GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אמנון בן עמי: צופית העלתה המון בעיות – מקרה מייצג, אבל עם המון בעיות.
<אמנון בן עמי: אני חושב שנכון היה להזמין נציגים של משרדי המשפטים, הרווחה, הבריאות לדיון הזה.
עדי קול: היו פה בדיון הקודם.
<אמנון בן עמי: אם מעלים פה תופעה של מקרים, שאנשים צריכים לקבל מענה כולל במצב מסוים, שיהיה ברור.
<אמנון בן עמי: רשות האוכלוסין וההגירה לא יכולה לומר לא למשרד הבריאות ולא למשרד הרווחה ולא למשרד החינוך.
קריאה: אבל אתם הבסיס.
<אמנון בן עמי: אם הבסיס הוא: בוא תיתן אזרחות, ואז הכול יסתדר – לא.
<אמנון בן עמי: אני רוצה לקבל בסוף הישיבה הזאת מקרים שאצלנו 13 שנה.
<אמנון בן עמי: עשיתי עוד בדיקה תוך כדי, למען הסר ספק.
<אמנון בן עמי: לא יודע מתי היא התחילה לעבוד מול רשות האוכלוסין וההגירה, מתי הוגשו הבקשות, איזה שלבים זה עבר.
עדי קול: היא נמצאת פה 13 שנה.
<גבי רפאלי: בשנה הראשונה היא לא פנתה למשרד הפנים.
<גבי רפאלי: בשנת 2001 אני אישית ניגשתי אתה למשרד הפנים בירושלים.
<אמנון בן עמי: כל מקרה שמטופל 13 שנה, גם אני טוען שזה לא סביר.
<יעל ורד: ושנה זה סביר?
<יעל ורד: שנתיים זה סביר?
<אמנון בן עמי: ועוד איך.
<אמנון בן עמי: שנה ושנתיים זה סביר.
עדי קול: כשיש לך מעמד.
<אמנון בן עמי: אמרתי – תפרידו בין שני הדברים – קודם כל, מה קורה בתקופת ההמתנה; ובי"ת, יש פרוצדורה.
<אמנון בן עמי: לתת תשובה קצרה: נבדק – אין אפשרות - מאוד קל.
<אמנון בן עמי: אנחנו ניגשים למקרים האלה בניסיון כן למצוא פתרונות על דעת המשרדים הרלוונטיים.
<אמנון בן עמי: נאמר: כן נותנים, לא נותנים מענה.
<אמנון בן עמי: כשמסתננים נכנסים לארץ, הם נכנסים ליוספטל, עוברים את כל הבדיקות, ואחרי זה משרד הבריאות אומר לי: תשיג לי ממשרד האוצר את הכסף על הסיפור הזה.
<אמנון בן עמי: צריכה להיות עבודה כלל ממשלתית.
<אמנון בן עמי: יש פה שתי סוגיות: אחת, מה קורה בתקופת ההמתנה; בי"ת, הבירורים והבדיקות לא צריכים לקחת 13 שנה בוודאות.
<אמנון בן עמי: סביר שזה ייקח שנה ויותר – יש המון נקודות פה, יש התייחסות למקרים דומים, יש בדיקת מסמכים.
<אמנון בן עמי: נכון שמבחינת הארגונים – תן אזרחות לעוד חצי מיליון, תנו לי היום רשימה של חצי מיליון – אין בעיה, אבל זה לא מה שהוסמכתי לעשות.
<רות רזניק: אתה חייב לשמוע את מה שאומרים נציגות הארגונים.
<רות רזניק: זה לא יכול להיות, שאתה רק מרצה לנו, ואומר לנו מה עמדת המשרד שלך.
<רות רזניק: באנו הנה כדי להגיד ולדבר בשמן של נשים שאין להן פה, ואנחנו משמשות להן פה, ואתה תשמע את מה שיש לנו לומר.
<אמנון בן עמי: באנו לשמוע.
<אמנון בן עמי: אני לא מנהל את הישיבה.
<אמנון בן עמי: נדרשתי לתת תשובה, וגם את תשמעי אותי.
<אמנון בן עמי: את לא מדברת עם עצמך, עם כל הכבוד.
<אמנון בן עמי: אני נציג של ממשלה, שיש לה מדיניות.
<אמנון בן עמי: אני לא מבצע מדיניות באופן שרירותי.
<רות רזניק: שמעתי את הדברים של השר מאיר כהן, שאמר שכל היושבות פה עושות מלאכת קודש, ושנמשיך לעשות את זה, למרות כל משרדי הממשלה, ואתה תשמע אותנו.
<אמנון בן עמי: באנו כדי לשמוע.
<רות רזניק: אז תן לנו הזדמנות לדבר.
מיכל רוזין: מייד ניתן לך הזדמנות לדבר.
מיכל רוזין: גם על זה אפשר לדבר, על הסחבת והבירוקרטיה, אבל בתקופה שבה נבדק המצב – הרי גם בתקופה הזאת – למשל, אתה נותן מעמד שאתה לא מגרש, אז האם בתקופה הזאת ניתן לתת מעמד, שבו היא יכולה לעבוד, יכולה לקבל זכויות בריאותיות, יכולה לקבל זכויות רווחה, למשל מקלט - שאת זה השר אישר, כך שעם זה אין בעיה.
<צופית גרנט: אם משרד הפנים לא ייתן לה תעודת זהות, איך הוא יוכל לעזור לה?
<צופית גרנט: הוא זקוק למשרד הפנים.
<אמנון בן עמי: אני זקוק למדיניות של המשרדים האחרים.
מיכל רוזין: המדיניות של המשרדים האחרים לעתים מתקדמת יותר ממדיניות משרד הפנים.
מיכל רוזין: בעניין הזה, למשל, משרד הרווחה קבע שבעניין, למשל, מקלטים לנשים מוכות אין הבדל, ולא קשור עניין המעמד.
מיכל רוזין: לכן האם אתם יכולים לחשוב על פתרון, מעמד ייחודי חדש לאותן נשים, שבאותה תקופה יהיה להם איזשהו מעמד, שיוכלו לקבל אשרת עבודה, ויוכלו ללכת לקופת חולים, לקבל זכויות בסיסיות?
<אמנון בן עמי: הוועדה שלנו אמורה לבדוק בדיוק איזה מעמד.
<אמנון בן עמי: אני לא יכול לתת מעמד לפני שהוועדה בודקת.
<אמנון בן עמי: למשרדים אחרים אולי קל.
<אמנון בן עמי: גם אנחנו, ברגע שמשרד הרווחה הכניס למקלט – ראיתי פה בוועדה, ואמרתי: למי שבמקלט אנחנו נותנים אשרת עבודה, נשים וגברים.
עדי קול: בהרבה משרדים בתהליכים אחרים, ברגע שאתה מגיש את הבקשה, נפתח תהליך.
עדי קול: מתחיל להיצבר זמן.
עדי קול: לתת מעמד זמני, בגלל שהיא כבר פנתה.
עדי קול: אתם אומרים: לא פניתם.
עדי קול: אנחנו מדברים על נשים שאתם מכירים אותן.
עדי קול: שלחתם אותם הביתה לחיות חיים חסרי-תוכן וחסרי-מהות.
עדי קול: יש בכל משרד אחר, ברגע שנפתח התהליך, התאריך הזה נקבע, ומאז סופרים אותך.
עדי קול: אתם יודעים מה קורה הרבה פעמים ברשויות.
עדי קול: יש מקומות שאתה מגיע, והתיק אבד.
עדי קול: יש פה אשה ששלחתם אותה הביתה בלי שום דבר, ויש לה כאן ילדים והיא חיה כאן, ויש לה בית, ואתם אומרים לה: חכי.
עדי קול: מעמד שנקרא: בתהליך.
עדי קול: משהו שהן יכולות ללכת אתו, לחיות פה.
עדי קול: בסופו של דבר אתה שולח מישהי הביתה, ואומר לה: תסתדרי.
<צופית גרנט: שאלה קטנה: האם המשרד שלכם מסתובב במקלטים של נשים מוכות?
<צופית גרנט: פגשתם פעם?
<אמנון בן עמי: אנשים מסתובבים במקלטים, אנשים מכירים, אנשים עובדים גם מול ארגונים.
<צופית גרנט: אישית הסתובבת?
<אמנון בן עמי: בעברי הייתי סמנכ"ל משרד העבודה והרווחה, והסתובבתי לא פחות מכל אחד אחר פה במקלטים.
<אמנון בן עמי: אני מכיר, הייתי סמנכ"ל משרד הקליטה, אני מכיר תופעות הגירה.
<אמנון בן עמי: זו לא הנקודה.
<אמנון בן עמי: למה ששאלה חברת הכנסת עדי קול, נעמה.
<נעמה פלאי: לשאלתכם על המעמד בתקופת הביניים, זה בדיוק המנדט של הוועדה.
<נעמה פלאי: לשם כך הוועדה מתכנסת, והוועדה היא זו שבוחנת את כל השאלות שמתעוררות סביב התיק.
<נעמה פלאי: בוועדה הבין-משרדית יושבים נציגים של הרבה מאוד גורמים.
עדי קול: זו ועדה הומניטרית?
<נעמה פלאי: כן.
עדי קול: אבל זה לוקח שנתיים.
עדי קול: אם הכנסת לא מתערבת, אין ועדה.
<נעמה פלאי: בוועדה יושבים גורמים של משרדי ממשלה רבים, שיכולים לתת את האימפוט הרלוונטי למקרה הזה.
<נעמה פלאי: היא רואה את כל המקרים ההומניטריים.
<נעמה פלאי: פה יושבים אנשים שדנים בנושא האלימות, אבל יש עוד מקרים הומניטריים שעולים לוועדה.
<נעמה פלאי: הם יכולים לראות את מכלול המקרים ההומניטריים ולתת עליהם את הדעת, לכן לתת מעמד בתקופת הביניים זה לרוקן מתוכן את הרעיון של הוועדה, שתבחן.
<נעמה פלאי: אנחנו מדגישים, שמי שיש לו רשיון, בין אם זה ב'1 או א'5, הוא מוארך בכל התקופה שבה ממתינים להחלטת הוועדה.
<נעמה פלאי: מעט מקרים זה נשים שאין להן מעמד, ואז התחייבנו שאנחנו נותנים קדימות בטיפול בהעלאת התיקים בוועדה.
<נעמה פלאי: אם זה לא קרה עד היום, זה יקרה.
עדי קול: המקרים האלה – בנצ'י לא קיבלה ועדה הומניטרית עד שלא היה דיון אצלנו.
עדי קול: קבעתם את הוועדה ההומניטרית הקודמת יומיים לפני התאריך שקבענו את הדיון.
<אמנון בן עמי: תתפלאי, אבל הוועדה ההומניטרית מתכנסת אחת לשלושה שבועות, עם התערבות שלך או בלעדיה.
<אמנון בן עמי: יש אלפי פניות.
<אמנון בן עמי: ייתכן שהקדימו את הדיון.
עדי קול: אמרתם הרגע כאן שאנשים שאין להם מעמד, יש להם קדימות.
עדי קול: שני המקרים שהיו בפעם שעברה -בנצ'י אחת מהן - לא היתה קדימות.
עדי קול: אם יש נשים נפגעות אלימות, זה מקרים שצריכים לתת להם קדימות.
עדי קול: תשמע את האנשים, והם יאמרו לך כמה זמן ממתינים לוועדות ההומניטריות האלה.
עדי קול: אתם אומרים: אין מעמד עד ועדה הומניטרית.
עדי קול: זה לא הגיוני.
עדי קול: אם אתה מחכה שנתיים, אתה אומר לאשה: שנתיים אין לך פה מה לעשות בישראל.
עדי קול: אתם אולי רוצים שהיא תברח, אבל היא לא תברח – יש לה פה ילדים.
עדי קול: מה עושים עם אשה שיש לה פה ילדים, עד שמתכנסת ועדה?
עדי קול: ואני מבינה את העומס.
עדי קול: אני מבינה שאתם לא יכולים לתת מענה מיידי.
עדי קול: נניח שיהיה שנה-שנתיים.
עדי קול: מה שנה-שנתיים אשה אמורה לעשות כאן עם הילדים שלה בלי מעמד?
קריאה: היא ברחוב.
<גבי רפאלי: אתה אומר: כל המקלטים – בסדר, מקובל עליי.
<גבי רפאלי: אני באתי עם טניה בלי מקלט.
<גבי רפאלי: אני באתי במקרה ל"אבודים", ואם לא, עדי לא היתה מכירה אותי, לא הייתי פה היום.
<גבי רפאלי: איפה אני הייתי 13 שנה?
<גבי רפאלי: הגשתי מ-2001 במשרד הפנים בירושלים, מה אמרתי לה משנת 2001?
<גבי רפאלי: כמה פעמים באתי אליה?
<גבי רפאלי: האדם הפשוט, הסמרטוט הקדן, שלא שווה כלום, לומר לו – אני 12 שנה באתי ובכיתי.
<גבי רפאלי: אמרו: אלימות.
<גבי רפאלי: למה אלימות נוצרה עם טניה?
<גבי רפאלי: אומר לך למה.
<גבי רפאלי: טניה תאמר שלא היה אכפת לי ממנה.
<גבי רפאלי: לא רופא, לא קופת חולים.
<גבי רפאלי: היתה בוכה לי, אז היו ויכוחים ואלימות בינינו בגלל זה.
<גבי רפאלי: תשאל את טניה.
<גבי רפאלי: מאז שצופית גרנט התערבה.
<גבי רפאלי: תשאל גם את הרווחה מה אמרתי עד צופית גרנט.
<גבי רפאלי: צופית גרנט מטפלת לה בדברים.
<גבי רפאלי: אין לי הכוח לטפל בדברים.
<גבי רפאלי: אני הלכתי לביטוח לאומי בשביל הלידה הקודמת של התינוקת שלי.
<גבי רפאלי: מה קרה לי?
<גבי רפאלי: נכנסתי לבית סוהר.
<גבי רפאלי: למה?
<גבי רפאלי: באתי לקבל מה שמגיע לי, כי החליפו שם פקידה, אז הכניסו אותי לבית סוהר, כי צעקתי.
<גבי רפאלי: אני לא צועק.
<גבי רפאלי: זה הקול שלי.
<גבי רפאלי: הביאו לי משטרה, עשו לי בלגאן.
<גבי רפאלי: כולם עורכי דין.
<גבי רפאלי: יש מי שישמע להם.
<גבי רפאלי: יש פה ריטה, שעזרה בהרבה דברים לטניה.
<גבי רפאלי: טניה היתה בהרבה מקלטים.
<גבי רפאלי: עזרו לה, אבל מי יעזור לי?
<גבי רפאלי: אם לא הייתי מכיר את ריטה, שניסתה המון שנים במסמכים – ריטה הביאה לי את המסמכים.
<גבי רפאלי: לא היה לי הכסף להביא את המסמכים.
<גבי רפאלי: ריטה, העמותה שלה הביאה את המסמכים.
<גבי רפאלי: אני בחיים לא היתה עם תעודת זהות, אם צופית גרנט לא היתה מתערבת עם ריטה.
<גבי רפאלי: אני 12 שנה פה.
<גבי רפאלי: אולי עוד 20 שנה, כשהילד היה גומר את הצבא.
<גבי רפאלי: אולי כשהיה מגיע לצבא, הייתי אומר: לא יתגייס אם אמא שלו לא תקבל אזרחות.
<גבי רפאלי: אולי הטלוויזיה היתה רוצה לעזור לי אז, אבל ככה מי יעזור לי?
<גבי רפאלי: מי עזר לי?
<גבי רפאלי: כל התיק שלי ברווחה על המלחמה שנכנסתי לבית סוהר – זה עשה לי רק כתם על השקרים שלהם.
<גבי רפאלי: אמרו: היא לא יודעת לטפל בילדים, לא יודעת לטפל בזה.
<גבי רפאלי: מי טיפל בילדים?
<גבי רפאלי: גם אני מטפל, אבל היא הרוב מטפלת.
<גבי רפאלי: אומרים שלא יודעת לטפל בילדים שלה.
<גבי רפאלי: היא חיה בפחד.
<גבי רפאלי: היא קמה עם סיוטים בלילה.
<גבי רפאלי: אף אחד לא רואה את זה – לא במקלטים ולא צופית.
<גבי רפאלי: הילדים שלי ואני רואים את זה, אך האשה הזאת, קמה לך בצורה מבוהלת, כשאני רק רוצה לכסות אותה.
<גבי רפאלי: אף אחד לא בא לתקוף אותך.
<גבי רפאלי: סובלת מ-2001.
<גבי רפאלי: כמה פעמים באתי אליה והתחננתי אליה ונלחמתי וכמה עשיתי בשבילם.
<גבי רפאלי: אני כבר חליתי בסוכרת בגלל זה, עם העצבים האלה.
<גבי רפאלי: היום אני מקבל זריקות של 100 CC בגוף, והגוף לא מתאזן, ומה הדוקטור אומר לי – שולח גם דוח לביטוח לאומי – זה מעצבים.
<גבי רפאלי: איך לא יהיו לי עצבים?
<גבי רפאלי: אשתי בלי מעמד, הילדים שלי מאוימים במשרדי רווחה.
<גבי רפאלי: במשרדי רווחה יש כוח להכיר את טניה.
<גבי רפאלי: ביטוח לאומי לא רוצים להכיר אותה.
<גבי רפאלי: למה אני צריך, שפעם יש רופא, או ללכת לשקר בטרם על שם מישהי אחרת, שתקבל רופא?
<גבי רפאלי: למה אני צריך להגיע למקומות האלה?
<גבי רפאלי: אני רוצה להיות ילד טוב.
<גבי רפאלי: כואב עליה.
<גבי רפאלי: אתם לא מבינים מה עובר עליה.
<גבי רפאלי: היא עברה גיהנום.
<גבי רפאלי: די.
<גבי רפאלי: טיפה אני מכיר אנשים שעושים – מהשטחים אתם נותנים לאנשים תעודת זהות, על שהתחתן עם יהודייה, ושיקבל תעודת זהות כחולה, שיוכל לעבוד.
<גבי רפאלי: זה ישר נותנים.
מיכל רוזין: לא נותנים.
<גבי רפאלי: אראה לך אלף כאלה.
<גבי רפאלי: אני מכיר את העבודה הזאת, כמה מרמים ועובדים על המדינה.
<גבי רפאלי: אני יודע כמה אוכלים את עצמם.
<גבי רפאלי: אתן לך מלא דוגמאות עוד היום.
<גבי רפאלי: מבית לחם, מרמאללה, משכם, מג'נין.
<גבי רפאלי: אני מחובר לכל העולםפ הזה.
<טניה-טאטיאנה גיאורגיוק: אפילו שעובדים בשחור, משק בית, במשרד, גם מנהלים לוקחים את המשכורת שלך ולא רוצים לשלם לך.
<טניה-טאטיאנה גיאורגיוק: המנהל הזה, שעבדתי אצלו בשחור, הוא לא נותן.
עדי קול: רות, בבקשה.
עדי קול: יש ב-11:00 ישיבה עם נושאים קשים לא פחות.
מיכל רוזין: אנחנו נמשיך בסבב כזה.
מיכל רוזין: אנחנו רוצים שהם ישמעו את כולם, אז תהיו תמציתיות.
מיכל רוזין: אנחנו מתנצלות.
<רות רזניק: נציג משרד הפנים אמר שהוא לא עוסק במקרים הפרטניים.
<רות רזניק: אנחנו כן.
<רות רזניק: אנחנו רואות את הנשים המגיעות ומופנות למקלטים.
<רות רזניק: אני מייצגת שלושה מקלטים.
<רות רזניק: אני יודעת שזה המצב בשאר המקלטים.
<רות רזניק: אנחנו לא הולכות ללקט נשים ברחובות.
<רות רזניק: מופנות אלינו נשים על-ידי בתי חולים, על-ידי המשטרה ועל ידי מסילה.
<רות רזניק: משרד הרווחה נתן לנו הנחיות לפני שנים, לא לפנות למשרד הפנים בשום פנים ואופן.
<רות רזניק: אני לא יודעת אם הם מייצגים את הבעיות שאנחנו מציגים בפני המפקחות שלהם, אבל כנראה, לא מספיק, ואולי האוזניים בוועדה הבין-משרדית קצת אטומות לשמוע את המצב של אמהות לילדים שאינן יהודיות, אינן ישראליות, נשואות לגברים יהודים שרוצים לקחת מהם את ילדיהם, ותעופי מהארץ תוך חודש.
<רות רזניק: אנחנו רואות את זה יום-יום.
<רות רזניק: היתה אצלנו באחד המקלטים גברת ערבייה, חיה בנתניה, אשה שהיתה כאן 14 שנה, ואני מדברת על לפני שלוש שנים.
<רות רזניק: הגברת הזאת היתה נשואה לבן דודה, שהוא בן של משת"פ.
<רות רזניק: המשתפ"ים מקבלים אוטומטית הם וילדיהם אזרחות ישראלית.
<רות רזניק: ילדיה הוכו.
<רות רזניק: היא פנתה למשטרה, ובני משפחתה בקלקיליה מאיימים לרצוח אותה, כי היא פנתה למשטרה.
<רות רזניק: היא לא יכולה לברוח לקלקיליה יותר.
<רות רזניק: בארץ הבעל הנחמד שלה הלך לבית נועם, היה סטודנט מצטיין, ואחרי שנה וחצי במקלט לאט-לאט שכנענו אותה.
<רות רזניק: אין לה אישור שהות בארץ.
<רות רזניק: ילדיה למדו בבית ספר בנתניה, דוברים עברית רהוטה.
<רות רזניק: אין בעיה עם הילדים, ישראלים כשרים, אבל האמא לא יכולה לחזור לשטחים, כי שם היא תירצח, ולא נתנו לה תעודה, והיא חזרה לבעל, ואחרי חודשיים שוב ברחה למקלט.
<רות רזניק: מה אתם אומרים על הדברים האלה?
<רות רזניק: זה הגיע למפקחות של משרד הרווחה.
<רות רזניק: ישבנו בוועדת החלטות.
<רות רזניק: כלום לא קרה.
<רות רזניק: האשה הזאת היא חסרת-אישור שהות במדינת ישראל אחרי כל כך הרבה שנים.
<רות רזניק: איך אנחנו יכולים להסתכל כלפי העולם?
<רות רזניק: אני לא מספרת על המקרים הרגילים, שאנחנו מקבלות אשה, ואחרי שלושה חודשים בשיטת הדלת המסתובבת חייבים לומר לה: את לא יכולה לשהות אצלנו יותר ואין לך פתרונות.
<רות רזניק: את לא מקבלת מזונות.
עדי קול: אני מצטערת לעצור אותך, כי הם לא הכתובת במקרה הזה.
<רות רזניק: אני מדברת אתכם – לא עם משרד הפנים.
<רות רזניק: הגברת הזאת מנתניה לא קיבלה עד היום אשרת כניסה.
<רות רזניק: וילדיה כולם ישראלים.
עדי קול: נתייחס לזה בהמשך.
עדי קול: בנצ'י, בבקשה.
עדי קול: אני חושבת שהבעיות הוצפו.
<בנצ'י סילאסי: הגעתי לארץ, התחתנתי עם ישראלי אתיופי.
<בנצ'י סילאסי: הוא לא היה בסדר, כל יום הרביץ, כל יום סכין, כל יום סיפר לי שהרגו נשים.
<בנצ'י סילאסי: נכנסתי להיריון.
<בנצ'י סילאסי: באמצע ההיריון הלכנו למשרד הפנים.
<בנצ'י סילאסי: הוא רוצה להתגרש ממני.
<בנצ'י סילאסי: מההתחלה, הייתי חצי היריון שלי ברחוב.
<בנצ'י סילאסי: בסוף ילדתי בסורוקה.
<בנצ'י סילאסי: התקשרו אליו, והוא לא רוצה לבוא, לא מכיר אותנו.
עדי קול: עשיתם בדיקת רקמות?
<בנצ'י סילאסי: כלום.
<ריטה חייקין: הבעיה בבדיקת רקמות, שכשעושים, משרד הפנים דורש נוכחות של האב ברישום.
<ריטה חייקין: אם אין החלטה ושורה מסוימת, שאפשר לרשום את זה בלי נוכחות של האב, דורשים במשרד הפנים נוכחות של האב, ואז יש לנו עוד בעיה גדולה, כלומר אנחנו לא יכולים לרשום את הילדים.
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: התקשרו אלינו באמצע הלילה מסורוקה, ואומרים לי: יש כאן מישהי בלי מעמד שילדה – אנחנו משאירים את התינוקת, היא תהיה ברחוב.
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: אמרתי: אם אתם רוצים בעוד שעתיים את כל התקשורת של הארץ – תעשו את זה; אם לא, תנו לנו להתארגן.
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: לקחנו אותה בלי שום
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: אפשרות לעזור בשום צורה, ונתנו פתרון פרטני, ממתנדבת למתנדבת העברנו אותה.
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: היא היתה נשואה והתאהבה בו.
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: היא עדיין נשואה לו.
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: הוא פשוט נעלם – לא רוצה לא אותה ולא את הילד.
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: יש לו אשה אחרת.
<אליזבתה ניקולאיצ'וק: נמאס לו.
עדי קול: אנחנו רוצים לשמוע פתרונות.
עדי קול: גם הוצגו פה מקרים פרטניים.
עדי קול: הכנסת היא מפקחת על רשויות הממשלה.
עדי קול: הם באים לכאן.
עדי קול: אנחנו רוצים לשתף אתם פעולה.
עדי קול: אם תתקיפו ככה, הם יבואו פחות.
עדי קול: הצעות נמצאות על השולחן ואצלו בידיים.
עדי קול: הוא יודע איך לפתור את הבעיות, אם הוא רוצה ויכול.
עדי קול: יש פה שתי שאלות שאשמח לשמוע - אחד זה המקרים הפרטניים הוצגו.
עדי קול: יש עוד מקרה שלא הצגנו בפניכם והעלינו אתמול – נשמח גם עליו.
עדי קול: יש לנו שאלות מהותיות לגבי תקופת ההמתנה – מה יהיה המעמד בתקופה הזאת, איך מוצאים את הפתרון.
עדי קול: לגבי הסחבת, לגבי הזמן עד הוועדה ההומניטרית.
עדי קול: עלתה פה גם שאלה, קראתם להם להראות את המקרים, או אתם אומרים שאם יש ילדים, תעלו לוועדה הומניטרית – זה אומר שיהיה עומס מאוד גדול על ועדה הומניטרית.
עדי קול: האם יש נכונות לקיים ישיבות לא אחת לשלושה שבועות אלא באופן יותר תדיר?
עדי קול: ואנחנו באמת מודים לכם.
מיכל רוזין: אני רוצה להוסיף שתי נקודות.
מיכל רוזין: בהמשך לקביעת תדירות גבוהה יותר של הוועדה, אני חושבת שעלתה פה גישה חשובה, שלא רק משרדי הממשלה יישבו אלא במקרים שמגיעים למקום – אנחנו מגיעים למקרים אפילו בודדים, שקשה להכריע בהם או שנראה שלא ניתן להכריע בהם, אני מציעה שבכל זאת יוערבו אותם ארגונים מסייעים, שמלווים את אותה אשה, שמכירים את המקרים, שיכולים להעיד מהשטח.
מיכל רוזין: אני חושבת שאותם ארגונים עושים מלאכת קודש שנים רבות.
מיכל רוזין: הם מוכרים, יש להם מעמד.
מיכל רוזין: הם יודעים בדיוק מה קורה.
מיכל רוזין: הם מלווים את האשה.
מיכל רוזין: הם יכולים להעיד על מצבה הרגשי, הנפשי, על מה שהיא עברה, על תהליך השיקום שלה.
מיכל רוזין: זה יכול לתרום לוועדה וגם לכם בהכרעה, האם מדובר פה במקרה אותנטי או לא.
מיכל רוזין: תיעזרו בהם.
מיכל רוזין: זה לא מקום של פיקוח עליכם אלא עזרה בשבילכם.
<אמנון בן עמי: אני מציע שלגבי שני המקרים הפרטניים של היום, אני חושב שנכון יהיה לקיים אתכם ועם המקרים ישיבה נפרדת.
<אמנון בן עמי: גם יש פה דברים שאני חושב שלא נכון שנאמר בגלל צנעת הפרט.
<אמנון בן עמי: אשמח לומר את זה באופן יותר מצומצם, מה השיקולים שעמדו בפנינו.
<אמנון בן עמי: במקום שאנחנו טועים בהחלטה – נתקן, אין בעיה.
<אמנון בן עמי: אם יוצגו בפנינו דברים נוספים, בהחלט.
<אמנון בן עמי: יש לנו תשובה על המקרים הפרטניים.
<אמנון בן עמי: אני לא חושב שנכון בפורום הזה, מצולם, נאמר לגבי כל מקרה, מה שמענו מהאבא ומה מהסבא.
<אמנון בן עמי: זה לא נכון.
<אמנון בן עמי: שתיים, אמירה כללית.
<אמנון בן עמי: ברור שכל ארגון או כל מי שעובד ביום-יום עם המקרים האלה, רואה את המקרים הללו ומטפל בהם אישית.
<אמנון בן עמי: אני מבין את סערת הרגשות.
<אמנון בן עמי: אני יודע שזה נשמע תשובה בירוקרטית, אבל אנחנו עובדים לפי מדיניות ממשלה, לפי מי אני יכול לתת מעמד.
<אמנון בן עמי: אני לא יכול לתת מעמד – יש דברים שלא בסמכותי בכלל.
<אמנון בן עמי: עלו פה לא מעט סוגיות.
<אמנון בן עמי: אני לא משליך את זה על אף משרד אחר.
<אמנון בן עמי: אבל נאמרו פה דברים – אמרו רות רזניק וצופית.
<אמנון בן עמי: זה מחייב ישיבה עם משרדים נוספים, לא עם כל משרד בנפרד, לראות מה עושים, כי ייתכן שאם היו תשובות אחרות מהרווחה ומבתי החולים, ייתכן שהיינו מצליחים לגשר על התקופה הזאת.
<אמנון בן עמי: אבל פרקי הזמן שנאמרו פה הם ודאי לא סבירים.
<אמנון בן עמי: לא אשתמש במילה יותר חמורה.
<אמנון בן עמי: אם יש מישהו שממתין 13 שנה, ודאי הוא לא צריך להמתין 13 שנה, גם לא הרבה פחות שנים, לתשובה.
<אמנון בן עמי: אני לא יודע מה התשובה, אבל התשובה המקצועית שצריכה להיאמר.
<אמנון בן עמי: לגבי המעורבות של הארגונים במקרים, בהחלט אבדוק אפשרות, שכשמגיעים הפונים ללשכות שלנו או לדסקים שלנו כדי להציג את המקרה, אם ירצה נציג ארגון רלוונטי שליווה, להצטרף, נעשה את זה.
<אמנון בן עמי: מעבר לזה, חוות דעת של הארגונים מוצגות בפנינו, אם הם חושבים לנכון.
<אמנון בן עמי: אבל אין ספק שאם תימצא דרך טובה יותר כדי לשמוע גם את הארגונים שמלווים את המקרים האלה באופן פרטני לאורך תקופה, נמצא גם לזה מענה.
<אמנון בן עמי: אני שב ואומר – כל מקרה הוא עולם ומלואו.
<אמנון בן עמי: אף פעם לא אפנה אתכם לסטטיסטיקה.
<אמנון בן עמי: אנחנו מאשרים מאות מקרים בשנה, דומים, שאתם לא מכירים.
<אמנון בן עמי: אולי חלק אתם מכירים.
<אמנון בן עמי: אנחנו לא אטומים ולא נאטמים.
<אמנון בן עמי: מה שבמסגרת הסמכויות שלנו, אנחנו מאשרים.
<אמנון בן עמי: ברור שאנחנו צריכים לעשות בדיקות, כי המצב שמדינת ישראל מתמודדת אתו בנושא הגירה, שהוא די חדש בעשר השנים האחרונות, במספרים הולכים וגדלים, לא הצהרנו מעולם שכל מי שרוצה, יקבל פה מעמד.
<אמנון בן עמי: זו לא המדיניות.
<אמנון בן עמי: ככל שנהיה יותר פופולריים, ניתן לכולם, אבל אני מועל בתפקידי אם אני לא עושה את הבדיקה לגבי המעמד, ובדיקה זה לא רק אני – זה גם משרד המשפטים, משטרה.
<אמנון בן עמי: כל מי שמטפל בזה, יודע.
<אמנון בן עמי: אני כן בעד לראות את זה ממשלתית יותר רחב, איך מגשרים על התקופה הזאת.
<אמנון בן עמי: נתתי לכם לא מעט דוגמאות שנתנו פתרונות.
מיכל רוזין: מי צריך להכריע בזה?
<אמנון בן עמי: פה צריכה להיות מדיניות ממשלתית, מה קורה.
<אמנון בן עמי: אני לא יכול לתת מעמד, כי זו הסמכות שלי, לקבוע את המעמד, אבל בהחלט עולה פה סוגייה, מה קורה עד אז.
<אמנון בן עמי: אני לא מתעלם מזה.
<אמנון בן עמי: אולי קל למשרד אחר לומר: אם הוא ייתן מעמד, אני אתן בריאות, אני אתן רווחה.
<אמנון בן עמי: בוא נראה איך נותנים את הדברים האלה אולי עד שתתברר הסוגייה הקריטית, שהיא המעמד.
<אמנון בן עמי: אז שימשיכו להרחיב.
<הדרה מטר: גם משרד המשפטים.
<אמנון בן עמי: עולות פה סוגיות גם על משרד הבריאות, גם על משרד הרווחה, שאמרו: אל תעשו ככה, כן תעשו ככה.
<אמנון בן עמי: סימן שצריכה להיות פה חשיבה ממשלתית לגבי התקופה הזאת.
<הדרה מטר: שלום, אני יועצת משפטית במקלט לנשים מוכות מזה 21 שנה.
<הדרה מטר: לא אתחרה ברגשות של חברותיי.
<הדרה מטר: ברור שראיתי משהו ב-21 השנה האלה.
<הדרה מטר: אני רוצה שתי הצעות פרקטיות ממשרדים אחרים: האחת, כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה של מקלטים או מעונות חירום או ההארד קור של האלימות, שיהיה גורם קשר במשרד שלכם, מישהו שישמע את קולנו, כי אין לנו האפשרות להגיע אליכם פרט לניירת.
<הדרה מטר: שיהיה איש קשר.
<הדרה מטר: יש לנו את זה במחלקה לסיוע משפטי, במשרד המשפטים.
<אמנון בן עמי: יהיה.
<הדרה מטר: כבר טוב.
<אמנון בן עמי: אגב, אני אישית נפגש עם כל ראשי הארגונים, זכויות אדם ואחרים, אחת לשלושה חודשים, אחת לששה חודשים.
<אמנון בן עמי: אני מוכן להרחיב את הפורום.
<אמנון בן עמי: תצטרפו מעבר לאיש קשר אצלנו, אין בעיה.
<הדרה מטר: מעולה, אז שאיש הקשר יימסר לוועדה, ויימסר אלינו.
<הדרה מטר: שיהיה מוקד.
<הדרה מטר: יש את זה במשטרה.
<הדרה מטר: שאותו איש קשר יוכל, כשמדובר באלימות, ועם מרכיבים כל כך מורכבים, שתהיה אפשרות לקצר.
<הדרה מטר: עצה שנייה.
עדי קול: יש לנו שתי דקות עד שהם צריכים ללכת.
<הדרה מטר: עד המעמד לעשות פאוזה למעמד הקודם.
<הדרה מטר: זה לא לשקול איזה מעמד לתת, אבל כשאשה נמצאת במקלט, שייעצר שעון החול, ומה שהיה לה, יהיה לה- - -
מיכל רוזין: זה מה שהוא אמר.
<אמנון בן עמי: מעמד קיים ממשיך.
<אמנון בן עמי: לגבי מי שאין לו מעמד וכו'- - -
מיכל רוזין: לא נחזור אחורה.
מיכל רוזין: הכול מצולם ומתעוד.
מיכל רוזין: דובר על כך שמי שהיה להם מעמד, המעמד שלהם יימשך.
מיכל רוזין: השאלה, מה לגבי אלה, וזו הבעיה העיקרית, שלא היה להם מעמד.
מיכל רוזין: אני רוצה לסכם, ומתנצלת בפני אלה שלא דיברו.
מיכל רוזין: הם חייבים ללכת לוועדה נוספת פה בכנסת.
עדי קול: אני ממליצה לכם להמשיך לדבר גם שם – מעמד הילד.
מיכל רוזין: אני מודה לכם שבאתם בהרכב כזה, והשתדלתם לתת תשובות.
מיכל רוזין: אני גם מבינה, מתי אין לכם תשובות.
מיכל רוזין: נאמרו פה כמה דברים חשובים, ואני רוצה לציין אותם.
מיכל רוזין: קודם כל, מהישיבה הקודמת לישיבה הזאת תיקון הנוהל לגבי נשים עם ילדים, נשים שסבלו מאלימות, הוא חשוב והוא חידוש.
מיכל רוזין: בנושאים הפרטניים שעדיין לא קיבלו מענה, הובטח לנו ונעשה את זה בדחיפות, נקיים דיונים עם המומחיות בעניין הזה, ונקבל תשובות ענייניות בעניין.
מיכל רוזין: לגבי הוועדה, אנחנו מבקשות לבדוק את תדירות הישיבות.
מיכל רוזין: אני מבינה שיושבים שם אנשים מכל המשרדים, שעוסקים בעוד הרבה מאוד דברים.
מיכל רוזין: זו לא סתם נקראת ועדה הומניטרית.
מיכל רוזין: יש פה לפעמים עניין של חיים ומוות בתחושות ההישרדות, כפי שמתואר פה על-ידי הנשים שיושבות פה.
מיכל רוזין: שיפרתם את הנוהל - ייתכן שיגיעו עוד מקרים.
מיכל רוזין: חשוב לבדוק את תדירות הישיבות.
מיכל רוזין: חשוב לבדוק, כפי שהתחייבת, את נושא המעמד או הזכויות שמגיעות להן בתקופת ההמתנה.
<אמנון בן עמי: זה צריך להיות דיון פה.
<אמנון בן עמי: תזמינו אתם את המשרדים הרלוונטיים.
עדי קול: נקיים את הדיונים.
עדי קול: אנחנו חושבים שיש סמכות לשר הפנים לשקול את המעמד בתקופת ההמתנה.
<אמנון בן עמי: ודאי נשקול מה שקשור בנו.
מיכל רוזין: נפנה לשר הפנים בעניין הזה, ונמשיך את העניין.
מיכל רוזין: לפחות בוועדה שלי גם שר הרווחה, גם שרת הבריאות יצאו בהצהרות מרחיקות לכת וטובות – משרד הרווחה הלכו מעבר ונתנו.
<אמנון בן עמי: אמרה קודם דוגמאות על הרווחה.
מיכל רוזין: יש שינוי, יש שר חדש.
מיכל רוזין: זה, מבחינתי עקב אכילס של הוועדה, העליתי את זה גם בפניכם לפני הישיבה.
מיכל רוזין: אני שומעת פתיחות לקבל את זה שבמקרים מסוימים, קודם כל להכניס אתכם להתייעצות של פעם בששה חודשים עם הארגונים, וגם לאפשר לשמוע, להתייעץ עם ארגוני הסיוע שמלווים את אותן נשים כדי לקבל זווית ראייה אחרת, שאנחנו חושבות שכרגע לא קיימת בוועדה.
מיכל רוזין: אני נאלצת לסיים את הישיבה.
מיכל רוזין: אני מודה לכולם שהגיעו.
עדי קול: אני בעיקר מודה לנשים.
עדי קול: אנחנו ועדה מצולמת, והוועדה לפניות ציבור נמצאת פה בכנסת.
עדי קול: הארגונים כבר מכירים אותנו, ואני רוצה שכל מי ששומע – תפנו עם הבעיות כדי שנוכל להעביר, כי אנחנו כן מצליחים לפתור.
עדי קול: צופית שאלה אם יש תשובות.
עדי קול: יש תשובות משמעותיות.
עדי קול: היו הרבה שינויים.
עדי קול: לגבי המקרים הפרטניים, הם התחייבו שיישבו אתנו, ונגיע לפתרון.
<צופית גרנט: כרגע קיבלתי SMS מ-YNET - כל הדיון הזה ב-YNET כבר.
<צופית גרנט: ..
מיכל רוזין: אנחנו נפגשים היום לדיון בשני נושאים שלכאורה הם נפרדים אבל הם קשורים ומחוברים.
מיכל רוזין: נתחיל בנושא הראשון.
מיכל רוזין: ביקשנו לדעת בתוך שבועיים, גם מרשות ההגירה וגם ממשרד המשפטים, מה קורה בעקבות החלטת בג"ץ, בעקבות ביטול חוק ההסתננות וכניסתו של חוק הכניסה לישראל לתוקף, לפני החוק החדש שהממשלה מתכוונת לחוקק, ואולי נשמע גם על כך היום.
מיכל רוזין: שמענו כל מיני שמועות לגבי מתקן שהייה פתוח או לא פתוח.
מיכל רוזין: אתמול דובר על תשלום סכום, דובר על כל מיני דברים אבל אנחנו כמובן לא דנים כאן בשמועות אלא אנחנו דנים במה שהרשויות המוסמכות אומרות לנו ומה שהן לא אומרות לנו, אנחנו לא עוסקים בניחושים.
מיכל רוזין: תודה רבה לכל מי שהגיע, גם לארגונים ונציגי המשק כי באמת בנושא השני שלנו אנחנו נעסוק בנושא של אישורי העסקה או אי העסקה והצרכים של המשק לגבי תעסוקה של אותם מבקשי מקלט שנמצאים כאן.
מיכל רוזין: בישיבה הקודמת הייתה תחושה קשה שלא ניתנו תשובות ברורות, גם מטעם רשות ההגירה וגם מטעם משרד המשפטים, ולא נאמר כיצד מתמודדת המדינה עם ההכרעה של בג"ץ.