מריח, כי טוב שזה עובר בחוק ההסדרים.
מיכל רוזין: אנחנו שומעים את זה חדשות לבקרים בכל אחת ואחת מהוועדות.
<רוני עוזרי: אלא אם כן האוצר ייגש עכשיו לנוטריון ויחתום על תצהיר בפני הנוטריון, שהוא מתחייב שכל שעת טיפול תהיה בעלות שהוא משלם גם לצד השני.
<רוני עוזרי: אני אהיה רגוע בדאגה המוחלטת לזקנים.
<רוני עוזרי: עברנו הרבה.
<רוני עוזרי: התעריפים של חברות הסיעוד, עברו למעלה מעשור בבתי משפט.
<רוני עוזרי: הם הזיעו בשביל זה.
<רוני עוזרי: זה לא בא סתם ככה מתחת לקרקע, ואני לא נוגע בדבר.
<רוני עוזרי: אז בואו, יש דברים שקופים.
<רוני עוזרי: יש דברים ברורים.
<רוני עוזרי: לפחות תהיו צמודים לאותם תעריפים ותוציאו מידי הזקן את נושא המעסיק.
<רוני עוזרי: זה קטסטרופה גדולה.
<רוני עוזרי: אני כמעסיק אומר את זה.
<רוני עוזרי: ישנם 20,000 סיעודיים שמתגוררים במחלקות סיעודיות.
<רוני עוזרי: אותם 20,000 סובלים ממחסור בכוח אדם טיפולי.
<רוני עוזרי: אין מטפלים.
<רוני עוזרי: זה מציאות.
<רוני עוזרי: לא מבקשים פה כסף ולא את ה-600 שקל ולא את ה-300 שקל, וזה נושא שיעבור גם לוועדה וגם לסגנית השר.
<רוני עוזרי: התקנים למטפלים סיעודיים לפחות 1:10, לא על 1:1 לאלה שנמצאים, ואלה תקנים של עובדים זרים.
<רוני עוזרי: תודה.
מיכל רוזין: משרד הפנים.
<רננה לוי: אין לי כוונה להיכנס להשוואה בין חברת סיעוד לבין לשכה פרטית משום העובדה שאין לי מומחיות גדולה מאוד בתחום חברות הסיעוד.
מיכל רוזין: דברי על לשכות התיווך, זה מה שאני רוצה לשמוע ממך.
<רננה לוי: משפט פתיחה, אני רק רוצה לומר שמשהו מתערבב אצלנו בתפיסה.
<רננה לוי: חוק הסיעוד הוקם לצורך מתן מענה לטיפול בתוך הבית.
<רננה לוי: בשלב מסוים הוקמו חברות הסיעוד עבור מטפלים ישראלים.
<דורון רז: עבור זקנים, לא בשביל העובדים.
<רננה לוי: מטפלים ישראלים עבור קשישים.
<רננה לוי: כל מה שאני מנסה לעשות זה כרגע זה דיפרנציאציה בין המטפל הישראלי למטפל העובד הזר, משום שאני חושבת שצריכה להיות מומחיות עבור טיפול בעובד זר ובקשיש.
<רננה לוי: אני באמת לא רוצה להיכנס לקונפליקט ביניכם לבינם.
<רננה לוי: אני מניחה שיש שם אינטרסים הרבה יותר גדולים מהשולחן הזה, שאפשר להעלות אותם כרגע.
<רננה לוי: כשאני מסתכלת כעובדת סוציאלית יחידה, ברשות האוכלוסין וההגירה במשך 4 שנות העבודה שלי אני יכולה לדבר על חלקת האלוקים הקטנה שלי, וזה האחריות שלי על תחום הלשכות הפרטיות.
<רננה לוי: במהלך 4 השנים האלה הלשכות הפרטיות ומנהלי הלשכות עברו כברת דרך מאוד משמעותית בטיפול בעובד זר בתוך הבית עם הקשיש, זאת אומרת הם קיבלו סטנדרטים אחרים לגמרי.
<רננה לוי: אם הם בתחילת דרכם היו רק מתווכים, במהלך 4 השנים האלה נולד בעצם שיח חדש לגמרי, של היחס, הליווי, התמיכה עבור אותו קשיש בתוך הבית, בראיה כוללת של העובד השר וטובת העובד הזר בקונטקסט הזה.
<רננה לוי: אנחנו מדברים על תבנית העסקה שהיא שונה לחלוטין.
<רננה לוי: זה תבנית העסקה של 6/24 שבה המטפל, בעצם הגבולות שלו מאוד מיטשטשים.
<רננה לוי: פעם הוא מטפל בעצם שרואה את המעסיק שלו הערום והוא נותן לו את הסעד.
<רננה לוי: מצד שני אותו מעסיק הוא גם בעל הבית שלו, והגבולות הם מאוד מאוד מיטשטשים בתוך התהליך הזה.
<רננה לוי: הרבה פעמים אותו מעסיק קשיש מציק לאותה עובדת זרה, פוגע בה מינית לא כי הוא באמת מתכוון.
<רננה לוי: בגלל המחלה שלו יש את הגבולות המיטשטשים האלה, ועל זה אנחנו נותנים את הדעת.
<רננה לוי: במהלך ארבע השנים, הלשכות האלה עברו תהליך.
<רננה לוי: אני יכולה להעיד שאכן בביקורי הבית, בצורת הביקור נכנסו יותר סטנדרטים מקצועיים לתוך התהליך הזה.
<רננה לוי: הדגש שלהם הוא על מה קורה לעובד הזר בתוך האינטראקציה הזאת, האם הזכויות שלו ממולאים.
מיכל רוזין: רננה, מה חסר עדיין?
<רננה לוי: בעצם תפיסתי האישית, צריכה להתקיים הבחירה הזאת ולאפשר לאנשים לבחור בין הגמלה ב-ע' לגמלה בכסף.
<רננה לוי: אם והיה ויאפשרו ללשכות הפרטיות להתרחב, צריך המנגנון והמשאבים לרשות האוכלוסין להיות הרבה יותר רחב.
<רננה לוי: כמובן שלתגבור עבודה סוציאלית, תגבור פקחים ותגבור פונקציות כאלה שיאפשרו את האכיפה המאוד רצינית.
<דורון רז: אבל זה קיים היום בחוק סיעוד.
מיכל רוזין: למה ההפרדות האלה?
מיכל רוזין: האם היום במצב שנוצר, נוצר מצב היסטורי שיש לנו חברות סיעוד שהיו קיימות מאז ומתמיד, העסיקו עובדות ישראליות, עובדים ישראלים.
מיכל רוזין: לאחר מכן התחיל עניין העובדים הזרים והם המשיכו להעסיק דרכם.
מיכל רוזין: במקביל קמו הלשכות הפרטיות, תיווך, אגודות סיעוד, התאגידים וכדומה, שמביאות את העובדות הזרות, אבל הסמכויות שלהן הורחבו גם כן לעשות ביקורים, לטפל, לבדוק, וכמו שאומרת רננה, מה שהיא מעידה, שבאמת גם הורחבו הסמכויות וגם יש מאמץ להטיב ולשפר את השירות.
מיכל רוזין: למה עדיין אנחנו משאירים את המצב ההיסטורי של הבלגאן הזה, ועכשיו בא האוצר ואומר, תעזבו אותנו מהבלגאן, תנו לנו לשלם ישירות למשפחה ותרדו מאיתנו.
<משה נקש: מה שאת אומרת זה מתחבר גם לעמדה שלנו וגם למה שעידית אמרה.
<משה נקש: אני לא חושב שיש פה מישהו שלא מסכים.
<משה נקש: עצם זה שיש פה שני מעסיקים ויש פה חלוקה בין מעסיק שהוא החברה למעסיק הפרטי, זו בעיה.
<משה נקש: כולנו מסכימים שצריך להיות מעסיק אחד.
<משה נקש: מי יהיה הגוף?
<משה נקש: פה חלוקות כנראה הדעות.
מיכל רוזין: אתה חושב שזה יכולות להיות לשכות התיווך?
<משה נקש: א', כן, וכל גוף שזה יוטל עליו, יצטרך לעבור מן הסתם התאמות לעניין הזה, כי היום אין להם שום נגיעה להעסקה.
<משה נקש: זה נכון שהם על פי הנוהל מסייעים בהיתר, מסייעים בתלונות שמגיעות היום, ואנחנו שומעים את זה, אבל הם לא המעסיקים.
<משה נקש: חברת הסיעוד היא כן חצי מעסיק, אבל שוב, צריך להיות פה מעסיק אחד.
<משה נקש: זה לגבי העניין של העסקה.
<משה נקש: רק חשוב להדגיש, וזו העמדה שלנו היתה לאורך כל הדרך, וקראת את הפרוטוקולים מהעבר.
<משה נקש: גם תמיד אמרנו שאנחנו מתנגדים לכך שהעניין הזה של מעסיק אחד יגרום לעיקור העסקה בשביל המטופל הסיעודי.
<משה נקש: העלות של העסקה צריכה להישאר כמו שהיא, אם לא לרדת.
<משה נקש: לא רוצים שיעלה למטופל יותר כסף כל הנושא הזה של מעסיק אחד.
מיכל רוזין: גם תתייחס לעניין של הפיקדון, של ההפרשות.
<משה נקש: כמו שאמרה גם סגנית השר, אנחנו רוצים ובעד העניין שתהיה בחירה.
<משה נקש: כמובן שתהיה בחירה למטופל, אם הוא רוצה לקבל את הכסף ישירות או באמצעות חברה.
<משה נקש: כל אחד יעשה את השיקולים שלו.
<משה נקש: כמובן חשוב שכל המטופלים יקבלו את המידע בשביל לקבל את ההחלטה הנכונה.
<משה נקש: אני חושב שאחד הממצאים במחקר של ברוקדייל היה שהם לא קיבלו מספיק מידע על העניין הזה.
<משה נקש: זה לגבי זה.
<משה נקש: לגבי הפיקדון, אז דיברו פה גם לפניי על הדבר הזה.
<משה נקש: הפיקדון זה כלי שהוא נכון.
<משה נקש: הוא גם בשבילנו ובשביל המדינה שתממש את מה שהחליטה הממשלה פה, שזה צמצום כמות העובדים הזרים, ולכן הפיקדון יסייע ועובדים זרים שסיימו את תקופת שהייתם החוקית בארץ, יעזבו את מדינת ישראל.
<משה נקש: אנחנו לא רוצים שישארו פה עובדים לא חוקיים.
<משה נקש: יחד עם זאת זה גם מסייע למטופל בתשלום פיצויי הפיטורין שהוא מחויב לשלם בדין.
<משה נקש: לכן אנחנו רואים בפיקדון באמת כלי משמעותי.
<משה נקש: גם העובד יקבל, גם המטופל הסיעודי לא יתבע אחר כך על סכומים שהוא לא שילם או שהוא היה צריך להפריש ולשלם בסוף תקופת העסקה, וגם המדינה באמצעות הכלי הזה תוכל לגרום לעובדים הזרים שסיימו את עבודתם החוקית, לעזוב את ישראל.
מיכל רוזין: טובה לב, בבקשה.
<טובה לב: אני מייצגת כאן את איגוד העובדים הסוציאליים.
<טובה לב: אני כבר הבעתי את עמדתי בפעם הקודמת.
<טובה לב: אנחנו חושבים שכפי שהנושא של גמלת סיעוד והעסקה מופיע בחוק ההסדרים, הוא לא טוב לקשישים, הוא לא נכון להם.
<טובה לב: הוא יכול לשרת אך ורק קבוצה מאוד מאוד מצומצמת של אליטה שיש ברשותה אולי רואה חשבון, עורכי דין, קבוצה חזקה שיכולה לנהל את העסק הזה.
<טובה לב: היום חברות הסיעוד יחד עם העובדות הסוציאליות ברווחה הן בעצם עוזרים לאוכלוסיה החלשה לעבור את הדרך.
<טובה לב: אל תשכחו שפה מדובר על הא ולכוסיה החלשה ביותר שיש לה גם כך להתמודד עם מיליון ואחד דברים בחיי היום יום, אז להטיל דברים נוספים, לא בטוח שהם יכולים לשאת את זה.
מיכל רוזין: טובה, תודה.
מיכל רוזין: כן בבקשה.
<דנה רשף דנוטה: שמי דנה רשף ואני מקו למעסיק.
<דנה רשף דנוטה: בכל השיחה היום וגם בוועדות הקודמות מתעלמים מדבר אחד, עצם ההגדרה של קשיש כמעסיק.
<דנה רשף דנוטה: מה זה מעסיק?
<דנה רשף דנוטה: מישהו שיש לו רואה חשבון, מישהו שיש לו חשב שכר, מישהו שיש לו עורך דין צמוד.
<דנה רשף דנוטה: כאן המעסיק בעצם הוא כאן מכיוון שכל אוכלוסיית הקשישים הולכת לאיבוד בגלל הבעיות האלה.
<דנה רשף דנוטה: העובדת שלי בהיריון, מה אני עושה?
<דנה רשף דנוטה: העובד שלי לא חוזר, מה אני עושה?
<דנה רשף דנוטה: אני צריך לשלם כך או אני לא צריך לשלם כך?
<דנה רשף דנוטה: אנחנו מקבלים באמת מאות פניות ביום ונענים על ידי חשבי שכר ועורכי דין, מכיוון שאנשים לא יודעים מה המכה שנפלה עליהם.
<דנה רשף דנוטה: אז כמה אני צריך לשלם לה?
<דנה רשף דנוטה: אז איך אני משלם לה?
<דנה רשף דנוטה: אז קו לעובד אמר ככה, אז החברים שלי אמרה ככה.
<דנה רשף דנוטה: אנחנו בעצם מורידים את כל התמיכה, גם הסוציאלית אבל גם קצת המקצועית שיש בחברות הסיעוד והופכים את האדם הקשיש למעסיק.
<דנה רשף דנוטה: לך תשבור את הראש.
<דנה רשף דנוטה: הרבה מאוד דווקא מהשכבה העליונה, עורכי דין וחשבי שכר, פונים אלינו בשאלות.
<דנה רשף דנוטה: אני אפנה אליך, לא, אני לא מבין בחוקי עבודה, אני לא מבין בחוקי העסקה של עובדים זרים ובהסכמים הבין לאומיים, תני לי תשובה.
<דנה רשף דנוטה: את כל הבעיות האלה נוסף לבעיות של הטיפול, אנחנו רוצים לשים על המשפחה ועל הקשיש?
<דנה רשף דנוטה: זה אני חושבת לא נכון לא ערכית ולא פרקטית.
<עידן וילבך: רק בשביל הגילוי הנאות, קו למעסיק הוא גם חברת סיעוד, הוא אותם בעלים?
<דנה רשף דנוטה: כן.
מיכל רוזין: כן בבקשה, עמותת "כן לזקן".
<יהורם הניג: יהורם הניג, "כן לזקן".
<יהורם הניג: אני לא אחזור על כל הדברים שאמרו, שהם כולם רשומים גם אצלנו, בהצעה שלנו.
<יהורם הניג: אנחנו כמובן בעד שחברת כוח אדם, גוף כלשהו, הוא שישלם את השכר.
<יהורם הניג: כמו ששרה זילברשטיין אמרה קודם, עם הניסיון שלה, אני הייתי מנכ"ל משאבי אנוש של מוסד ציבורי גדול.
<יהורם הניג: אני לא מסוגל לקרוא את תלוש של הרבה חברות שהגיעו אלינו ממעסיקים.
מיכל רוזין: רובנו לא יכולים לקרוא את תלוש השכר.
מיכל רוזין: גם חברי כנסת.
<יהורם הניג: ולהסביר לזקן הסיעודי איך לחשב את ההפרשים.
<יהורם הניג: אמרה סגנית שר הפנים דבר מאוד מעניין.
<יהורם הניג: הלא כל הדברים נולדים, במקרה אנחנו שומעים.
<יהורם הניג: אנחנו הולכים לעשות, היא אמרה רפורמה, אחר כך היא חזרה בה מהמילה רפורמה.
<יהורם הניג: למה לרוץ עכשיו עם כל מיני שינויים כאלה ואחרים?
מיכל רוזין: זה לא רפורמה, זה בעקבות בג"צים שהיו.
<יהורם הניג: בסדר, בוודאי.
<יהורם הניג: היה גם את הבג"צ של שעות נוספות ושל כוננות, ונאלצו לשלם.
<משה נקש: סליחה יהורם, סליחה שאני קוטע אותך.
<משה נקש: מה שסגנית השר דיברה, זה מתייחס למה שאתה אמרת ומה ששרה אמרה מקודם, שהיא התכוונה בעיקר לנושא הזה.
<משה נקש: זה עבר כבר בחקיקה, זה עניין התקנות של הגבלת המעברים והתקנות הגיאוגרפיות על העובדים הזרים.
<משה נקש: לזה היא התכוונה כשהיא אמרה.
<יהורם הניג: לא יודע, היא לא פירטה.
<יהורם הניג: אני רוצה לגעת בעוד שתי נקודות קטנות, כי אני בעד גמלה ב-ע' כמו שהיתה עד עכשיו.
<יהורם הניג: הבחירה, שתהיה.
<יהורם הניג: דיברו פה על 6/24.
<יהורם הניג: מה זה 6/24?
<יהורם הניג: זה 6 ימים בשבוע, 24 שעות.
<יהורם הניג: נכון, העובד הזר שגר בבית.
<יהורם הניג: מה עם היום השביעי?
<יהורם הניג: איפה הטיפול בעובדים המחליפים?
<יהורם הניג: ביום השביעי הזקנים הסיעודיים לא צריכים שום טיפול?
<יהורם הניג: מת העולם?
<יהורם הניג: בתקנות, בכללים צריך לדאוג לעובד מחליף.
<יהורם הניג: איפה החברות בנושא הזה, בפתרון הזה?
<יהורם הניג: אחד.
<יהורם הניג: שניים, אם ביטוח לאומי, וביטוח לאומי משלם 18 שעות, אני לוקח את המקסימום, 18 שעות שבועיות, אז בואו נשנה את שיטת התשלום לשעות שבועיות, 4 שבועות תשלום, 52 שבועות בשנה מתחלקים ל-13, אז שהעובד הזר יקבל 13 משכורות במקום 12.
<יהורם הניג: הבעיה תיפתר מבחינת כל מיני חישובים.
<יהורם הניג: דבר אחרון, כשאורנה מביטוח לאומי אומרת שלא יכול זקנים סיעודיים להעסיק עובד זר אם אין משפחה מאחוריהם, זה האבסורד הכי גדול שיכול להיות.
<יהורם הניג: אנחנו רוצים שהזקנים ישארו בקהילה, אז יש משפחה, יכולים לעזור לגייס את העובד הזר.
<יהורם הניג: לא יכולים לעקוב.
<יהורם הניג: האימא גרה בבאר שבע והמשפחה עובדת בקריית שמונה.
<שרה זילברשטיין היפש: אבל היא ציינה מצב אמיתי.
<שרה זילברשטיין היפש: זה לא יכול להיות אבל זה המצב.
<יהורם הניג: שרה, היתה לך אימא סיעודית עם עובדים זרים.
<יהורם הניג: גם לי זה היה אותו דבר.
<יהורם הניג: כולנו הזקנים מנוסים בזה כי היו לנו הורים זקנים.
<יהורם הניג: מי שיכול, דואג, אבל זה לא יכול להיות המוטו של ביטוח לאומי, שרק אז יתנו עובד זר.
<יהורם הניג: ואם לא? הם מנסים לקדם את חוק האשפוז, את האשפוז הסיעודי במסגרת חוק בריאות ממלכתי, שיבוא במקום זה?
<יהורם הניג: לא.
<יהורם הניג: אף אחד לא מקדם את זה.
<ישראל הבר: נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
מיכל רוזין: אז בוא תגיד כמה דברים.