GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נועה שאואר: הלשכות הפרטיות.
<נועה שאואר: סוכנויות התיווך מתנערות לחלוטין מכל אחריות.
<נועה שאואר: היום הן מתנערות מאחריות בענייני דמי התיווך שהורידו, הן לא מחזירות שום דבר תמורת הכסף שמשלמים להן, אגב, הן לחקלאי והן לעובד.
<נועה שאואר: בסיטואציה בה מתקיים ענף החקלאות כרגע, החקלאי הוא הלקוח, העובד הוא המוצר והמוצר צריך לפעול, ואם המוצר לא בסדר, מחליפים את המוצר.
<נועה שאואר: היחס הזה הוא גם כלפי הנשים.
<נועה שאואר: אין בעצם שום דבר לבסס עליו, איזושהי בקשה לתיקון, איזושהי בקשה לאכיפה כי אין את מה לאכוף.
מיכל רוזין: מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית.
<מיטל מיכאלי: אני רוצה להתייחס לעניין של הנתונים.
<מיטל מיכאלי: זה באמת מאוד מאוד קשה לנו לאסוף נתונים בגלל הדברים שאמרה עידית, שהנשים לא פונות.
<מיטל מיכאלי: יש בעיה מאוד גדולה של נגישות.
<מיטל מיכאלי: מגיעות אלינו מעט מאוד פניות וגם כשהן מגיעות, הן תמיד מגיעות מגורם שלישי מעורב, אם זה דרך המעסיקה – בדרך כלל אישה – מחברת הסיעוד, בטח לא מהמשפחה שלה.
<מיטל מיכאלי: כשאני שואלת איפה המשפחה של אותו קשיש שפוגע, האם אין שם אחריות לראות את זה, לשים את זה על השולחן, לקחת אחריות על זה, אין.
<מיטל מיכאלי: הרבה פעמים זה מגיע דרך גורם שלישי ואז אנחנו לא תמיד בטוחות שהפונה רוצה את העזרה שלנו.
<מיטל מיכאלי: צריך להשקיע הרבה מאוד מאמצים ביצירת הקשר עם הפונה אבל הרבה פעמים הפונה לא משתפת אתנו פעולה.
<מיטל מיכאלי: כמו שאת אמרת, היא לא מבינה מה אנחנו רוצות ממנה.
<מיטל מיכאלי: כאילו, מה את רוצה?
<מיטל מיכאלי: אני צריכה מקום לישון בו בלילה, אני צריכה שתהיה לי עבודה, אני צריכה כסף, אז אנסו אותי, בסדר, זה לא משהו שעכשיו הוא מאוד מאוד מטריד אותי כי יש לי עוד מיליון דברים אחרים הישרדותיים.
<מיטל מיכאלי: מה שמעניין אותן בדרך כלל זאת ההישרדות הכלכלית שלהן.
<מיטל מיכאלי: אז נשאלת שאלה אידיאולוגית ומוסרית אצלנו במרכזי הסיוע והיא האם אנחנו צריכים לעשות את ההמשגה הזאת, האם אנחנו צריכות לכפות את ההמשגה שאנחנו מכירים עליה.
<מיטל מיכאלי: זאת דילמה מוסרית אתה אנחנו מתמודדים כל יום.
<מיטל מיכאלי: אני ברמה האישית חושבת שכן, שלמרות שהיא באה מעולם תרבותי אחר, אני חושבת שהיא נמצאת במדינה בה יש חוק והחוק הזה אוסר פגיעה מינית והוא אוסר הטרדה מינית, לא משנה כלפי מי.
<מיטל מיכאלי: בטח שכאן יש יחסי כוח מאוד מאוד קיצוניים.
<מיטל מיכאלי: זה תהליך מאוד קשה של המשגה כי באמת הן לא מבינות על מה אנחנו מדברות.
<מיטל מיכאלי: הן לא סומכות עלינו.
<מיטל מיכאלי: כשהן מגיעות, צריך לעשות הרבה מאוד מאמצים ליצור מערכת של אמון.
<מיטל מיכאלי: אני חושבת שצריך לחשוב ברמה המעשית על המאפיינים הייחודיים של הפונות אלינו ואיך מרכזי הסיוע בשיתוף עם לשכות הרווחה בונות תקנים לאנשי מקצוע שמבינים את העולם הייחודי הזה כי המענה שיש למרכזי הסיוע לתת הוא מענה מותאם לאוכלוסיות אחרות והאוכלוסייה הספציפית הזאת של העובדות הזרות צריכה מענה אחר.
<מיטל מיכאלי: היא צריכה הרבה יותר אאוט ריצ'.
<מיטל מיכאלי: הן לא מתקשרות לקו, הן לא מרימות טלפון לקו.
שמעון אוחיון: איך הן מגיעות אליכם?
<מיטל מיכאלי: דרך גורמים שלישיים.
<מיטל מיכאלי: דרך עובדים סוציאליים, דרך מעסיקה בחברת הסיעוד.
<מיטל מיכאלי: הרבה פעמים הגורם השלישי הוא הרבה יותר רוצה לעשות משהו מאשר האישה עצמה ואז הוא שם אותנו באיזושהי דילמה מוסרית.
מיכל רוזין: יש עקרון במרכזי הסיוע שאנחנו לא מדברים דרך גורם שלישי.
מיכל רוזין: כלומר, אם מישהו או מישהי מתקשרת ומודיעה שהחברה שלה נאנסה או נפגעה, אנחנו אומרים, סליחה, אנחנו יכולים לתת לך אם את מרגישה מצוקה סביב הפגיעה של החברה שלך, אבל אנחנו לא מטפלים בחברה דרכך.
מיכל רוזין: או היא אומרת, הנה, אני אתן לך לדבר אתה.
מיכל רוזין: אנחנו לא עושות את זה.
מיכל רוזין: כלומר, הפנייה היא פנייה של הנפגעת עצמה.
מיכל רוזין: היא צריכה לרצות לקבל את הסיוע.
מיכל רוזין: זה אחד הדברים החשובים העקרוניים במרכזי הסיוע, שוב, לא בכל מקום.
מיכל רוזין: במרכזי הסיוע זה עקרון שהנפגעת שפונה, הנפגעים שפונים, המשפחה, מי שפונה, הוא רוצה לעצמו את הסיוע, הוא צריך את הסיוע.
מיכל רוזין: אני רוצה לומר משהו חשוב מאוד.
מיכל רוזין: בעקבות הישיבה שהייתה ב-2011 – וזה חשוב מאוד לומר – נעשו שני מהלכים מאוד מאוד חשובים.
מיכל רוזין: האחד הוא ביוזמת רננה לוי, ועוד מעט אנחנו נגיע אליך, נעשתה יוזמה מאוד חשובה והיא לעשות הכשרה במרכז הסיוע בירושלים – ורוני, תכף תרחיבי בעניין – לעובדים הסוציאליים מהלשכות הפרטיות על מנת שידעו מהי הטרדה מינית, מהי פגיעה מינית ואיך זה מתבטא באוכלוסייה המיוחדת הזאת.
מיכל רוזין: הדבר השני שחשוב לומר הוא שנקבע נוהל משותף של הרשות עם מרכזי הסיוע שכאשר פונים לרשות כבר עם תלונה, הן מופנות למרכזי הסיוע.
מיכל רוזין: תכף רננה תרחיב על זה, אבל רוני תספרי מצד המרכז אולי על הנושא של ההכשרה.
<רוני בן כנען: מרכזי הסיוע מכשירים באופן כללי אנשי טיפול מכל התחומים.
<רוני בן כנען: הבנה של פגיעה מינית זאת התמקצעות מאוד ספציפית שחשוב מאוד להבין.
<רוני בן כנען: למרות שזאת תופעה שהיא מאוד מאוד נפוצה, עדיין לא תמיד יש את הגישה למידע הזה.
<רוני בן כנען: מרכזי הסיוע לקחו על עצמם את המשימה הזאת.
<רוני בן כנען: יש עבודה עם עובדים סוציאליים ועובדות סוציאליות, ויותר מזה – במסגרת החוק למניעת הטרדה מינית במקומות עבודה, יש איזשהו מענה גם לבעייתיות שאת מעלה בעניין הזה של חשש לפנות למשטרה וזה האפיק הנוסף, אפיק לפתרון הבעיה או בירור הבעיה וענישה במסגרת מקומות העבודה.
<רוני בן כנען: לצורך העניין, חברות הסיעוד יכולות להיחשב כמעסיקות של אותן עובדות.
<רוני בן כנען: החוק קובע שחובה על החברה ליידע, גם להנגיש את החוק וגם להסביר אותו וזה מוגדר באופן מאוד ברור במסגרת החוק.
<רוני בן כנען: זאת אומרת, לא צריך להמציא כאן נוהל שלא קיים אלא הוא כבר קיים אבל צריך ליישם אותו.
<רוני בן כנען: דבר שני, אמורה להיות בכל מקום עבודה ממונה על הטרדה מינית.
<רוני בן כנען: יש עומס מאוד גדול על העובדות הסוציאליות ולכן יש אפשרות לעבוד גם דרך הממונות.
<רוני בן כנען: מרכזי הסיוע יכולים לספק, ואנחנו עושות, הכשרות לממונות על הטרדות מיניות בכל מיני מקומות עבודה, בכל המגזרים.
<רוני בן כנען: אנחנו נשמח להמשיך ולעשות את זה יחד עם הממונות גם בחברות הסיעוד.
<רוני בן כנען: זה מאוד חשוב כי זה יכול לתת מענה הרבה יותר מיידי.
<רוני בן כנען: באופן כללי, עצם העלאת המודעות לנושא הזה בקרב החברות הללו, יכול לעשות שינוי מהותי.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שחשוב שזה נעשה אבל זה היה פיילוט והוא נעצר.
שמעון אוחיון: שאלה.
שמעון אוחיון: לגבי העסקתם של עובדים במסגרת חקלאית.
שמעון אוחיון: אין ממש תקנות בעניין הזה?
<נועה שאואר: יש תקנות לנוהל מגורים הולמים, כך זה נקרא, של משרד הכלכלה.
<נועה שאואר: נוהל מגורים הולמים מתייחס באופן כללי לתנאי מגורים הולמים לעובדים ועובדי חקלאות.
שמעון אוחיון: אין אפשרות להמליץ על הרחבתן?
מיכל רוזין: לשם כך התכנסנו.
מיכל רוזין: אין שום דבר שנוגע באופן קונקרטי בנשים.
שמעון אוחיון: אני רוצה לומר משפט אחד.
שמעון אוחיון: הבוקר השתתפתי בדיון שהתקיים בוועדה לביקורת המדינה בנושא הטרדה מינית במוסדות להשכלה גבוהה.
שמעון אוחיון: היינו חושבים שבמוסדות להשכלה גבוהה, במקום הנאור ביותר והמתקדם, תהיה מודעות, הסברה והכשרה אבל לצערי לא כך הדבר.
שמעון אוחיון: אנחנו היום כמעט כופים על המועצה להשכלה גבוהה שתיתן נוהל אחיד.
מיכל רוזין: בעקבות ביקורת מבקר המדינה.
שמעון אוחיון: למוסד יש ארבע שלוחות והוא לא יכול להסתפק בעובדת אחת.
שמעון אוחיון: לצערי גם בתחום הזה של התקנת תקנות, של הסברה והכשרה, אנחנו לוקים.
שמעון אוחיון: בוודאי שמיד זה הדליק אצלי נורה אדומה, הסוגיה הזאת של העסקת אנשים בלי תקנות ברורות שיכולות באמת לאכוף ולהסביר לאותם אנשים.
שמעון אוחיון: להפקיר את אותה עובדת זרה שהגיעה לצורך עבודה והיא נקלעת לפרוטשן, לחסות או לכל מיני דברים?
שמעון אוחיון: הוועדה בוודאי צריכה לתרום להרחבת ושכלול התקנות.
שמעון אוחיון: גם כמובן לעשות בכל הנוגע למה שנאמר כאן, גם להסברה ולהגברת המודעות בקרב המשפחות הנזקקות לטיפול, הסברה שהיא בעצם גם איזושהי אזהרה.
מיכל רוזין: להסביר את גבולות החוק.
שמעון אוחיון: אלה בני אדם עם זכויות והם לא חפץ.
שמעון אוחיון: בוודאי שצריך לעסוק בעניין הזה.
שמעון אוחיון: בואו ננסה להתלבש על העניין הזה של התקנות.
מיכל רוזין: כבר אני אומרת, בסיכום עם שני חברי הכנסת שנמצאים כאן, נציע עם היועץ המשפטי לוועדה – שכרגע נמצא בישיבת ועדה אחרת, איתי עצמון – ובהתייעצות אתכם הרחבת התקנות לגבי הנושא הזה.
מיכל רוזין: ב-1 בינואר יגיע לכאן גם שר החקלאות ואני מקווה שעד אז כבר נציע את התקנות ואולי אפילו נוכל לאשר אותן.
מיכל רוזין: אני חשובת שמה שאתה אומר, זה מאוד חשוב.
מיכל רוזין: אני חושבת שבאמת בתקופת העבדות התייחסו אל העבדים והשפחות כאל רכוש, כאל חלק מהצאן מקנה ורכוש אבל אנחנו לא נמצאים היום במצב הזה.
מיכל רוזין: מדובר כאן באנשים.
מיכל רוזין: צריך להבין את המורכבות ויש כאן מורכבות.
מיכל רוזין: אני חושבת שגם עידית עמדה על המורכבות והיא באמת מורכבות לא פשוטה.
מיכל רוזין: בהבדל מעולם העבודה ה"נקי" והרגיל בו יש קווים מאוד ברורים, אנחנו תמיד אומרים שאנחנו לא מתבלבלות בין חיזור להטרדה.
מיכל רוזין: אנחנו מבינות בדיוק את הקו הברור.
שמעון אוחיון: לא מוותרות על החיזור.
מיכל רוזין: לא על הרומנטיקה ולא על החיזור.
מיכל רוזין: לכן בנושא הזה באמת יש קושי רב ויש כאן מורכבות.
מיכל רוזין: זה לא אומר שאנחנו צריכות לזוז אחורה ולומר שאנחנו לא יכולות להתמודד עם זה.
מיכל רוזין: דווקא כאן, בגלל שיש את המורכבות הזאת ואת הסכנה בטשטוש הגבולות, צריך לחדד אותם.
שמעון סולומון: יש הרבה דברים עליהם צריך לחשוב בנוסף לחשש.
שמעון סולומון: אני רוצה להגיד לך, חבר הכנסת אוחיון, שאני לא מופתע שזה קורה באקדמיה, אני לא מופתע שזה קורה בצבא, אני לא מופתע שזה קורה בקרב הזמרים ולכן אני כל הזמן אומר שתכונה היא תכונה.
שמעון סולומון: הטיפול שלנו גם בזרים חסרי מעמד או אנשים שכביכול נכנסו באופן לא חוקי, בדיוק על זה אני חוזר ואומר כל הזמן שאני מדבר על כך שאנחנו בהתנהגות, באמירות, בכל ההתייחסות שלנו משחיתים את החברה.
שמעון סולומון: התכונה היא תכונה.
שמעון סולומון: אותו ילד בחקלאות שהתנהג בצורה מסוימת כלפי שפחה במקרה הזה, איפה אתה חושב שהוא יהיה מחר בבוקר?
שמעון סולומון: הוא יהיה באקדמיה, הוא יהיה בצבא, ואת אותה תכונה הוא יבטא כלפי אחר.
שמעון סולומון: אני רוצה שנדבר באופן הרבה יותר רחב, בקונספט הרבה יותר רחב.
שמעון סולומון: אנחנו מדברים כאן על משהו גדול יותר ולא על משהו מצומצם.
מיכל רוזין: אני חושבת שחבר הכנסת אוחיון דיבר בדיוק על זה.
מיכל רוזין: הוא אמר שאם זה קיים באקדמיה, בוודאי שזה קיים בכל מקום.
שמעון אוחיון: לא הייתי נגרר לומר שאנחנו לגמרי חברה מושחתת.
שמעון סולומון: לא אמרתי לגמרי.
שמעון אוחיון: לפי דעתי זאת הגישה שלנו מבחינה מתודולוגית.
שמעון אוחיון: כשאני רואה כינוס באוניברסיטה העברית ואומרים בצורה וולנטרית שאנחנו הולכים לדבר עכשיו על נושא הטרדות מיניות והאנשים שבאים באים רק בצורה וולנטרית, כאן המחדל וכאן הטעות כי כאילו זה לא אני, זאת לא החברה כולה, זה מישהו בקצה שם.
שמעון אוחיון: לא, חייבים כאן התייחסות הוליסטית.
שמעון אוחיון: אם ישבו כולם ביחד, כל העובדים הזרים, יספרו, ידברו ויסבירו, אנחנו נגביר את המודעות שזה חלק מכל הבעיה של כולנו.
שמעון אוחיון: אני לא הייתי קורא לזה מושחתים, אבל יש כאן איזושהי חולשה כאילו אומרים שזה לא אצלי אלא זה שם.
שמעון אוחיון: לא, זה כן אצלנו.
שמעון אוחיון: לכן גם בתפיסה של הסברה והכשרה, אנחנו צריכים לקחת את כל הקהילה כדי שניתן גם תחושת ביטחון למי שרוצה להתלונן שהוא לא יחיד, הוא לא חריג ויש מי שיתמוך בו, כי זה דבר טבעי וכדי למנוע.
שמעון אוחיון: כדי שגם נחזק את תחושת האחריות בלב כולנו.
מיכל רוזין: בהמשך לדבריך, גם העניין של המשפחה.
מיכל רוזין: אני לא תמיד חושבת שהמשפחה משתפת פעולה מכוונות רעות.
מיכל רוזין: לעתים רבות המשפחה עצמה לא יודעת מה הם הגבולות הנכונים ולא מבינה מה זה אומר.
מיכל רוזין: היא מתייחסת לזקנים אולי כמו שמתייחסים לילדים באיזו קריצת עין של איזה קטע, הוא מבקש ממנה להיכנס אתו בלילה למיטה לישון אתו.
מיכל רוזין: כלומר, גם המשפחה לא מבינה וגם אין לה כלים.
מיכל רוזין: לעתים המשפחה אלה הילדים שצריכים להתמודד עם ההורים המתבגרים ולומר: אבא, אתה לא יכול לעשות את זה.
שמעון אוחיון: למה במקרה של צנתור לגבר, לא לקרוא לעובד זר אלא לעובדת זרה?
<קריאה: הוא אומר שהוא לא רוצה.
שמעון אוחיון: באותו רגע להחליף עובד.
מיכל רוזין: אומר חבר הכנסת אוחיון שצריך כאן גבולות יותר ברורים.
מיכל רוזין: אני רוצה לפנות למשטרה ולשמוע מכם כיצד אתם מתמודדים עם התופעה במקרים שמגיעים אליכם, כמה פניות מגיעות, מי מטפל ואיך הטיפול בדרך כלל מסתיים.
מיכל רוזין: אתם יכולים לשתף אותנו בתסכול שלכם כיצד התיקים שמועברים לפרקליטות, לתביעה, אינם מסתיימים בהרשעות.
<יוסי קנר: לא הייתי מגדיר את זה כתסכול אלא כפועל יוצא של המורכבות עליה דובר כאן קודם.
<יוסי קנר: מדובר בעבירות מאוד מורכבות שנעשות בחדרי חדרים, בין אנשים שממד האחריות הפלילית אצלם הוא לא הממד הברור והקוהרנטי ביותר.
<יוסי קנר: התיקים האלה מורכבים ביותר.
<יוסי קנר: בכל מקרה, לצורך הסקירה אני אתחיל מהכלל אל הפרט.
<יוסי קנר: אם דובר קודם על מורכבות, משטרת ישראל השכילה להבין שבאמת מדובר בתופעה מורכבת וכבר לפני שנים, לפני 15 שנים, ניסחנו נוסח מיוחד וייחודי לחקירת עבירות מין שבבסיס שלו ההבנה וההכרה שמדובר בתופעה שיש לה ממדים לא פשוטים של טראומה לקורבן העבירה, לא משנה מה מוצאו של קורבן העבירה, בין אם ישראלית או ישראלי.
<יוסי קנר: אגב, עשרים אחוזים מקורבנות העבירה הם גברים.
<יוסי קנר: במובן הזה יש לנו מענה, ראשית, בנושא הנוהל.
<יוסי קנר: שנית, מכיוון שנהלים אינם מספיקים, משטרת ישראל בנוסף השכילה להבין שיש צורך להכשיר אנשים מיוחדים, חוקרים ייחודיים ומיוחדים לחקירה של עבירות מין.
מיכל רוזין: אתה מדבר באופן כללי.
<יוסי קנר: באופן כללי אבל זה גם נוגע לנושא בו אנחנו דנים כרגע.
<יוסי קנר: כשעובדת זרה, מהגרת עבודה, חס וחלילה נופלת קורבן לעבירה פלילית או לחשד לביצוע עבירה פלילית, מי שיפגוש אותה לרוב זה חוקר מיומן או חוקרת מיומנת שעברו הכשרה ייחודית ומיוחדת.
מיכל רוזין: זה הבדל מאוד משמעותי, חוקר או חוקרת.
<יוסי קנר: לא תמיד.
מיכל רוזין: כפי ששמענו כאן.
מיכל רוזין: היכולת להיחשף בפני אישה לעומת היכולת להיחשף בפני גבר.
<יוסי קנר: לרוב מדובר בחוקרות.
<יוסי קנר: דרך אגב, בנושא ההכשרה של החוקרות הללו, איגוד מרכזי הסיוע שותף מבורך ומצוין גם בהכשרה של אותם חוקרים.
<יוסי קנר: משטרת ישראל הכירה בצורך לשתף פעולה עם הארגונים הבלתי ממשלתיים גם בהכשרה של החוקרים וגם בממד היום יומי של טיפול בתיקי החקירה.
<יוסי קנר: אנחנו מציעים כאן חקירה, סיוע וליווי - גם אם מגיעות אלינו באופן עצמאי – של מרכזי הסיוע והדבר הוא עובדה בשטח ולא רק ברמת המטה הארצי אלא כך הדברים מתנהלים.
<יוסי קנר: עבורנו כגוף חוקר, זה פשוט מקל עלינו את היכולת לבצע את החקירות בגלל הממד הטראומתי של העניין.
מיכל רוזין: יש נוהל שלכם שכאשר מגיעה אליכם אישה עם תלונה, אתם מפעילים את הנוהל של קריאה למרכזי הסיוע?
<יוסי קנר: בוודאי.
<יוסי קנר: נושא הדיון הוא באמת מורכב כי מדובר בקורבנות עבירה שהן עובדות זרות.
<יוסי קנר: יש פערים תרבותיים עליהם דיבר קודם חבר הכנסת, פערי שפה, פערי תרבות, פערי מינוח, אלף ואחד פערים אפשריים.
<יוסי קנר: נושא הזרים, התמודדות עם הזרים, התייחסות לזרים כאל קורבנות עבירה מחייבת אותנו גם מבחינת נוהל – בואו נחזור לרגע לענייני הנהלים – ויש לנו נהלים והנחיות ראש אח"מ, הנחיות פנימיות, לגבי חקירה של עובדים זרים.
<יוסי קנר: מבחינת ההשלכה הכי רלוונטית כאן לקורבנות עבירה, אם תבוא למשטרת ישראל קורבן עבירת מין לכאורה ויתברר במהלך הבדיקה שהיא שוהה בלתי חוקית, יש הנחיה חד משמעית לחוקר המשטרה שלא לחקור אותה על עבירת השב"ח כדי שלא ליצור עוד חסם ועוד רתיעה.
<יוסי קנר: זאת הלכה שנמצאת בכתובים.
<יוסי קנר: לגבי נתונים.
<יוסי קנר: כמו שנאמר קודם על ידי נטע ממרכז המחקר, אנחנו באמת מדברים על היקף תיקים של בין שלושים לחמישים תיקים בשנה כשאנחנו מתייחסים לקורבנות העבירה, הן כתיירות והן כעובדות זרות.
מיכל רוזין: אתה יכול להגיד בערך מה הפילוח?
שמעון סולומון: במסמך של מרכז המחקר אין הבחנה.
<מיכל אלמוג: אני אעשה את ההבחנה.
<מיכל אלמוג: נגיע לזה בהמשך.
<יוסי קנר: עדיין, גם אם עושים את ההבחנה, מדובר במקרים ספורים.
<יוסי קנר: אם מדובר במקרה הגרוע או במקרה הגבוה, מדובר ב-250 מקרים.
<יוסי קנר: אם אנחנו מתייחסים אך ורק לעובדות זרות, מדובר ב-150 מקרים.
<יוסי קנר: כלומר, זה בין שלושים לחמישים מקרים.
<יוסי קנר: מה שהמשטרה יודעת, אלה הנתונים.
<יוסי קנר: אני מדבר על חמש השנים האחרונות.
מיכל רוזין: עשרים תיירות נתקפות.
<יוסי קנר: פחות או יותר.
<יוסי קנר: חלק מהתיירים הם לא תיירים.
<יוסי קנר: הם הגיעו לישראל בצורה פורמלית ובמערכת המשטרתית הם מוגדרים כתיירים.
<יוסי קנר: מבחינה סטטיסטית, במענה לבקשת המרכז למידע, הכללנו גם את העובדים הזרים וגם את התיירים מבחינת אפיון הקורבן במענה.
שמעון סולומון: אתה מדבר על תיירות שנכנסו?
<יוסי קנר: גם תיירים.
<יוסי קנר: כולם.
<יוסי קנר: מדובר על אנשים שנכנסים לישראל כמהגרי עבודה.
<קריאה: אתה מתייחס גם לשוהים לא חוקיים?
<קריאה: כאלה שפגה האשרה שלהם?
<יוסי קנר: בדרך כלל שוהה בלתי חוקי מוגדר כתייר.
<יוסי קנר: בכל מקרה, הנתון הכללי מדבר על מקרים – לא אגיד ספורים – והנתונים נסקרו קודם על ידי נטע.
<יוסי קנר: בבדיקה שאני ערכתי לקראת הישיבה היום, מבחינת ההרשעות, בכמה מקרים התיקים האלה מגיעים להרשעה בטווח של שש שנים, משנת 2008, אין פער בין אחוז ההרשעה באוכלוסייה הזאת לבין אחוז ההרשעה באופן כללי.
<יוסי קנר: כלומר, אנחנו מדברים על עשרים אחוזים של הרשעה.
<יוסי קנר: עם כל הקשיים ועם כל מה שנסקר כאן קודם, זה אחוז ההרשעה שמתקבל מדיווחי הפרקליטות למשטרת ישראל.
<יוסי קנר: שוב, אני יכול לומר שמשטרת ישראל על פי החוק פותחת בחקירה ברגע שנודע לה על ביצוע עבירה פלילית.
<יוסי קנר: כך החוק מחייב אותנו.
<יוסי קנר: אנחנו לא יכולים לחקור את מה שלא מגיע לפתחנו וזאת אחת הבעיות שנסקרה כאן קודם.
מיכל רוזין: תכף ענת אסיף תאמר לנו היכן הקשיים של הפרקליטות בעניין.
<יוסי קנר: שוב, מבחינת הקשיים, הגורם בפרקליטות יוכל בהחלט להתייחס.
<יוסי קנר: התיקים האלה הם מאוד לא פשוטים.
<יוסי קנר: אם אנחנו מדברים על קשישים, יש בהם באמת ממד לא ברור וקשה מאוד להוכחה של מהי העבירה הפלילית, מה המודעות של מבצע העבירה.
<יוסי קנר: המורכבות כאן היא מורכבות.
<יוסי קנר: לא אומר שהיא גורמת לנו תסכול, היא חלק מנתוני העבודה שלנו בעבירות האלה בפרט ובעבירות מהסוג הזה בכלל.
מיכל רוזין: מיכל, את רוצה להוסיף?
מיכל רוזין: אני חושבת שמבחינתי הטיפול המשטרתי שצריך להיות ראוי ונכון, הוא הקצה.
מיכל רוזין: כלומר, בדרך יש את רשות ההגירה אבל אני בכוונה התחלתי עם המשטרה.
<מיכל אלמוג: יוסי דיבר ברמה כוללת של משטרת ישראל בכלל ואני כקצינת תיאום, סער לה"ב, זאת ההגדרה של התפקיד שלי, המתאמת בין כל הארגונים הממשלתיים והלא ממשלתיים לבין משטרת ישראל בכל מה שקשור לפשיעה כנגד או על ידי מהגרי עבודה.
<מיכל אלמוג: אני בכוונה אומרת מהגרי עבודה כי אני לא מטפלת בתיירים או באנשים שלא הגיעו לכאן למטרות עבודה.
<מיכל אלמוג: לכן, באופן טבעי המספרים מצטמצמים והם יותר קרובים למספרים שעידית ציינה.
<מיכל אלמוג: אני אתייחס בקצרה רק לנתונים משנת 2011, אז בעצם פורקה זרוע סער שטיפלה בנושא של זרים ונעשה רה ארגון למתכונת הקיימת היום, שזה מחלק סער שיושב ביחידת לה"ב שהוא מטפל ברמה הארצית, בפשיעה חובקת מחוזות, ויחידות הימ"ר המחוזיות שהן מטפלות בעבירות טריטוריאליות.
<מיכל אלמוג: הנושא של עבירות מין - ולא סחר - הוא בתחום הטיפול של הימ"רים ולא של מחלק סער.
<מיכל אלמוג: חשוב לציין זאת.
<מיכל אלמוג: בחלוקה שנעשתה, עת ראש אח"מ דאז, סגלוביץ', קבע הנחיה בעקבות הבג"ץ, ואני לא אחזור לכל זה, נעשתה חלוקה של נושאי התעניינות, באילו עבירות מטפל מחלק סער ובאילו עבירות מטפלים הימ"רים.
<מיכל אלמוג: עבירות מין, מאחר והמחוזות, במיוחד הימ"רים, צברו התמחות, במיוחד מחוז תל אביב, בנושא של זנות, עבירות מין, הוחלט שנושא ההתעניינות הספציפי הזה יטופל על ידי הימ"רים.
<מיכל אלמוג: אבל זה לא פטר את מחלק סער ואני יכולה לציין – אולי למגינת לבה של רשות האוכלוסין – שבשנה האחרונה היו שלוש פרשיות כאשר חלק מהעבירות שהיו בפרשיות האלה היו עבירות מין כנגד עובדות זרות, כולל פרשיה חמה עכשיו עליה דובר בתקשורת הבוקר, של פקחי הגירה שקיימו יחסים.
<מיכל אלמוג: זה אירוע שלישי וזה ממש חציית כל קו אדום.
מיכל רוזין: אחר כך רוצים שהן יסמכו על הרשויות.
<מיכל אלמוג: אני לא אומר שנתנו לחתול לשמור על השמנת, כי זה לא הוגן כי זאת הכללה.
<מיכל אלמוג: זה לא פייר כי הם עושים עבודה טובה ויפה.
מיכל רוזין: אבל המסר מועבר ואין מה לעשות.
מיכל רוזין: אנחנו יודעים שהמסר מועבר.
מיכל רוזין: תמיד יש עשבים שוטים אבל בסוף יש תופעה שגורמת לכך שאותן מהגרות עבודה לא יסמכו על המערכת ולא יפנו אליה.
<מיכל אלמוג: במאי קיימנו פגישה עם רשות האוכלוסין בה היו הרבה נציגים וקבענו דרך התנהלות.
<מיכל אלמוג: אני הבהרתי באותו דיון באופן חד משמעי שכל מה שקשור בעבירות מין, זה בטיפול המשטרה.
<מיכל אלמוג: אין כאן בכלל שיקול דעת להפעיל הליך מינהלי.
<מיכל אלמוג: וזה היה חד משמעי.
<מיכל אלמוג: אני אומרת את זה מכיוון שקיבלתי לא מעט פניות שהן כבר זוהמו באופן כזה שהמשטרה כבר לא יכלה לעשות שום דבר.
<מיכל אלמוג: זאת אומרת, אני מקבלת שרשור כזה שקו לעובד הפנה עובדת לרשות ההגירה, החליפו מעסיק, רשות ההגירה שם עושה כל מיני עניינים, כולל שימועים, כולל דיונים עם הבחורה.
<מיכל אלמוג: בקיצור, המשטרה נשארת בצד ולא נשאר לה אפילו ללקט פירורים מכל הסיפור.
מיכל רוזין: מאוד מטריד אותי מה שאת אומרת כי אני מבינה את האינטרס שלך שלא יזהמו חקירה אבל אני אומרת שוב שבאינטרס שלי אני מניסיוני יודעת שכדי להגדיל את כמות הדיווחים, דווקא המשטרה כאן מהווה סוג של חשש ומחסום.
מיכל רוזין: לכן ככל שדווקא יטופלו דברים ברשות ההגירה ויימצא פתרון לאותה עובדת, בין אם זה להעביר אותה ממקום העבודה, בין אם לקחת את רישיון של אותו מעסיק מטריד, בין אם לתת לו רק גברים ולא נשים, כל מיני דברים שתכף נשמע מרשות ההגירה, בעיני זה יעודד נשים לפנות ולדווח.
מיכל רוזין: ברגע שאת מתנה את זה כך שכל דבר שפונים לרננה, היא תגיד שהיא לא יכולה לעשות כלום כי זה חייב להגיע למשטרה, כאן את תחסמי את כל הדיווחים.
<עידית לבוביץ': עובדות לא יתלוננו יותר.
<עידית לבוביץ': היום כשעובדת מגיעה אלי, היא סומכת עלי שאני אעביר את זה למי שהיא מוכנה להעביר.
<עידית לבוביץ': אם זה יגיע למקום שהיא לא הסכימה שזה יגיע, היא לא תבוא אלי להתלונן.
<מיכל אלמוג: באוקטובר קיבלתי שבע פניות על אירועים כאלה שקרו ב-2011 וב-2010 ומביאים את זה לפתחי.
<מיכל אלמוג: מה אני כמשטרה אמורה לעשות?
<מיכל אלמוג: לתייק את זה?
<מיכל אלמוג: להיות כיסוי למישהו אחר שיגיד שהוא העביר למשטרה ולכן הוא בסדר?
<מיכל אלמוג: לא.
<מיכל אלמוג: כשאני מקבלת תלונה, אני מעבירה אותה, אני עוקבת אחריה, אני דואגת שיהיה טיפול מהתחלה ועד הסוף.
<מיכל אלמוג: הרבה תיקים מגיעים לפרקליטות ונסגרים מחוסר ראיות.
מיכל רוזין: הטענה שלי היא לא כלפי המשטרה.
מיכל רוזין: את צודקת מנקודת המבט שלך.
מיכל רוזין: כשאני מסתכלת מנקודת המבט של התופעה וכיצד אנחנו מתמודדים אתה, בעיני פתרון הקצה הוא המשטרה.
מיכל רוזין: כלומר, אני הייתי רוצה שהמערכת תדע לטפל בסוגיה ברמה של הלשכות הפרטיות, ברמה של חברות כוח אדם וברמה של רשות ההגירה הרבה לפני שזה מגיע למשטרה.
מיכל רוזין: אני לא מחפשת את הנקמה ואני חושבת שגם הנשים לא מחפשות את הנקמה.
מיכל רוזין: אנחנו לא רוצות להרשיע, אנחנו לא מחפשות את ההרשעות אלא אנחנו מחפשות את הטיפול ואת הפסקת המקרים.
מיכל רוזין: לכן ככל שאנחנו נפתח את האפשרויות בדרך למשטרה, כמובן שהמקרים הפליליים החמורים חייבים להגיע למשטרה ולרגע אנחנו לא אומרים שלא ולא מבקשים לטייח שום דבר, אבל אני אומרת שלפני שמגיעים אליכם יש הרבה מה לעשות בדרך ולא רק בעניין של עובדות זרות אלא בכלל, גם באקדמיה.
מיכל רוזין: הרי מה אנחנו דורשים מהמוסדות האקדמיים?
מיכל רוזין: אנחנו דורשים שהם יטפלו.
מיכל רוזין: גם להם נורא קל לומר לכי למשטרה.
מיכל רוזין: אחרי שתהיה תלונה במשטרה והמשטרה תטפל, ברור שהם כבר יעשו משהו עם המרצה.
מיכל רוזין: אנחנו רוצות שהם יעשו עם המרצה לפני שזה הולך למשטרה.
מיכל רוזין: שוב, זה מחזיר אותנו לדיון יותר רחב.
מיכל רוזין: ברור שהאחריות שלך היא שהמקרים יגיעו אליך ואת תוכלי להעביר אותם לפרקליטות נקי ככל האפשר עם אפשרות להגשת כתב אישום.
מיכל רוזין: זה ברור לחלוטין.
מיכל רוזין: עוד משהו?
<מיכל אלמוג: רק לגבי המספרים שהם מאוד מאוד מצומצמים.
<מיכל אלמוג: אנחנו מדברים על 15 מקרים בשנת 2011-2012 ועל 14 מקרים ב-2013, שזה כולל פרשיות של מחלק סער.
<מיכל אלמוג: יש לא מעט תלונות ואפילו יותר מבית הדין לביקורת משמורת.
<מיכל אלמוג: חייבים לציין את בית הדין לביקורת משמורת שמשום מה בכל הדיונים – אני לא יודעת מה הסיבה – אני לא רואה נציגים שלו.
מיכל רוזין: סהרונים?
<מיכל אלמוג: הם תחנה מאוד מאוד חשובה ומשמעותית בעשייה.
<מיכל אלמוג: הם רואים מקרים, הם מציפים מקרים ומעבירים הרבה לטיפול המשטרה.
<מיכל אלמוג: אני אף פעם לא רואה אותם בדיונים.
<עידית לבוביץ': זה ממחיש את כל מה שאמרנו, שהמקום בו העובדת נמצאת הוא שהיא בדרך החוצה.
<עידית לבוביץ': היא מובאת בפני דיין בבית הדין לביקורת משמורת בדרך חזרה לארצה והיא יודעת שכבר זהו, אין לה מה להפסיד, היא כבר הולכת הביתה.
<מיכל אלמוג: המקרים העיקריים שהגיעו לפרקליטות, אלה דווקא מתלונות שבית הדין העביר אלי לטיפול ומשם מיד העברנו למקלט לקורבנות סחר והיה טיפול יפה של היחידות.
<יעל כץ מסטבאום: במשך שנים אני עוסקת הרבה בנושאים האלה.
<יעל כץ מסטבאום: אני מייצגת כאן את לשכת עורכי הדין, את ועדת עובדים זרים.
<יעל כץ מסטבאום: מעבר לכך, ייצגתי שתי נשים שהמקרים שלהן היו בטיפול המשטרה והפרקליטות והוגשו כתבי אישום.
<יעל כץ מסטבאום: אחד היה מקרה מאוד מפורסם של אבא שאילץ את העובדת הסיעודית מאוקראינה להיות עם הבן.
<יעל כץ מסטבאום: זה היה חזיון של סטריאוטיפים.
<יעל כץ מסטבאום: היא ממזרח אירופה, הוא אולי שמרן עם עמדות שוביניסטיות וחשב שהטיפול צריך לכלול גם את זה שהיא תהיה סרוגייט בלי שהוא ביקש את הסכמתה לדבר הזה.
<יעל כץ מסטבאום: אני חושבת שזה היה יותר מחצי שנה עד שהיא הבינה מה קורה.
<קריאה: מי היה הסיעודי, האבא או הבן?
<יעל כץ מסטבאום: הבן.
<יעל כץ מסטבאום: הבן נפגע תאונת דרכים.
<יעל כץ מסטבאום: מקרה מאוד עצוב.
<יעל כץ מסטבאום: מאוד מאוד עצוב.
מיכל רוזין: האבא בעצם ביקש מהמטפלת, מה שלא נעים לך להגיד, לספק שירותי מין לילד הסיעודי.
<יעל כץ מסטבאום: נכון.
<יעל כץ מסטבאום: אמרתי סרוגייט.
<יעל כץ מסטבאום: הבן בן עשרים וכמה, נפגע בתאונת דרכים.
<יעל כץ מסטבאום: באמת זאת הייתה טרגדיה.
<יעל כץ מסטבאום: אני חושבת שהאבא לא הבין עד כמה המעשה הזה הוא אסור.
<יעל כץ מסטבאום: הפרקליטות האשימה אותו במשהו שהוא מאוד חדשני, באונס באמצעות אחר.
<יעל כץ מסטבאום: הנושא עדיין מתנהל.
<יעל כץ מסטבאום: אני ייצגתי אותה בבית הדין לעבודה בו היא זכתה והיא קיבלה פיצויים.
<יעל כץ מסטבאום: אני חושבת שזה מה שעניין אותה בסופו של דבר.
<יעל כץ מסטבאום: אני לא יודעת אם היא ממשיכה בהליך.
<יעל כץ מסטבאום: היא נחקרה אבל לא כל כך מעניין אותה מה תהיה התוצאה.
<יעל כץ מסטבאום: מאוד מאוד חשובה ההסברה.
<יעל כץ מסטבאום: אני חושבת שאנחנו מדברים כאן יותר על הקצה, אבל חייבים לצאת מכאן עם איזשהו נוהל של מה קורה כאשר עובדת סיעודית מגיעה לישראל או בכלל עובדת זרה מגיעה לישראל בכל השטחים, מי מסביר, מי מחתים אותה שהיא הבינה, שממש זכותה היסודית לא להסכים לדברים האלה.
<יעל כץ מסטבאום: הן באות ממקומות, כמו שכבר תואר כאן, שזה בסדר אולי, שזה לא כל כך נורא, עד שזה מידרדר לאונס.
<יעל כץ מסטבאום: הסברה, הסברה.
<יעל כץ מסטבאום: יש הרבה תחנות בדרך שאפשר לעשות את זה.
<יעל כץ מסטבאום: למשל, כל חברות כוח האדם שמטפלות בהן.
<יעל כץ מסטבאום: באמת מישהו צריך לחתום על כך שהוא הסביר את הדבר הזה.