GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלברט אבוחצירא: אנחנו, כשירות בתי הסוהר, לא מתעסקים בלאן הוא הלך.
<אלברט אבוחצירא: אותי מעניין שאני משחרר אותו - - -
מיכל רוזין: כשאתה מוציא אותו מפה, אתה מוציא אותו אזוק?
<אלברט אבוחצירא: כשהוא משתחרר?
<אלברט אבוחצירא: לא, לא אזוק.
שמעון סולומון: הם ממלאים טפסים כולם, או ש - - -
<אלברט אבוחצירא: למקלט?
שמעון סולומון: למקלט.
<אלברט אבוחצירא: בכל אגף אני לא אמון על זה, מי שאמון על זה אלה אנשי רשות ההגירה.
<ענבל משש: אני אסביר.
<אלברט אבוחצירא: הנה, היא הנציגה שיכולה - - -
מיכל רוזין: אנחנו נעשה את זה בשיחה, כשנשב בפנים.
<אלברט אבוחצירא: אנחנו מדברים על שני אגפים שנבנו כאילוץ, לכל אגף 500 איש.
<אלברט אבוחצירא: הייתה הגירה, היו צריכים להחזיק, בנו את האגפים האלה מהר מהר ל-500.
<אלברט אבוחצירא: אני אומר לכם שלא ניתן להחזיק פה 500 ואנחנו, במדיניות של שב"ס, לאור העובדה שהם הולכים להיקלט פה לתקופה ארוכה, צמצמנו את זה בחצי.
איילת שקד: 250 בכל אגף?
<אלברט אבוחצירא: כן, אפילו פחות.
מיכל רוזין: כמה יחד באותו חדר?
<אלברט אבוחצירא: עשרה איש.
<אלברט אבוחצירא: כאשר הם כל היום פתוחים, גם האגף הזה, כל היום הם פתוחים, 24 שעות ביממה, מקלחות, שירותים.
<אלברט אבוחצירא: יש להם פה כיתת לימוד, או כיתה לכל מיני חוגים, שבאות קצינות החינוך שלנו.
<אלברט אבוחצירא: באמת הם אוהבים את זה, יש בכל אגף, בכל המתקן הזה, עובדת סוציאלית צמודה לכל אגף.
<אלברט אבוחצירא: או עובד סוציאלי או עובדת סוציאלית צמודה לאגף, נותנת שירות ומענה 24 שעות ביממה.
מיכל רוזין: היא נמצאת פה עכשיו?
<אלברט אבוחצירא: יש לנו גם כאלה שמגיעות מהאוניברסיטה לפה, מתנדבות.
<אלברט אבוחצירא: מה הם לומדים שם?
<קלרה צ'רנובסקי: סטודנטיות לעבודה סוציאלית בינלאומית.
<אלברט אבוחצירא: קלרה, היא ראש התחום.
<קלרה צ'רנובסקי: אני ראש תחום עבודה סוציאלית כאן במתקן.
<קלרה צ'רנובסקי: יש לנו שישה עובדים סוציאליים.
<קלרה צ'רנובסקי: במהלך השנה האחרונה הם היו יחד עם ארבע סטודנטיות ממכללת ספיר, סטודנטיות שלומדות במגמה לעבודה סוציאלית בינלאומית, שעברו את ההכשרה המעשית שלהם בעוד עבודה באתיופיה.
מיכל רוזין: הן יודעות את השפה, או שהן משתמשות במתורגמן?
<קלרה צ'רנובסקי: יש לנו גם מתורגמנית שעובדת איתנו חמישה ימים בשבוע, שש שעות כל יום.
<קלרה צ'רנובסקי: כל הבנות מדברות אנגלית, שני אנשי צוות שלי דוברי טיגרית, עברי, עובדת סוציאלית, ומיכל בהטה, היא עובדת גם באגף נשים.
שמעון סולומון: אני גם עובד סוציאלי בהכשרה שלי וגם מסתובב בהרבה מקומות עם פליטים, אם זה באפריקה ואם במקומות שונים, שם אני יודע שהשפה והתרגום הם קריטיים בהבנה אחד את השני.
שמעון סולומון: בארץ, אני יודע, יש הרבה עובדים סוציאליים, אבל הרבה, הייתי רכז תעסוקה לאקדמאים אתיופים, אז אני יודע, מה השיקול פה?
שמעון סולומון: האם לא כדאי להכניס יוצאי אתיופיה עובדים סוציאליים שדוברים את השפה, כחלק - - -
שמעון אוחיון: היא אומרת שיש שניים.
שמעון סולומון: אני שמעתי מה שהיא אומרת, תאמין לי.
<אלברט אבוחצירא: יש לנו גם שלושה קציני מודיעין שהם - - -
שמעון סולומון: עובדים סוציאליים, למה לא כמדיניות, לחפש בפינצטה ולהכניס?
שמעון סולומון: כי זה מקל על העבודה אחר כך.
<קלרה צ'רנובסקי: קודם כל השאלה הזאת לא אליי, לגבי לחפש בפינצטה - - -
שמעון סולומון: נעזור לך, דרך אגב, אם את מחפשת עכשיו מישהו.
<קלרה צ'רנובסקי: אני?
<קלרה צ'רנובסקי: קטונתי, יש לנו שני עובדים שמדברים בשפה הטיגרית, מיכל פה היא בוגרת מכללת ספיר ועברי למד באוניברסיטה בחיפה.
<קלרה צ'רנובסקי: בעצם כל העבודה שלנו שאנחנו איתם מבוססת קודם כל גם על אינטייק וגם על טיפול קבוצתי - - -
<אשר שריקי: סליחה, קלרה, רק לשאלתך, אנחנו כן עושים ניסיונות לאתר עובדים סוציאליים וקציני חינוך דוברי השפה, ואני חושב שהשפה היא כלי חשוב להצליח בתקשורת ובעבודה איתם.
<אשר שריקי: ההיענות היא לא גבוהה כמו שאתה חושב, ואני אומר את זה בצורה עדינה.
שמעון סולומון: אז בוא ניעזר אחד בשני.
<אשר שריקי: אנחנו נשמח שתעזור לנו.
שמעון אוחיון: שמעון, בכמה מדינות אתה חושב שמכשירים, זו פעם ראשונה שאני שומע את המושג, עובדים סוציאליים בינלאומיים.
שמעון סולומון: אני אגיד לך, אז אני מחדש לך, תצא קצת, תקרא - - -
שמעון אוחיון: אני מדבר על מדינה מערבית.
שמעון סולומון: מדינות מערביות, זה מוסד מסודר בהכשרות, בהתייחסות אנושית.
שמעון סולומון: מה אתה משווה בכלל?
שמעון סולומון: הלוואי שהיינו מגיעים ל-50% ממה שעושים במערב.
שמעון אוחיון: וכשמגיעה כמות של פליטים ומהגרי עבודה?
איילת שקד: יש איזה שהיא הכשרה מקצועית?
שמעון סולומון: אתה מפגר בשנות אור בכל הנושא הזה.
<אלברט אבוחצירא: אם אפשר, חבר'ה, באנו לאגף, תנו לי רק כמה מילים על האגף.
<אלברט אבוחצירא: אחר כך יש לכם במועדון ובכנסת - - - חשוב לדעת שכל סוהר שנמצא פה במתקן, כולל אותי, שעבדתי בביטחוניים ופליליים, עברנו הכשרה איך לעבוד מול אוכלוסיית השוהים.
<אלברט אבוחצירא: כי ללא זה, אני הייתי יכול לבוא כמו בעבודה מול ביטחוניים או פליליים.
<אלברט אבוחצירא: אנחנו מתאימים את עצמנו.
<אלברט אבוחצירא: כאמור, הרגישות שלנו, יש פה הרבה סוהרים שבאו מבתי סוהר פליליים וביטחוניים - - -
מיכל רוזין: קשה לעשות את הסוויץ'.
<אלברט אבוחצירא: לא קשה, יותר קל.
<אלברט אבוחצירא: כי פה אנחנו יותר רגישים, אין לנו מאבקים יומיומיים איתם, אז זה יותר רגישות, יותר לשמוע אותם, לדבר איתם.
<אלברט אבוחצירא: אם מישהו מבקש משהו, לא מתחילים ל - - -
<קריאה: < באיזה שפה אתם מדברים איתם?
<אלברט אבוחצירא: יש להם שווישים, יש אנגלית, יש טיגרית, יש לנו סוהרים שדוברים את השפה שלהם.
<אלברט אבוחצירא: אנחנו משלבים את הסוהרים.
שמעון סולומון: כמעט כולם מדברים ערבית.
שמעון אוחיון: האריתריאים גם מדברים ערבית.
<אלברט אבוחצירא: כן, חלקם, הסודנים - - -
שמעון אוחיון: מה הם לומדים בחוגים.
<אלברט אבוחצירא: הם לומדים שפה, רק לדבר, על מנת שיוכלו לתקשר.
<אלברט אבוחצירא: בעברית, שיוכלו לתקשר.
מיכל רוזין: יש פה שביתות רעב?
<אלברט אבוחצירא: לא.
מיכל רוזין: לא היו שביתות?
<אלברט אבוחצירא: אולי של בודד, פה ושם, אבל לא קבוצתי.
שמעון אוחיון: למה יש שביתות רעב?
שמעון אוחיון: למה הוא רצה לשבות, אותו אדם, למשל?
שמעון אוחיון: המקרה, סתם לנתח את זה.
<אלברט אבוחצירא: הוא רוצה לעבור מאגף לאגף.
<אלברט אבוחצירא: זה נקודתי.
<אשר שריקי: מחאה מקומית.
איילת שקד: איזה חוגים יש להם חוץ מעברית?
איילת שקד: רק עברית?
<אלברט אבוחצירא: יש פה חוגי יצירה.
<אלברט אבוחצירא: יש ארבע קצינות חינוך שנמצאות פה עד שעה חמש, מעבירות להם כל מיני חוגים.
מיכל רוזין: יש העברה לבידוד?
מיכל רוזין: איפה זה הבידוד?
<אלברט אבוחצירא: יש שישה מקומות בבידוד, זה לכאלה שאיך אומרים?
<אלברט אבוחצירא: תקפו סוהר.
<אלברט אבוחצירא: לדוגמה יש לנו אחד ששפך בשבוע שעבר מים רותחים על - - - ביקש סיגריה, אמרו לו 'תמתין' - - -
<אשר שריקי: גרם לכוויות אצל שני אנשי סגל.
מיכל רוזין: מה שלומם?
<אשר שריקי: בסדר, יהיה בסדר
מיכל רוזין: לכמה זמן הם נכנסים לבידוד?
<אלברט אבוחצירא: לא, הוא נכנס להפרדה.
מיכל רוזין: מה זה הפרדה, לכמה זמן?
<אלברט אבוחצירא: קודם כל פותחים לו תיק.
<אלברט אבוחצירא: הפרדה.
<אלברט אבוחצירא: אני רוצה להגיד לכם עוד משהו, אחרי שהוצאנו אותו למחרת, למרפאה, לקבל טיפול רפואי, הוא היה כבול באזיקים, הוא גם נתן למפקד האגף מכה לעין.
<אלברט אבוחצירא: כך שאחד כזה, אנחנו - - -
<אשר שריקי: אבל נדגיש רק שאלה חריגים, שלא תבינו שאנחנו מדברים על תופעה.
<אלברט אבוחצירא: לא, לא כולם.
מיכל רוזין: שישה אגפי בידוד?
<אלברט אבוחצירא: שישה תאים.
מיכל רוזין: בדרך כלל הם מאוישים?
מיכל רוזין: לכמה זמן מכניסים אותם לבידוד?
<אלברט אבוחצירא: משפט כמו עצור, ליומיים, או שיש תחלופה, כך שזה לא לאורך זמן.
<אלברט אבוחצירא: אין לנו לאורך זמן.
מיכל רוזין: אנחנו נמשיך לשאול, יש לי הרבה שאלות, אבל חבל פה בשמש.
מיכל רוזין: סיור באגף הנשים
<אלברט אבוחצירא: יש לנו שני אגפי נשים שכל אגף 170 מקומות, זה האגף הזה ויש עוד אגף, אותו דבר, בצד השני.
<אלברט אבוחצירא: באגף הזה מוחזקים נשים וילדים, באגף השני רק נשים.
מיכל רוזין: נשים שיש להם ילדים, ביחד באותו חדר?
<אלברט אבוחצירא: כן, כן.
<אלברט אבוחצירא: מי שיש לו ילדים - - -
מיכל רוזין: אני שואלת בחדר.
<אלברט אבוחצירא: אפילו אני יכול לתת לכל אחד חדר, אין שום בעיה.
<אלברט אבוחצירא: היות שהיום אין הרבה ילדים, אז זה תנאים של - - -
מיכל רוזין: למה בעצם נשים עדיין פה?
מיכל רוזין: הרי הנשים ברובן שוחררו.
<אלברט אבוחצירא: אלה נשים שמועדות להרחקה.
מיכל רוזין: טוב, אחר כך תסבירי לנו למה הם מיועדות.
<אלברט אבוחצירא: מה שחשוב באגף הזה, אני פתחתי את האגף הזה כאילוץ, על מנת שהם לא יהיו בחורף באוהלים, הם היו חיים באוהלים.
<אלברט אבוחצירא: בעבר הם היו באוהלים, כי הם היו מתחלפים כל שבוע-שבועיים - - -
מיכל רוזין: אני הייתי עוד כשהם היו באוהלים.
<אלברט אבוחצירא: כן, היום לאור המצב, החורף הקשה והתנאים הקשים, החלטתי להביא אותם לפה, כמערכת החלטנו להביא אותם לפה, להעניק להם את התנאים.
<אלברט אבוחצירא: פה ניתן לתת להם חימום, מאווררים, יש להם מיזוג בחדר האוכל, לתת להם תנאים טובים על מנת שבאמת - - - היה לי חיכוך איתם בהתחלה, לא רוצים לאכול, למה?
<אלברט אבוחצירא: הם רוצים לאכול בחדרים, לא נותן להם בחדרים, זה ג'וקים, כל מיני זה, אמרו, 'הילד נופל מהכיסא', הבאנו להם כיסאות לילדים, אתם תראו את זה.
<אלברט אבוחצירא: יש חוק חינוך חובה, מגיעים לפה ממשרד החינוך, יש להם פה מועדון, גן ילדים, יש גם - - -
מיכל רוזין: גננת ומורה של משרד החינוך?
<אלברט אבוחצירא: של משרד החינוך.
<אלברט אבוחצירא: אתם תראו את הפעילות שלהם.
<אלברט אבוחצירא: אמרנו, הם פתוחים 24 שעות ביממה, כל מה שהילדים צריכים, מטרנה, טיטולים, הצרכים של הנשים, הכול יש פה.
<אלברט אבוחצירא: הכול הם מקבלים.
<קריאה: זוגות?
<אלברט אבוחצירא: יש לנו פה שלושה זוגות, אבל הבעלים - - -
מיכל רוזין: הם נפגשים?
<אלברט אבוחצירא: אנחנו מפגישים אותם, כל יום חמישי, או אם הם פונים באופן אישי, רוצה עוד, תגבור או משהו, אנחנו מאפשרים את זה.
מיכל רוזין: כן, לראות את הילדים.
<אלברט אבוחצירא: כן, לראות את הילדים, לראות את ה - - -
מיכל רוזין: הוא לא יכול לבוא כאילו שעתיים ביום לראות את הילדים?
<אלברט אבוחצירא: לפה אנחנו לא מכניסים גברים.
<אלברט אבוחצירא: אין לי בעיה עם זה, אמרתי, אני אומר לכם, הרגישות, אם מישהו בא ואומר לי 'אלברט, אני רוצה לפגוש את האישה, את הילד', או משהו, אני לעולם לא אגיד לא, אפילו שזה יהיה כל יום.
מיכל רוזין: אבל הנוהל הקבוע הוא פעם בשבוע.
<אלברט אבוחצירא: פעם בשבוע.
<אלברט אבוחצירא: יש כאלה שאפילו לפעם הזו לא יוצאים.
<אלברט אבוחצירא: בודדים.
<אלברט אבוחצירא: יש פה אישה שהבן שלה גדול, אני לא יכול להכניס אותו לפה.
<אלברט אבוחצירא: מעל גיל 14.
<אלברט אבוחצירא: אני גם מדבר איתו ומדבר איתה, 'כל פעם שאת רוצה לראות אותו, תגידי לי', או שהוא, 'אתה רוצה לראות - - -
מיכל רוזין: הוא נמצא עם הגברים הבגירים ?
<אלברט אבוחצירא: עם עוד קטינים בלתי מלווים.
<אלברט אבוחצירא: אנחנו מנסים למצוא לו מקום.
מיכל רוזין: כמה קטינים בלתי מלווים יש?
<אלברט אבוחצירא: אנחנו תמיד שולחים למתן, כי יש אחד שחי באגפים הרגילים, פתאום יום למחרת הוא מתעורר, אומר, 'אני קטין', אני צריך לקחת אותו למנשך שיניים, או על פי הדיין, על מנת שתבוא רופאה מומחית שתגיד שהוא קטין.
<אלברט אבוחצירא: אם היא אומרת שהוא קטין, אנחנו לוקחים אותו - - -
מיכל רוזין: פה אתה אומר שיש רק הילד הזה שהוא קטין בלתי מלווה?
<אלברט אבוחצירא: לא, הוא מלווה, אמא שלו פה, הבלתי מלווים, אנחנו תמיד לוקחים אותם למתן.
מיכל רוזין: אז בעצם הוא נמצא כרגע עם הבגירים.
<אלברט אבוחצירא: לא עם הבגירים, עם הבלתי מלווים באגף של הבגירים.
<אלברט אבוחצירא: אני תמיד משתדל שיהיה - - -
מיכל רוזין: כמה יש פה בלתי מלווים?
<אלברט אבוחצירא: נכון לעכשיו שלושה.
מיכל רוזין: למה לא מעבירים אותם למתן?
<אלברט אבוחצירא: כי אני רוצה שהם יהיו איתו.
<אלברט אבוחצירא: אנחנו נמצא פתרון.
<אלברט אבוחצירא: אבל אני מחליף אותם תמיד.
<אלברט אבוחצירא: אנחנו אמורים למצוא פתרון עבורו, כך שלא יהיה פה אף אחד.
מיכל רוזין: שם יש טיפול יותר הולם לילדים בגיל הזה.
<אלברט אבוחצירא: כן, מוצאים להם פתרונות.
<אלברט אבוחצירא: אנחנו לא יכולים להעביר אותו, הלוואי שהייתי יכול להעביר אותו לשם.
מיכל רוזין: שם התנאים הרבה יותר טובים לילדים קטינים.
<אלברט אבוחצירא: משחררים אותם, מוצאים להם מסגרות.
<אלברט אבוחצירא: בשביל זה היום כולם קטינים.
<אלברט אבוחצירא: בא אחד עם זקן ככה, אומר 'אני קטין'.
מיכל רוזין: תראה את הבן שלי בן ה-16, הם מאוד מפותחים.
<אלברט אבוחצירא: בסדר, גם הבן שלי, אבל אנחנו צריכים לעשות את כל הבדיקות.
<מורה - משרד החינוך: (מציגים ילדים).
<מורה - משרד החינוך: זה שמו אייזיק, הוא קצת מתבייש.
<מורה - משרד החינוך: אנחנו בדיוק הבטחנו לו סיפור, הם מדברים עברית, עברית-אנגלית, אפשר לתקשר איתם.
מיכל רוזין: מה אתם רושמים על הגן, על הכיתה?
מיכל רוזין: כיף פה?
שמעון אוחיון: מה אתם עושים פה?
<מורה - משרד החינוך: יש פה מגיל 3 עד גיל 8.
מיכל רוזין: והם ביחד?
<מורה - משרד החינוך: כן.
שמעון אוחיון: תראה לי מה אתה משחק.
שמעון אוחיון: סיור במרפאה
מיכל רוזין: - - - הן לא מגיעות לגניקולוג, אתה יודע טוב שהיה בג"צ בעניין הזה.
<אלברט אבוחצירא: אני יודע והייתי בבג"צ.
<אלברט אבוחצירא: תראי, אנחנו השתדלנו להביא לפה גניקולוג ואף אחד לא רוצה לבוא, אנחנו נותנים להם תורים, היום יש לנו יותר תורים בסורוקה, אחרי הסדר שעשינו.
<אלברט אבוחצירא: יש שלושה.
<אשר שריקי: איפה דר' פרנקל?
<אשר שריקי: בוא, תיכנס.
<אלברט אבוחצירא: מעבר לזה, אם יש לחץ או משהו, יש גניקולוגית בנווה תרצה, מיניבוס ממוזג לוקח אותן לשם, ככה שאנחנו גם מצמצמים את התורים.
<אלברט אבוחצירא: היום אין אף אחת שמתעכבת לגניקולוג.
מיכל רוזין: יש מישהי בהיריון?
<אלברט אבוחצירא: אין בהיריון.
<אלברט אבוחצירא: בקליטה, בסקירה שאני אתן אני אתייחס לכל הדברים האלה.
<אלברט אבוחצירא: היום יש לנו מי שמחכה לגניקולוג, הוא אחראי מרפאה.
מיכל רוזין: לטענתם זה בעצם לא מוצע להם, כשירות שהן יכולות - - -
<רמי פרנקל: אנחנו מציעים את זה בכל הזדמנות.
מיכל רוזין: אתה הרופא?
<רמי פרנקל: אני אחראי מרפאה.
מיכל רוזין: זו בעיה, אין לכם חלוק לבן, איך נדע?
<אלברט אבוחצירא: גם הם הולכים עם חלוק לבן, כך שזה אותו דבר.
<רמי פרנקל: כיום, כמו שאמרתי, אין פער לבדיקות נשים, יש - - -
מיכל רוזין: אתם טענתם בבג"צ שיש קושי עם רופאים שיסכימו לבוא לפה ושגם עם סורוקה ההסכמים - - -
<רמי פרנקל: בתחילת הדרך הייתה בעיה עם סורוקה, כי הם לא רצו לקבל אותם.
<רמי פרנקל: אנחנו הגענו כבר למצב שיש לי באופן קבוע כל שבוע שני תורים לרופא נשים - - -
מיכל רוזין: והן הולכות?
<רמי פרנקל: כרגע אין דרישה.
<רמי פרנקל: בכלל כל אישה שמבקשת - - -
מיכל רוזין: כן, השאלה אם לתת יותר הסברה.
<רמי פרנקל: אני לא חושב שיש צורך - - -
<אשר שריקי: יניב, תגיד לחברת הכנסת מה הנחיתי בביקור שלי פה ביום רביעי, אם אתה זוכר, את השילוב של החינוך והרפואה.
<רמי פרנקל: עושים כבר עבודה משולבת עם כמה גורמים.
איילת שקד: אולי נדבר בהמשך?
מיכל רוזין: בסדר, זה חשוב מאוד, וגם תתייחס לנושא אולי, מיקי, אחר כך נדבר על חיסונים לילדים, האם זה מגיע לפה.
<אלברט אבוחצירא: אני אענה על הכול, אני קצת יותר ותיק ממפקד המחוז, אני חודש וחצי פה.
שמעון אוחיון: מה קורה עם מפקד המחוז?
שמעון אוחיון: כל אחד אומר שהוא יותר ותיק ממך.
<אשר שריקי: אני רק 11 ימים מפקד המחוז, אז כולם רשאים.
מיכל רוזין: אנחנו מתקדמים, אנחנו הולכים לראות את המועדון.
מיכל רוזין: שם יש רנטגן.
מיכל רוזין: מיקי, זו אחריות משרד הבריאות או השב"ס?
<מיקי דור: שב"ס.
<מיקי דור: בתכנית שעשינו, של המחנות הגדולים, 5,000 ו-10,000, שם עשינו תכנית של חוץ, להוציא את זה, מד"א מאוד רצו לקבל את המכרז וכו', אז באיזה שהוא שלב השב"ס לקח את זה על עצמו, או אילצו אותם לקחת - - -
<רמי פרנקל: לגבי הרנטגן של מרפאת השיניים, זה חלק מהיחידה, מקבלים גם רנטגן.
מיכל רוזין: לא, ברור, לא ציפיתי שיהיה פה מכון רנטגן, אבל אולטרה סאונד למשל.
<מיקי דור: בתכנית שלי היה מכון רנטגן, אבל בסוף גם מספר האנשים יותר קטן, גם שב"ס קיבל את כל המחנה.
<אשר שריקי: ולמרות שלא הייתה ציפייה שיהיה פה רנטגן, יהיה פה רנטגן, אנחנו נביא ניידת הדמיה.
<אשר שריקי: נשלם מה שצריך לשלם ויהיה פה.
מיכל רוזין: יש הרבה חולי שחפת, או שאתם לא יודעים בעצם?
<רמי פרנקל: כרגע יש לנו אחד עם פעילה.
<אלברט אבוחצירא: יש שניים.
<אלברט אבוחצירא: שניים בשמואל הרופא, אחד בהשגחה, אחד לא.
<רמי פרנקל: שמואל הרופא, שניים, אחד תחת השגחה שלנו.
מיכל רוזין: הוא בתוך מחלקה או שהוא - - -
<רמי פרנקל: במחלקה, במחלקת ריאות בשמואל הרופא.
מיכל רוזין: לא, אבל אמרת, פה יש - - -
<אשר שריקי: לא, אחד מהם שייך לפה ברישום.
<מיקי דור: שב"ס ומשרד הבריאות מתקוטטים מי ישלם עבורו.
מיכל רוזין: מיקי, כמה זמן טיפול זה ל - - -
<מיקי דור: חודשים ארוכים.
<אלברט אבוחצירא: הייתה לנו אחת שהייתה שם למעלה משנה, היו לה עוד שמונה מחלות ובסוף היא נפטרה.
מיכל רוזין: וזה תלוי באיזה מצב המחלה?
מיכל רוזין: כלומר יש כאלה שיכולים תוך חודש לגמור עם זה, או שזה תמיד חודשים?
מיכל רוזין: אני מדברת על שחפת.
<מיקי דור: זה סיפור ממושך.
מיכל רוזין: ואז הם גם בבית חולים בבידוד?
<מיקי דור: כן.
מיכל רוזין: היה בבתי ספר בפתח תקווה, לפני שנים, כשהתחילה ה - - - ישיבת סיכום
מיכל רוזין: בתוך החדר הזה לא יכולתם להכניס תקשורת?
<אלברט אבוחצירא: אני לא מתעסק עם תקשורת ולא מתעסק עם האישורים.
מיכל רוזין: משה, מה בעיה להכניס לפה תקשורת לחדר הזה?
מיכל רוזין: חדר סגור, לא רואים שום דבר.
משה מזרחי: את שואלת אותי?
מיכל רוזין: לא יודעת, דבר עם החברים שלך.
שמעון אוחיון: מי נתן את ההנחיה?
שמעון אוחיון: אהרונוביץ?
מיכל רוזין: לא יודע, כי מפקד השב"ס הסכים לפני כמה ימים.
מיכל רוזין: בואו נתכנס.
מיכל רוזין: כולנו לחוצים בזמן, דרכנו עוד ארוכה חזרה.
מיכל רוזין: אני חושבת שהסיור היה מרתק, אני חושבת שכולנו בכל מקום רצינו עוד להתעכב ועוד לשאול שאלות, אז פה באמת התכנסנו עכשיו כדי שגם חברי הכנסת יוכלו לשאול את השאלות.
מיכל רוזין: בואו נעשה רק סבב קצר של היושבים פה.
מיכל רוזין: יושבים פה גם מה-מ.מ.מ, מחלקת המחקר של הכנסת, גם מהוועדה, גם ממשרד המשפטים, משרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד הפנים, את מי שכחתי?
שמעון אוחיון: רשות ההגירה.
מיכל רוזין: המשרד לביטחון פנים.
מיכל רוזין: אני אשמח שנעשה סבב קצר, כל אחד יגיד מי הוא ואז באמת נתחיל דיון.
מיכל רוזין: נשתדל לתמצת אותו, חברי הכנסת, קודם כל אני אשמח לשמוע אותם ואחר כך משרדי הממשלה, אבל בואו נתחיל סבב, כל אחד יציג את עצמו.
מיכל רוזין: (סבב נוכחות).
מיכל רוזין: קודם כל תודה לכל העושים במלאכה, תודה לכם שקיבלתם ואירחתם אותנו.
מיכל רוזין: זה בהחלט חשוב מאוד לראות את הדברים מהשטח.
מיכל רוזין: הרבה פעמים באים אלינו בטענות שאנחנו יושבים באיזה מגדל שן ומדברים על דברים מבלי להכיר.
מיכל רוזין: אני חושבת שזה חשוב מאוד גם להיות בשטח, להכיר, לראות בעיניים, וחשוב היה מה שראינו.
מיכל רוזין: יש לנו הרבה מאוד שאלות.
מיכל רוזין: שאלנו חלק מהשאלות בדרך, חלק שמעו את השאלות, חלק לא שמעו את השאלות, חלק גדול מהשאלות התייחסו באמת לתנאים שבהם שוהים פה האנשים, ההבדלים בין האגפים השונים, האם הם חופשיים, או לא חופשיים, ננעלים בלילה, לא ננעלים, כמות האוכל, הילדים, החינוך לילדים, היכולת של האמהות להיות עם הילדים, ההורים לפגוש את הילדים.
מיכל רוזין: דיברנו על נושא רפואה, שגם נרצה להרחיב, מה קורה לגבי טיפולים.
מיכל רוזין: אני חושבת שגם ההזדמנות לדבר עם האנשים עצמם, לשמוע מהם, הייתה מאוד מאוד חשובה ותודה גדולה בעניין הזה לשמעון סולומון, שעזר לנו בתרגום.
מיכל רוזין: זה היה חשוב מאוד.
מיכל רוזין: אני חושבת שגם חשוב להם וגם כך אמרתי לנשים, שחשוב מאוד שאנחנו באנו לכאן ואנחנו רואים אותם והם לא שקופים.
מיכל רוזין: אחד הדברים בתחושה המאוד קשה של האנשים האלה, שהם חסרי מעמד, שהם שקופים, אף אחד לא רואה אותם, אף אחד בכלל לא יודע שהם קיימים, הם נמצאים.
מיכל רוזין: אני מקווה שקצת הקלנו על התחושה הזאת, לפחות בכך שבאנו.
מיכל רוזין: אני ארצה לעשות סבב.
מיכל רוזין: שמעון, אתה רוצה להתחיל בבקשה.
שמעון סולומון: קודם כל באמת מהשיחה, אין כמו מראה עיניים, זה חשוב.
שמעון סולומון: כאשר אנחנו מקיימים דיונים, לכל אחד יש את ההיכרות שלו מזוויות שונות, אבל לפחות שיהיה לנו משהו משותף, לסייר ולראות ולשמוע את האנשים, ואז ההחלטות והדיונים אולי יהיו ברוח הדברים האלה.
שמעון סולומון: אני בעיקרון כל הזמן אומר שפשוט אני לא יכול להישאר אדיש כנגד ההתלהמות וכל הגישה הזו, שלפעמים חורגת באמת מכל פרופורציה אנושית, שכאילו אנחנו נמצאים באיזה בועה בעולם ואני רוצה שנחשוב שמדינת ישראל היא בתוך כפר גלובלי, שכל מעשיה וכל התנהגותה כלפי הזרים האלה, יש להם השפעות.
שמעון סולומון: יש אנשים שהם סגורים כל כך בתוך עצמם שהם בתוך בועה והם לא יודעים שכל דבר שאנחנו אומרים ועושים פה, יש לו השפעות בינלאומיות.
שמעון סולומון: האנשים האלה, חלק מהם, דיברתי איתם, הם אמרו דבר אחד, 'תתייחסו אלינו כאל בני אדם', אני יודע שפה מתייחסים, אבל בחוץ, 'תתייחסו אלינו כמו בני אדם'.
שמעון סולומון: זה מה שהם אומרים.
שמעון סולומון: זה מה שהם מבקשים.
שמעון סולומון: לפעמים האמירות האלה, ההתלהמויות, פוגעות, והן לא מוסיפות לכבוד היהודי.
שמעון סולומון: השאלה שלי, אחרי שאמרתי את מה שאני מרגיש, אל"ף, האנשים שמגיעים לפה, באיזה עילות הם מגיעים, מה הסיבות שמביאות אותם לפה, מה הקריטריונים - - -
מיכל רוזין: כאלה שלא נתפסו על הגבול, כאלה שכבר מגיעים בנוהל פלילי, מה שנקרא.
שמעון סולומון: הדבר הנוסף, האם בכלל לסוהרים יש השתלמויות בכל מה שקשור לגישה, להומניות, לכל הדברים מעבר למדים, מעבר ל-1 ועוד 2 שווה 3, של חוקים ונהלים, גישות יותר של בן אדם, של גישה אנושית, האם יש השתלמויות כאלה.
שמעון סולומון: הדבר הנוסף, האם אתם מבקרים, לפחות המפקדים והפיקוד הזוטר, הבינוני, ברמה בינלאומית במדינות עולם שמצליחות להתמודד עם זה?
שמעון סולומון: האם יש ביקורים כאלה, ללימוד ולהיכרות ולראות בעולם הגדול?
שמעון סולומון: אתם יודעים, סוד אני אגיד לכם, כל העניין הזה של מהגרים הוא בעיה בינלאומית, הוא לא רק בעיה של ישראל.
שמעון סולומון: רק שתודה לאל היום, אולי השלטון הנוכחי כרגע, דוחף יותר ויותר וברוך ה' יש את השלמת הגדר ויש השלמת מדיניות ההגירה, שזה - - -
מיכל רוזין: על זה אנחנו לא מברכים לגמרי.
שמעון סולומון: כן, אבל לפחות יש התחלה של עשייה של סדר, כי אני זוכר שכשהייתי מנהל מרכז קליטה בקלישר, בבאר שבע, אנשי מג"ב היו מגיעים עם רכב, שופכים אותם בתוך הדלת ובורחים, למה?
שמעון סולומון: כי הם לא יודעים מה לעשות, אין נוהל, אין דין ואין דיין, מסכנים החיילים האלה, היו באים ושופכים אותם, ואני, כמנהל מרכז קליטה הייתי צריך לעשות טלפונים לצלב האדום, לארגן טרנזיט, לפרוט להם את ה-100 דולרים, כל מיני דברים כאלה, כאילו שזה ג'ונגל פה.
שמעון סולומון: וברוך ה', היום אני חושב, בזכות אולי אנשים שאכפת להם, לאט לאט, גם אם אנחנו לא שבעי רצון מהחוק הזה, לפחות יש התחלת גיבוש מדיניות מסוים, לפחות שהמדינה יודעת מה באשר לפליטים וכו'.
שמעון סולומון: אז אני לא יודע אם אתם זוכרים את השאלות ששאלתי, אבל אני אשמח להתייחסות.
משה מזרחי: קודם כל תודה רבה על הביקור, אני מאוד מודה לכם.
משה מזרחי: אני הגעתי קצת באיחור.
משה מזרחי: אני מודה שסוג כזה של ביקורים, גם בבתי כלא וכו', אני לא כל כך אוהב, שאתה צריך לבוא ולתצפת על אנשים שמוחזקים.
משה מזרחי: אני באופן אישי.
מיכל רוזין: בכלובים.
משה מזרחי: לא נעים לי לראות את ההחזקה של נשים וילדים, בסופו של דבר זה מתקן סגור.
משה מזרחי: אני רוצה להגיד לכם שאני מופתע שפה הם מקבלים טיפול ראוי.
משה מזרחי: בטח יש ניואנסים כאלה ואחרים, אבל פה הם מקבלים טיפול ראוי, שהוא קצת הרבה יותר טוב מאלה שמושלכים לרחובות דרום תל אביב למשל.
משה מזרחי: לא טיפול רפואי, לא חינוך, הם חיים שם בצפיפות בריאותית מסוכנת, אין לי דרך אחרת להגיד את זה, שזו חרפה שמדינת ישראל מתירה את תמונת המצב שם, באקס טריטוריה שנוצרה שם, על הגב של תושבי דרום תל אביב.
משה מזרחי: זה משהו שהוא נבצר מבינתי.
משה מזרחי: פה, אני מבין, זו אוכלוסייה יחסית קלה ונוחה לטיפול ולגירוש, למרות שאני מבין - - - הוא שאל קודם מישהי שהייתה באגף שהיינו בו, שאת בעלה שחררו, הוא בתל אביב ו - - -
מיכל רוזין: והיא פה?
משה מזרחי: והיא פה.
<קריאה: הם לא נכנסו באותו פרק זמן.
<קריאה: כנראה שבעלה נכנס טרום החוק למניעת הסתננות.
משה מזרחי: אני רק מעלה את זה פה כאיזה שהיא סוגיה, כי הוא שאל על הקריטריונים ש - - -
מיכל רוזין: היא עם ילדים?
מיכל רוזין: כי לא היינו במחלקה ש - - -
<אלברט אבוחצירא: עם הבן שלה.
מיכל רוזין: עם הבן.
מיכל רוזין: לא היינו במחלקה של נשים בלי ילדים.
משה מזרחי: היא החזיקה ילד, 'איפה בעלך?' שאלתי, היא אמרה 'בתל אביב'.
<קריאה: הייתה נתינה אריתריאית שהחזיקה ילד מגאנה, שהוא לא הילד שלה.
שמעון סולומון: את יודעת מה?
שמעון סולומון: אנחנו פה ביחד, אנחנו באותו מקום, אנחנו שאלנו אותה - - -
<קריאה: לא, חלילה, אין פה אריתריאים עם ילדים.
משה מזרחי: לא, אולי היא סתם אמרה את זה, אני לא יודע, אני רק אומר את זה וזורק פה.
משה מזרחי: יכול להיות שהם גם למדו, כי הם כבר - - - ואת זה אנחנו צריכים להגיד לעצמנו - - -
שמעון סולומון: תשאלי אותה עוד פעם, דרך אגב.
משה מזרחי: אנחנו יכולים לחזור, למרות שספק אם אני אזהה אותה.
משה מזרחי: אני רק אומר, שהם גם די מיומנים בלמידה שלהם על העניין הזה, למשל אם אתה שואל אותם שאלות, יש תשובות, הם באים עם מתודה מוסדרת במענים, זה משהו שאנחנו צריכים לקחת אותו בחשבון.
משה מזרחי: דהיינו המילים כמו חופש, צריך לרשום את זה בצד קצת כשהם עוברים, אני אומר את זה מהצד של מי שאתם יודעים, מנפנף ונאבק באמירות הקשות והאיומות שיוצאות מפיהם של אלה שמנסים להוביל את זה אחרת, שזה בלתי נסבל בעיניי.
משה מזרחי: האוזן נופלת, אי אפשר לשמוע שככה מתייחסים לבני אדם וכו', אבל צריך לשים לנו גם הערות אזהרה בצד ולא לשכוח את זה גם, שהם מתודרכים ועכשיו פה צריך באמת למקד את הבעיה.
משה מזרחי: --- המון סימנים טובים של מדיניות הגירה?
משה מזרחי: לא, אין.
משה מזרחי: אין סימנים טובים של מדיניות הגירה, בטח לא מדיניות שנוגעת לפליטוּת.
משה מזרחי: יש מנגנון שהוא - - -
מיכל רוזין: משה, מה מטריד אותך פה במתקן?
מיכל רוזין: איזה שאלות מטרידות אותך פה?
משה מזרחי: תיכף אני אגיע לזה.
משה מזרחי: אין מנגנון, כי המנגנון הזה עלה פה, מה שאני רוצה לשאול זה האם המנגנון מאפשר לאנשים שמגישים פה, לעניין מנגנון הפליטות - - -
מיכל רוזין: על זה ענבל צריכה להגיב.
משה מזרחי: בדיוק, מנגנון שמאפשר לאנשים גם להופיע בעצמם ולשכנע את מי שצריך מעבר לרעיון כזה או אחר, זה אחת, ושתיים, איך מאפשרים להם איזה שהיא זכות של ערעור כזו או אחרת, ודבר נוסף, יש דיבורים, כך אני הבנתי, על כך שהולכים להרחיב, הבנתי גם שהיועץ המשפטי לממשלה אישר את זה, נדמה לי שזה סיכום בין השר לביטחון פנים לבין - - -
מיכל רוזין: שר הפנים.
משה מזרחי: נכון, שעכשיו אמורים להגיע הנה בהמוניהם גם בקריטריונים של - - -
מיכל רוזין: נוהל פלילי.
משה מזרחי: לא, זה ישנו - - -
מיכל רוזין: הפרת סדר ציבורי?
משה מזרחי: זה ישנו.
משה מזרחי: זה ישנו, עכשיו זו הרחבה של ההגדרה.
משה מזרחי: זה לא נוהל פלילי, זה חשש להפרת סדר, זה משהו מאוד ערפילי.
משה מזרחי: יש גם דיבורים שבאים מכיוון ועדת הפנים ודפיקה על השולחן, שרוצים להביא הנה באלפיהם.
משה מזרחי: אז תן לנו מענה, מה יכולת הספיגה שלכם.
משה מזרחי: נניח אם מחר יאספו 5,000 איש משכונות דרום תל אביב, האם יש לאן להביא אותם והאם המערכת שלכם מסוגלת לספוג - - -
שמעון אוחיון: הוא אומר, מגבלה ל-3,000.
איילת שקד: המתקן הזה יכול להכיל 3,000 ויש עוד מתקן של 5,000.
משה מזרחי: מה שהם מדברים שם אני מביא לפה הוא יגיד לנו.
מיכל רוזין: תשאל את השאלות מסודר, הוא רושם בצורה מסודרת והוא יענה.
משה מזרחי: תענה לנו, האם המערכת שלך מסוגלת והאם היא בנויה לקלוט תוך חודש, נניח שהם יחליטו ואתה תוך חודש צריך לספוג, או שאלה דיבורים בעלמא ותגיד מה נחוץ כדי שאפשר יהיה לתחזק אותם.
משה מזרחי: זהו, אני חושב שאתם מטפלים מאוד יפה והומני פה, צריך להגיד, מהמעט שראינו.
מיכל רוזין: תודה לחבר הכנסת מזרחי.
מיכל רוזין: חברת הכנסת שקד, בבקשה.