GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אוחיון: אבל ראית בצורה נינוחה ונעימה, לראות מורים ומורות מקדש ברנע שעובדת עם הילדים, שוחחנו איתם חופשית, ראית שזה יחס שאני בוודאי גאה במדינתי ובחברה שנמצאת במצב כפי שנמצאת.
שמעון אוחיון: הייתה לי שיחה, אני מקווה שמותר לחשוף אותה.
שמעון אוחיון: ראש הצוות, צוות רפואי, אחיות, יש צוות של עובדים סוציאליים, שאלתי, אמרתי לה מן השיחות, מהן ההתרשמויות, כמה אנשים באמת מה שאנחנו קוראים להם מבקשי מקלט, היא אומרת ממהלך התקופה מתוך השיחות, בערך כמחצית או מבקשי עבודה, או לומדים, מבקשים ללמוד.
שמעון אוחיון: לגבי 50% אני מניחה שבתוכם נמצאים רבים שהם בדרגה של מבקשי מקלט.
שמעון אוחיון: לולא ראיתי מה שראיתי בערוץ 10, דבר שהזדעזעתי עמוקות.
שמעון אוחיון: היינו שם, כולנו התראיינו לתקשורת, כמובן, מיכל ואחרים.
שמעון אוחיון: אני פתאום צופה, אני רואה ערוץ 10, תסלחו לי, מה זה, משהו מבושל, לא קיים, מנותק לגמרי מן הביקור שלנו.
שמעון אוחיון: לכן חשבתי שגם למענך ולמען הצוות שלך שאתם עושים את העבודה בשליחות המדינה, עם כל הרצון, אנחנו בסך הכול, אני מאמין מדינה נאורה שעושה את המיטב, עם כל הבעיות הדמוגרפיות, עם בעיות של תעסוקה, וכל מה שנקרא, אנחנו מתנהלים בצורה באמת ראויה לשבח, ככה אני מרגיש, ואני מתאר לעצמי שיש שותפים, ואל תרגיש שאתה לבד בעניין הזה.
שמעון אוחיון: עם כל ההזדהות שיש לי, אפרופו יום הפליט, פרופ' חזן, סליחה על הסטייה.
שמעון אוחיון: אני מסכים איתך בעניין הזה, הנחתי גם הצעת חוק להכרת יום הפליטות היהודים מארצות ערב.
שמעון אוחיון: הם נאלצו בגלל מלחמה, ובעקבות תקומת מדינת ישראל, שהמדינה שלי עוד לא מצאה לנכון לציין יום אחד לסיפור הזה של 850 אלף יהודים, עזבו את ארצות ערב, רובם השאירו את רכושם, רובם נרדפו, והגיעו למדינה, ולמעשה תוך זמן קצר התחסלו קהילות שלמות, זה לא דבר שהיה הדרגתי, אלא בבת אחת.
שמעון אוחיון: לצערי, אני מקווה שהעניין יתוקן, שהמדינה גם תציין זאת, לפעמים אם אתה לא דואג, לא מסתכל פנימה, ודואג לאנשים שלך, בוודאי לא תתייחס בצורה ראויה שהם מחוץ לקהילה.
<סיגל רוזן: משפט אחד לסיכום.
<סיגל רוזן: דובר פה כל כך הרבה על המצב באריתריאה, אני חושבת שחשוב לציין שמתוך למעלה מ-300 בקשות שמוקד סיוע לעובדים זרים הגיש, התחלנו עכשיו לקבל את הדחיות, וחשוב לציין שהעילה לדחייה היא זהה.
<סיגל רוזן: כתוב שם, ציטוט מתוך מכתב הדחייה של הוועדה המייעצת לענייני פליטים.
<סיגל רוזן: "על פי החלטת שר הפנים, התחמקות משרות בצבא אריתריאה, או נטישת השרות הצבאי אין להם קשר לרשימת העילות המנויות באמנת הפליטים של האו"ם, ואינן מהוות לבדן עילה לקבלת מעמד פליט.
<סיגל רוזן: כן אציין, שלאור מדיניות אי החזרה של אריתראים הנהוגה בעת הזאת עקב המצב באריתריאה, מבקשי מקלט שבקשותיהם תידחנה לא יחזרו לאריתריאה כל עוד נמשכת מדיניות אי החזרה", אני חושבת שחשוב לציין, כי העובדה ששר הפנים החליט ככה, מעמידה את מדינת ישראל במצב שלמדינה היחידה בעולם, בעולם כולו שבו כולאים אנשים שברור שלא ניתן להחזיר אותם, ושהמדינה מכירה בכך שלא ניתן להחזיר אותם, והמדינה, אני לא אומרת היחידה, כי גם שוויץ שותפה לנו בבושה הזאת, שלא מכירה בהימלטות מצבא אריתריאה קהילת פליטות.
<סיגל רוזן: נראה לי שנורא חשוב לציין את זה ביום הזה לאור כל מה שנאמר פה על אריתריאה.
<סיגל רוזן: תודה רבה.
<דרור גרנית: אני חייב לומר שהאמירה הזאת אינה נכונה משפטית, היא גם לא מקובלת על האו"ם, וחבל.
מיכל רוזין: סליחה, אנחנו לא יכולים לפתוח עכשיו דיון.
מיכל רוזין: אנחנו נמשיך, היא הקריאה בסך הכול מתשובת משרד הפנים.
מיכל רוזין: אני רוצה לסכם שמאז יולי 2009, הזמן שבו הועבר מנגנון בדיקת הפליטות מהאו"ם למוסדות המדינה, ישראל הכירה במשפחה אחת של פליטים, אנחנו שומעים את הקושי ואת הבעייתיות, ובהחלט ניתנו אופציות אחרות, כגון ההגנה הקבוצתית.
<שרון הראל: מתוך 22 מקרה אחד הומלץ על ידי המדינה והוכר על ידי המדינה.
שמעון אוחיון: אבל הייתה הכרזה של ה-500, לא לשכוח את זה.
מיכל רוזין: הם לא פליטים.
מיכל רוזין: אנחנו לא נפתח את הדיון מחדש.
מיכל רוזין: אני מבקשת לסכם.
מיכל רוזין: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת, ובאמת לקרוא לממשלה לא לשכוח את העבר שלנו.
מיכל רוזין: אני חושבת שחברת הכנסת לשעבר, פרופ' נעמי חזן, התחילה בזה בדבריה בתחילת הישיבה בנושא מלחמת העולם השנייה.
מיכל רוזין: אני חושבת שדבריך חשובים מאוד, ואנחנו תומכים בכך כמובן, להכיר בהחלט גם בפליטותם של היהודים ממדינות ערב שנאלצו לקום ולעזוב את ביתם ואת רכושם ואת חייהם, לא לשכוח את העובדה שגם לנו לא היה פה בית, פעם בית לאומי בטוח שמגן עלינו.
מיכל רוזין: הקריאה כל הזמן היא לגיבוש מדיניות ברורה, הומאנית עבור מבקשי המקלט, וכן לבדוק האם מדובר במבקשי עבודה, ואז הם מהגרי עבודה, והאם הם אכן פליטים או קורבנות סחר, ובהחלט ההגדרות מקובלות עלינו, אנחנו רק מבקשים שהמדינה אכן תעשה את הבדיקות האלה.
מיכל רוזין: הועדה מבקשת לקבל את הנוהל שהוגש ליועץ המשפטי לאישור, אני מבינה שהוא עדיין לא אושר, אבל אנחנו היינו רוצים לראות את הנוהל.
מיכל רוזין: גם תסקירי חוק, ודיונים פנימיים, ועדה יכולה לבקש לראותם.
מיכל רוזין: הוועדה מבקשת לקבל נתונים לגבי כמה בקשות הוגשו, כמה נדחו ומדוע.
מיכל רוזין: דיברת על כך שיש גם ממדינות אפריקה וגם ממדינות אחרות, אז נשמח לקבל את הפירוט, אמרת שניתן לתת את הפירוט הזה, נשמח לקבל אותו.
מיכל רוזין: הוועדה מבקשת שוב לציין את סירובו של משרד החוץ לשלוח נציגים לישיבה, זה דבר חשוב מאוד, מדובר פה ביחסי חוץ של מדינת ישראל, עם מדינות אפריקה, עם מדינות העולם כולו, עם נציבות האו"ם, חשוב שאנחנו היינו מקבלים את עמדתם.
מיכל רוזין: הוועדה, כפי שגם הזכרתי קודם, פונה לוועדת חוץ וביטחון בבקשה לקיים דיון דחוף בנושא ההסכם שהוצג לבית משפט עליון על חזרתם מרצון של השוהים במתקן סהרונים למדינת יעד ולמדינות מעבר, על מנת לקיים את השמירה על ביטחון המדינה וסודיות, אבל עדיין פיקוח ושקיפות בפני הכנסת.
מיכל רוזין: ודבר אחרון שלא דיברנו עליו, אני מתנצלת שלא הגענו לזה, אבל בוודאי נגיע לכך גם עם שר החינוך שיבוא לפה.
מיכל רוזין: אני חושבת שאני בעקבות היום הזה, והישיבה הזאת, אפנה לשר החינוך בבקשה לערוך יום הסברה בבתי הספר לשנה הבאה בנושא יום הפליט.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה חשוב שנדבר על כך, גם מתוך ההבנה שגם אנחנו היינו פליטים בין אם אירופה, בין אם מדינות ערב, אנחנו מדינת פליטים, מדינת הגירה, וחשוב מאוד גם שנכיר במי שנמצא פה.
מיכל רוזין: ילדים היום במדינת ישראל בעצם לא יודעים, לא יודעים, הם רואים פה אנשים שהגיעו, מסתובבים, הם לא מבינים מה זה אומר, הם לא קוראים עיתונים כמונו.
מיכל רוזין: רוב האזרחים דרך אגב, גם לא קוראים עיתונים, ולא צופים בכלי התקשורת באקטואליה.
מיכל רוזין: חשוב מאוד שתהיה הסברה למערכת החינוך, אני אפנה בעניין הזה לשר החינוך, ואני מקווה שהוא יגיע לכאן כבר לוועדה עם תשובות בעניין.
<בת אל כספי: משפט אחד, הילדים הזרים משולבים במערכת החינוך, מקבלים חינוך מצוין, כך שזה לא זר להם.
מיכל רוזין: יהיה דיון על העניין הזה עם משרד החינוך, אם משרד ממשלה שקיבל את נושא מבקשי המקלט, הגירה, פליטים, איך שנקרא להם במדינת ישראל זה משרד החינוך, באופן ההולם ביותר.
מיכל רוזין: אני רק אמרתי לציין את יום הפליט, כי זה נושא הדיון שלנו, ואת זה אני אעלה בפני השר.
מיכל רוזין: תודה רבה ויום טוב.
עדי קול: שלום לכולן, אנחנו שמחות לכנס את הישיבה הראשונה המשותפת של הוועדה לפניות הציבור והוועדה לבעיית העובדים הזרים, ואנחנו מקווים שהפעם תהיה ישיבה מוצלחת במיוחד עם הישגים.
עדי קול: זה אירוע חגיגי, ולכן אנחנו מקוות לתוצאות משמעותיות.
עדי קול: אני עדי קול, אני עומדת בראש הוועדה לפניות הציבור, את מיכל רוזין אני חושבת שכולכם מכירים.
עדי קול: אני אתחיל ברקע.
עדי קול: הנושא שמונח על שולחננו הוא נושא מאוד-מאוד רחב.
עדי קול: הכותרת הגדולה אומרת "נשים חסרות מעמד נפגעות אלימות", ומתוך זה נובעים הרבה-הרבה נושאים.
עדי קול: אני יודעת שגם הרבה מהארגונים שנמצאים כאן, יש להם עיסוק ספציפי בחלק מהבעיה וגם בכולה, ובכל זאת הדיון הזה נולד כתוצאה של פניית ציבור – כמו כל הדיונים בוועדה לפניות הציבור – שהגיעה מ-י', ואני רוצה להתייחס תחילה למקרה הספציפי שלה ומיכל אחרי זה תרחיב על הבעיה כולה.
עדי קול: אנחנו ננסה לגעת היום בעיקר בנושא הנקודתי של נשים שנישאו לאזרחים ישראלים ונתקעות – אני אשתמש במילה הכי קשה שאני יכולה להגיד פה – במקלטים, בחסות המדינה או בהוראה של המדינה, ללא מעמד.
עדי קול: אני יודעת שזה רק קצה קצה של הבעיה.
עדי קול: אנחנו נרחיב את הדיון ככל שהדבר יידרש וגם נמשיך אותו, אבל בזמן קצר של דיון אחד אנחנו מנסים להתמקד בנושא מאוד ספציפי, ואני יודעת שזה לא מכסה שום דבר.
עדי קול: אני יודעת שלכולנו כואב ובוער המון דברים אחרים.
עדי קול: אני שמה את זה על השולחן, ואנחנו נשתדל להתמקד בעיקר, כי אנחנו צריכים להתמקד בנוהל הספציפי שצריך לעשות בו תיקונים מידיים.
עדי קול: ביקרנו, מיכל ואני, במקלט של עמותת יחדיו ונתקלנו בסיפור של י', הסיפור הארוך והמורכב שלה כתוצאה מהמצב שהיא נקלעה אליה בנישואים לבעל אלים ומעמד שלא קיים.
עדי קול: יש לה ילד אחד מנישואים קודמים וילד אחד מהנישואים האלה, שהוא אזרח ישראלי, שכמובן ממשיך הקשר שלו עם הבעל במסגרת הסדרי ראייה, והיא חיה במקלט הרבה מאוד חודשים.
עדי קול: י' עזבה את המקלט ועכשיו היא צריכה לנהל חיים עצמאיים עם ילד, לכלכל שני ילדים, והיא לא יכולה לעבוד.
עדי קול: אני נתקלתי בבעיה הזאת ואז התחלנו ללמוד את הנושא.
עדי קול: הנושא של הנוהל והתהליכים שבו והמצוקה הגדולה של נשים, גם נפגעות אלימות, גם נפגעות אלימות עם ילדים.
עדי קול: אחד הדברים שמיכל ואני אמרנו, שאנחנו רוצות לנסות להשפיע על התיקון של הנוהל הזה, כי כמובן י' היא רק מקרה אחד מייצג של הבעיה כולה.
עדי קול: אני רוצה שננסה גם לנסות להבין את הנוהל, את המקורות שלו, מה צריך לעשות כדי לגרום לו לשינוי.
עדי קול: אני אנסה לעשות את זה בעזרת
עדי קול: כם כדי להבין את גודל התופעה.
עדי קול: כיוון שזה מתחיל מפניית ציבור, אנחנו מתחילים עם הפנייה עצמה ונרחיב את היריעה.
<י': שלום לכם, קוראים לי י', אני בת 29, הגעתי לארץ ב-2008 כי התחתנתי.
<י': התחתנתי עם אזרח ישראלי.
<י': הכרתי אותו במדינה דלי.
<י': הוא היה נוסע לשם 10 שנים, ויש לו שם גם עסקים והוא גם נוסע הרבה לטיולים.
<י': הכרתי אותו שם והתחתנתי.
<י': לא חשבתי טוב בראש בגלל הפרפרים בבטן.
<י': לא הכרתי את הבן-אדם טוב, זה מה שהכרתי בחוץ-לארץ.
<י': עבר מספיק זמן אחרי הנישואים הראשונים והייתי זקוקה לתשומת לב מגבר, ואצל גברים בארץ יש מנטליות אחרת והם יודעים לארח אישה, אז נדלקתי והיו לי רגשות, אז לא חשבתי טוב.
<י': נראה לי שמיהרתי.
<י': התחתנתי ובאתי לארץ, ובארץ גיליתי שזה לא הנסיך על הסוס הלבן.
<י': האלימות הפיזית זה לא הכי קשה בחיים.
<י': הכי קשה שמכניסים לך בראש שאת אפס, פשוט אפס, לא קיימת, ושאת נמצאת במדינה בלי שום זכות ובלי אדם שיכול לתת לך כתף לפחות לדבר.
<י': מורידים לך את הביטחון ואת מאמינה שאת אפס, ואין מה לעשות.
<י': היו לי כמה ניסיונות לצאת מהבית, שמעתי משפט: תצאי רק בארון.
<י': ניסיתי להתמודד, ניסיתי לדבר, לא הצלחנו.
<י': עדיין בדברים שקשורים אלי לא הרמתי את האף יותר מדי, וכשהרגשתי שיש סכנה לילדים, באותו רגע קמתי והלכתי מהבית והתלוננתי במשטרה.
<י': הייתי בלחץ, לא ידעתי לאן להתקשר.
<י': הסיפור התחיל, ואפילו לא הבנתי איך נכנסתי למקלט.
<י': עדיין אני מתמודדת אתו וזה לא קל, כי למרות שאני מכירה איזה בן-אדם הוא ולמרות שאני כבר יודעת מה הוא בדיוק, עדיין לא קל לי לעמוד נגדו, כי הוא יודע להיות נחמד והוא יודע על איזה כפתורים ללחוץ.
<י': יצאתי מהמקלט, אני הולכת לעבודה, שיניתי כמה מקומות עבודה והייתי מביאה לאנשים - - - ביום, והיו אומרים לי: מה את רוצה?
<י': תקבלי 15 שקל בשעה, ותגידי תודה, זה מה שיש, תעבדי בשחור.
<י': אני לא מקבלת מהביטוח הלאומי קצבת ילדים, כי אני לא אזרחית של המדינה.
<י': מזונות אני מקבלת מהגרוש שלי ומהביטוח הלאומי, על זה גם היתה מלחמה בשביל לקבל, למרות שהם היו מקבלים כל חודש.
<י': הוא היה משלם כל חודש, והם כמעט שנה היו מחזיקים את הכסף הזה, כי עוד פעם, אני לא אזרחית ישראלית.
<י': המטרה היא לא לקבל אזרחות.
<י': אני פה, אני בן-אדם, אני לא אוויר ואני כן קיימת ואני לא מבקשת מאף אחד שום טובה.
<י': אני פשוט רוצה להתפרנס ולהיות עם הילדים שלי, כי באותו רגע שהתגרשתי, לא באותו רגע, זה לא היה ביום אחד, היה איזה תהליך – בסוף התהליך קיבלתי החלטה של משרד הפנים שאני עושה את כל המאמצים כדי לקבל את האזרחות, אמרו שאני חייבת בתוך 30 יום לצאת מהארץ.
<י': אמרתי: יש לי ילד פה שיש לו צו עיכוב יציאה, אז אמרו לי: יש לו אבא.
<י': אני מנסה להמשיך הלאה ולחשוב חיובי ושיהיה בסדר.
<י': אם יש שאלות, תשאלו, אולי שכחתי להגיד משהו בדרך.
<י': תודה.
עדי קול: תודה, יוליה.
<י': תודה על הסבלנות.
משה מזרחי: מה קורה אתך היום?
משה מזרחי: את אומרת שהוציאו צו שבתוך 30 יום את לא צריכה להיות פה.
<י': השכרתי בית, אני עובדת, עזרה לי ניקול מהפלורליזם היהודי, שהיא הוציאה דרך בית המשפט – תודה רבה לה – אישור עבודה.
<י': אני עובדת בקניון, משכירה בית, מגדלת ילדים.
מיכל רוזין: חבר הכנסת מזרחי, אני אנסה קצת להרחיב את התמונה.
מיכל רוזין: זאת דוגמה אחת, תיכף נשמע עדות נוספת.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שיש בעיה חמורה של חסרי מעמד במדינת ישראל, מכל מיני סוגים, חלקם עברו את הגבול ללא היתר, חלקם הגיעו עם היתר או אשרת תייר ונשארו ללא היתר, חלקם נישאו עם ישראלים והתגרשו ונמצאים פה ללא היתר.
מיכל רוזין: יש כל מיני סוגים שונים של אנשים שנמצאים פה והם חסרי מעמד.
מיכל רוזין: כאשר אנחנו מדברים על נשים נפגעות אלימות, עוצמת הקושי מתגברת.
מיכל רוזין: כמובן גם אישה שאינה חווה אלימות, יש לה קושי עם הביטוח הלאומי ועם הביטוח הרפואי ועם נושאי רווחה והכול, אבל כאשר את נפגעת אלימות: אלימות במשפחה, אלימות מינית, אלימות פיזית, מתגברות הסוגיות והבעיות נהיות יותר חמורות.
מיכל רוזין: כרגע ממה שידוע – כמובן, אנחנו מדברות רק על מה שמדווח – קבוצה לא גדולה של נשים.
מיכל רוזין: משרד הרווחה עצמו טוען של-52 מתוך 672 נשים ששהו בשנת 2012 במקלטים אין תעודת זהות.
מיכל רוזין: כלומר, הן חסרות מעמד, ויש המון פילוחים מהו מעמדן.
מיכל רוזין: אבל בגדול, ניתן לומר שיש בעיה, אין חבילה ברורה של שירותי רווחה, שירותי בריאות, המקלטים עצמם לא יודעים בדיוק כיצד לנהוג עם אותן נשים חסרות מעמד, אין נהלים ברורים.
מיכל רוזין: וכמובן הנושא הזה שאני חושבת שהוא נושא חריף, ואנחנו תיכף נשמע גם את העדות השנייה בעניין הזה, של אותן אזרחיות, לא ישראליות, שנישאות לישראלי, מגיעות לכאן לארץ, ולאחר תקופה מתגלעים קשיים, בעיות, אלימות קשה במשפחה, יש להם הרבה פעמים ילדים, ומה שקורה בעצם שאותה אישה היא חסרת מעמד במדינת ישראל.
מיכל רוזין: אם יש לה ילדים, היא לא יכולה לקום ולעזוב את מדינת ישראל, היא לא תשאיר את הילד פה.
מיכל רוזין: מצד שני, היא גם לא יכולה לנתק את הילד מאביו, גם בכך לא נצדד.
מיכל רוזין: ולכן צריך למצוא לה את האפשרות לחיות פה עם תושבות קבע לפחות, עם יכולת לעבוד, ובגלל הקשיים האלה התכנסנו כאן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אגיד כמה מלים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: חוץ ממקרים שיש לנו איך להיעזר במקלט, ואלמוג יום ולילה פנויה לכל מיני סיפורים, בנוסף ל-11,000 פניות שמסל"ן קיבלה, רק בשנה שעברה באזור הנגב, כל יום, כל שבוע, אנחנו מקבלים סיפורים ואין לנו הרבה כלים להתמודד עם זה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אישה שהיא נפגעת אלימות או אלימות מינית, שהיא בלי מעמד בארץ, ואז במקרה שהיא מאוימת היום, יש לנו את אלמוג, ותוך לילה, תוך שנייה, היא מקבלת אותם למקלט משלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל במקרה של ב', כשבן-אדם היה אלים, זרק אותה לרחוב בהיריון, בטלפון שקיבלתי בלילה מסורוקה אמרו: יש כאן מישהי בלי שם, בלי סטטוס שילדה, אין לנו מה לעשות אתה, התינוקת נשארת אצלנו, האישה משוחררת לרחוב.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני איימתי, את מכירה אותי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אמרתי: בתוך שעתיים כל התקשורת תהיה בסורוקה, תחזיקו אותה עד שנמצא מקום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מה אנחנו עושים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: שנה וחצי מיכל יחד עם מתנדבות מסתירים אותה ממקום למקום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אישה מהממת, מדהימה, יכולה להיות אזרחית לתפארת, הלוואי יהיו לי הרבה כאלה, דוברת עברית, יש לה מוטיבציה, יש לה תינוקת שאין דברים כאלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל אנחנו לא מצליחים לדפוק בדלת של איזה בן-אדם עם נשמה שיפתור לנו את הבעיה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כאן אני רוצה שגם תשאלו אותה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אי-אפשר שלא להתלהב ממנה ולא להתאהב בה, אז מהתאהבות אנשים עושים דברים טובים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: המדינה שלנו כנראה עוד מעט תהיה בנויה אך ורק על התנדבות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: איפה החקיקה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: תיכנסו בבקשה לזה.
מיכל רוזין: נשמע את הסיפור שלה, ובאמת תתארי לנו.
<יעל ורד: אני עורכת-דין, התנדבתי לטפל, לאחר פנייה של מיכל, בסיפור של ב'.
<יעל ורד: לפני שנה וחצי הגיעה אלי למשרד מיכל ו-ב' עם תינוקת קטנה, ששוהה באיזה מקום, ועדיין יש מקומות טובים בארץ.
<יעל ורד: ההליך הופסק כמובן – הנוהל נותן פה איזה כוח לגבר האלים, משום שהוא יודע שברגע שהוא מדווח על הפסקת החיים המשותפים, האישה תגורש מישראל, אבל המשכנו לטפל במשרד הפנים ברחובות, המשכנו לטפל בבקשה.
<יעל ורד: אמרו לנו שבמקרה הזה אכן, לפי הנוהל, אנחנו פונים לוועדה לענייניים הומניטריים.
<יעל ורד: כמובן שכל הליך לוקח חודשים.
מיכל רוזין: מה קורה בחודשים האלה?
מיכל רוזין: מה המעמד שלה?
<יעל ורד: אין שום מעמד.
מיכל רוזין: כלומר, אין לה אפילו אשרת שהייה עם עבודה?
<יעל ורד: כלום.
<יעל ורד: לא שהייה, לא עבודה.
מיכל רוזין: אם תופס אותה פקח ממשרד הפנים?
<יעל ורד: היום היא מגורשת.
<יעל ורד: מה שקורה שפנינו לוועדה לעניינים הומניטריים, הגשנו את התיק בשלמותו.
<יעל ורד: רק לאחר מספר חודשים אני מקבלת את הדף הידוע "פנייתך לא נענית".
<יעל ורד: שום נימוק, רשות מינהלית, ותוך 30 יום מגורשת מהארץ.
<יעל ורד: כמובן פנינו שוב לוועדה לעניינים הומניטריים, נענינו בשלילה, פניתי בעתירה לבית המשפט המחוזי בלוד, בית המשפט המחוזי בלוד אומר: לא, יש כבר כמה חודשים איזו ועדת ערר במשרד הפנים.
<יעל ורד: אני פונה למשרד הפנים בתל-אביב, אז אומרים לי: זה אומנם רחובות, אבל זו הסמכות.
<יעל ורד: לא מתביישים להעביר את התיק לירושלים.
<יעל ורד: בירושלים ועדה של משרד הפנים, ועדת ערר, בראשות של שופט, אפילו לא טורחת לומר שאולי זו לא הסמכות שלה – היא השלישית שאני פונה אליה – אלא רושמת לי בצורה אנכית, בראש העמוד, בפקס, בכתב יד, שיש ברחובות, למה לא עשיתם את זה בסיבוב הראשון?
<יעל ורד: פנינו לרחובות - - -
עדי קול: יש כאן נציגים של משרד הפנים?
עדי קול: יש.
<יעל ורד: למרות המצב הקשה, חוסר המעמד, ביטוח שאנחנו מנסים להשיג, כבר חודשיים שלמים שחזרנו בסיבוב אחרי ארבע רשויות למשרד הפנים ברחובות ועדיין לא קיבלנו אפילו תגובה.
<יעל ורד: שנה וחצי אנחנו מסתובבים בין כל רשויות השלטון במדינת ישראל, כל אחת זורקת אותנו מהדלת שלה.
<יעל ורד: הגענו לדלת ועדיין אין שום תשובה.
<מיכל מזרחי: אשרינו שזכינו בעורכת-דין מקצועית בתחום, שעושה את זה בהתנדבות מלאה.
עדי קול: מה המעמד של הילדים?
<מיכל מזרחי: אנשים טובים באמצע הדרך שלא מהממסד - - -
עדי קול: סליחה, האב ישראלי?
<מיכל מזרחי: ברור.
מיכל רוזין: אולי נשמע את הסיפור שלה.
מיכל רוזין: אנחנו מדברים על במקום לשמוע את המקרה עצמו.
מיכל רוזין: אנחנו מכירות, אבל הקהל לא מכיר.
<ב': אם יהיה לי קשה בעברית, אני אדבר באמצע אנגלית.
<מיכל מזרחי: את יכולה לדבר באנגלית.
<ב': (מתורגם מאנגלית) פגשתי את בעלי בבית שלי באדיס אבבה ב-2005, כשהוא היה בחופשה.
<ב': אחרי זה הוא חזר לביתו בישראל ושמרנו על קשר.
<ב': בשנת אלפיים ו - - - הוא בא שוב להיות איתי.
<ב': הוא שהה איתי חודש אחד ואחרי זה חזר לישראל.
<ב': אחרי זה הוא אמר לי שהוא רוצה לחיות איתי אבל הוא לא יכול לעזוב את העבודה שלו יותר כדי לבקר אותי, והדבר הטוב ביותר זה שאני אבוא לישראל ונינשא.
<ב': הסכמתי, והתחתנו באוקטובר 2008.
<ב': באנו לפה בפברואר 2009, וגרנו יחד בבית שלו ביבנה.
<ב': קיבלתי היתר עבודה והתחלתי לעבוד.
<ב': אבל הוא לא בסדר, הוא לא בחור נחמד.
<ב': הכרתי אותו בעיקר דרך האינטרנט והמייל.
<ב': כשהוא היה בבית שלי הוא היה איש טוב מאוד.
<ב': לא ידעתי שהוא איש רע.
<ב': אבל כל פעם שהוא היה בא, הוא היה אומר לי שהוא הולך להרוג אותי ולשלוח את הגופה שלי למשפחה שלי.
<ב': אחרי שהיינו ביחד שנה אחת, הוא הביא לי נייר ואמר לי לחתום עליו.
<ב': הוא אמר שאם אני לא אחתום על הנייר הוא יהרוג אותי.
<ב': לפעמים הוא היה הולך למטבח ולוקח סכין כדי להפחיד אותי.
<ב': אמרתי לו שאני לא הולכת לחתום על הנייר, הרי אנחנו בעל ואישה, אז למה צריך לחתום על נייר?
<ב': אני גם לא יודעת מה הנייר אומר, כי אני לא יודעת לקרוא בעברית.
<ב': אז הוא אמר לי שאם אני לא הולכת לחתום על הנייר, אז אם הוא ימצא אותי בבית כשהוא יחזור מהעבודה, הוא יהרוג אותי.
<ב': הלכתי לבית של ההורים שלו בקריית גת ונשארתי שם, וכשבאתי הביתה הוא כבר החליף את המנעול.
<ב': נשארתי זמן מה בחוץ, ואמרתי לו, - - - להתגרש ממני, כי לא הייתי בהיריון אז.
<ב': אמרתי לו שאני אלך הביתה, והוא אמר לי שהוא מצטער, שהוא לא יעשה את זה שוב, ושהוא יהיה איש טוב.
<ב': אמרתי, בסדר, וסלחתי לו, וחזרנו לחיות שוב ביחד.
<ב': הוא אמר לי שיהיו לנו ילדים.
<ב': בסדר, הוא בעלי.
<ב': אמרתי, בסדר.
<ב': אחרי שנכנסתי להיריון, בחודש הרביעי, הוא אמר לי שנלך למשרד הפנים לקבל היתר עבודה.
<ב': אמרתי, בסדר, נלך.
<ב': אבל אני לא ידעתי למה הוא הלך לשם.
<ב': הוא הלך עם איש כלשהו, קוראים לו ליאור, הוא קרוב שלו שעובד שם.
<ב': הם דיברו כשעה, ואחרי זה הוא חתם על הנייר.
<ב': לא הייתי שם – הוא עזב אותי.
<ב': ואז האישה אמרה לי לבוא לחתום על הנייר.
<ב': שאלתי אותה מה הנייר אומר, והיא אמרה לי שהנייר אומר שהוא רוצה להתגרש ממני.
<ב': אמרתי לה שאני בהיריון ובאתי הנה לקבל היתר עבודה.
<ב': שאלתי מה לעשות.
<ב': היא אמרה לי שהיא לא הולכת לעזור לי.
<ב': כל ההיריון שלי היה ברחוב.
<ב': אחרי זה באתי ל"סורוקה" והראיתי להם את הנייר שמראה שאני אישה נשואה.
<ב': שהיתי שם שבועיים, והם אמרו לי שהם ניסו לעזור לי, אבל אף אחד לא רוצה לעזור לך, אז "תשאירי את הילד שלך ותצאי מפה".
<ב': אבל איך אני יכולה לצאת בלי הילד שלי?
<ב': זה לא שהוא אסף אותי ברחוב – אני נשואה.
<ב': מה הזכויות שלי?
<ב': מה הזכויות של הילד שלי?
<ב': הרי יש לו אבא.
<ב': הם ניסו להתקשר אליו, אבל הוא לא היה מוכן לדבר איתם.
<ב': הוא אמר שהוא לא יודע מי אני.
עדי קול: אני חייבת להודות שזה נשמע מטורף.
עדי קול: תודה רבה לך.
עדי קול: תודה רבה על האומץ שלך שבאת לכאן.
עדי קול: אני אנסה להבין את הנוהל.
עדי קול: אני חייבת להגיד, אני אומרת בשם עצמי, זה מרגיש לי באמת דבר לא הגיוני בשום צורה שאזרחים ישראלים מתחתנים עם נשים זרות, מביאים אותן לארץ, והמדינה מתנערת מאחריות.
עדי קול: אני חושבת שזה ביזיון מההתחלה.
עדי קול: והנוהל הזה שאנחנו קוראים אותו ועומדים מולו, נוהל נשים מוכות, שזה כבר כשם הנוהל אמירה מאוד בעייתית – הדרישה שם נותנת כוח מאוד-מאוד גדול לגברים להחזיק את האשרה, את המעמד של הנשים בידיים שלהם, שזו אלימות כשלעצמה, לא מאפשרת להן לא אוויר ובטח לא לחיות כאן.
מיכל רוזין: יותר מזה, העובדה כמו בסיפור של י', שהיא לכודה, היא לא תוכל לצאת.
מיכל רוזין: גם אם היא תרצה לחזור לארץ מולדתה, היא לא יכולה, אז מושכים את השמיכה משתי קצותיה, גם אומרים לה: את לא יכולה לעזוב, כי יש לילד הזה אבא, ונכון, והוא צריך להישאר פה, ומצד שני, אין לך שום מעמד פה – את לא יכולה לעבוד, את לא יכולה לקבל ביטוח לאומי, רווחה, בריאות, כמו כל תושב קבע כאן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מיכל, אפילו אם היא יכולה לקחת את התינוק ולחזור, תביאו בחשבון את המנטליות שממנה היא באה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא חוזרת למקום הזה לא נשואה, לא גרושה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מה הממזרה הזאת שהיא מביאה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: סליחה, על הביטוי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ויש הרבה קהילות כאלה בקווקז, בבוכרה, אם היא חוזרת לשם אחרי שהיא ילדה כאן בארץ – "ז'ידית קטנה" כמו ששם אומרים, אין לה חיים, היא לא תסתדר שם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה גם משהו שצריך להביא בחשבון.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו אחריות על תינוק יהודי שנולד במדינה שלנו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לשלוח אותו החוצה זה גם לא פתרון.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יהודי ישראלי.
עדי קול: מזל כנציגת משרד הפנים, אנחנו נשמח לשמוע הסבר לתופעה הזאת.
מיכל רוזין: תתייחסי בדבריך גם לעניין "הערת האזהרה".
מיכל רוזין: אני חושבת שבשני המקרים זה קרה, הוא מגיע למשרד הפנים בתוך התהליך ומכניס בשקט איזה מין "הערת אזהרה" – שימו לב, יש פה בעיה בחיי הנישואין, ואז זה כבר מלווה את אותה אישה הלאה.
<מזל כהן: ראשית, רשות האוכלוסין מודעת היטב לתופעה הזאת.
<מזל כהן: אנחנו מודעים לתופעת הנשים שסובלות מאלימות, מגברים ישראלים בדרך-כלל.
<מזל כהן: ולכן ב-2007 נכתב הנוהל הזה.
<מזל כהן: הנוהל הזה מסדיר מעמד לאותן נשים.
<מזל כהן: ב-2009 הנוהל הזה השתנה, הוא עודכן, בהתאם לצרכים ולנסיבות.
<מזל כהן: אם שמתם לב, שלחתי לכם את הנוהל האחרון, המעודכן ביותר.
מיכל רוזין: כתוב לי תאריך עדכון 2007.
<מזל כהן: אפריל 2012.
מיכל רוזין: לא קיבלנו ואנחנו שמחות לקבל.
<מזל כהן: זה הנוהל ששלחתי.
מיכל רוזין: מה ההבדל בים הנהלים ומה השתפר, אני מניחה, אם יש נוהל חדש?
<מזל כהן: קודם כול, בהתייחס לשני המקרים, את המקרה הראשון אני מכירה, המקרה השני לא מוכר לי.
<מזל כהן: המקרה הראשון, המקרה שדיברה עליו י', לא עלה לוועדה ההומניטרית, כי אם תקראו בנוהל יש קריטריונים מסוימים להעלאת מקרים מעין אלה לנוהל.
<מזל כהן: בין הקריטריונים זה הליך מדורג, תחילת הליך מדורג, ולא היה פה הליך מדורג בינה לבין בן זוגה.
<מזל כהן: ולכן לא יכולנו להעלות את זה לוועדה - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: אפשר לתרגם תהליך מדורג לעברית?
מיכל רוזין: קודם היא היתה צריכה לחטוף סטירה, אחר-כך אגרוף ורק אחר-כך לפנות לרווחה ואז למשטרה ואז להגיע למקלט לנשים מוכות?
<ליזה ניקולאיצ'וק: לזה קוראים מדורג?
מיכל רוזין: זה מדורג.
<מזל כהן: אני לא אוהבת את זה.
שמעון אוחיון: מזל, החוקים האלה לא נחקקו רק למקרים חריגים.
שמעון אוחיון: הנהלים הללו - - -
מיכל רוזין: הנוהל הזה נחקק למקרים חריגים.
מיכל רוזין: ניתן לה להסביר.
עדי קול: בדיוק, ניתן לכם להסביר.
<מזל כהן: חברים, באתי לייצג משרד, אני לא מוכנה לקבל - - -
עדי קול: אני רוצה לבקש משהו מכולם.
עדי קול: כולנו סוערות וסוערים וכועסים ובכל זאת מזל מייצגת משרד, ואני רוצה שניתן לה לדבר עד הסוף.
<מזל כהן: אני מדברת על מדיניות של משרד, ואני מבקשת לא - - -
עדי קול: כל אחת תקבל זמן לדבר, רק כבוד לעבודה שהיא עושה.
<מזל כהן: לפי הנוהל המדורג זר שמתחתן עם אזרח ישראלי נכנס להליך מדורג של בערך ארבע עד ארבע שנים וחצי.
<מזל כהן: בתחילת ההליך הוא מקבל חצי שנה אשרה ורישיון עבודה בישראל.
משה מזרחי: תייר.
<מזל כהן: רישיון עבודה.
משה מזרחי: אני מדבר על המעמד.
<מזל כהן: רישיון שהייה ועבודה בישראל, זה נקרא ב-1.
עדי קול: ב-1 זה תייר עם רישיון עבודה.
<קריאה: ב-2 זה תייר ללא עבודה.
עדי קול: תייר עם רישיון עבודה – ב-1.
<מזל כהן: מאוחר יותר, אם בני הזוג מוכיחים כנות קשר ומרכז החיים בישראל, הם מקבלים א-5.
<מזל כהן: זה רישיון תושב ארעי בישראל.
<מזל כהן: הרישיון נקרא א-5.
<מזל כהן: הרישיון הזה למעשה נותן לאדם, לאותו זר, את כל הזכויות הבסיסיות במדינה – זכויות סוציאליות רישיון ישיבה וכו'.
<מזל כהן: הרישיון הזה ניתן לארבע שנים, כל פעם לשנה, בכפוף לבדיקות אם יש קשר טוב, קשר נישואים כנה במרכז חיים בישראל.
עדי קול: אפשר לשאול מי בודק את הכנות בנישואים?
<מזל כהן: בכל שנה כשמגיעים להאריך את האשרה, בני הזוג עוברים ריאיון קצר במשרד הפנים ומאריכים להם.
עדי קול: עובד סוציאלי?
<מזל כהן: עובדי המשרד שלנו הוכשרו לערוך ראיונות לאנשים האלה, הם עברו הכשרה.
מיכל רוזין: לאורך כמה זמן?
<מזל כהן: ארבע שנים, בכל שנה בנפרד.
<מזל כהן: בתום ארבע שנים וחצי, זה יכול גם לקחת פחות מזה, בדרך כלל זה ארבע שנים וחצי, אותו זר יכול לקבל תושבות קבע או אזרחות ישראלית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לי יש תחושה שאין קשר בין התיאוריה למעשה.
מיכל רוזין: ליזה.
משה מזרחי: מתי תושבות קבע ומתי אזרחות ישראלית?
<מזל כהן: הוא יכול באותו מעמד לקבל מה שהוא רוצה.
<מזל כהן: יש כאלה שלא רוצים אזרחות ישראלית.