GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניצן הורוביץ: תתמקדו בנושא למשל עובדים מחליפים, של הלבנה, של הדברים האלה שאותם אנחנו רוצים לקדם.
ניצן הורוביץ: שמחה בניטה, בבקשה.
שמחה בניטה: אני באמת רוצה לדבר על העניין של עובדים שאנחנו מנסים באמת להלבין אותם, במסגרת השינוי בחוק במרס 2011, בחוק כניסה לישראל, סעיף 20, שהוא בא בעצם, את הנושא הזה של חוסר עובדים, באיזה שהוא מקום אצלנו באוכלוסיית הנכים, זה נתן פתרון.
שמחה בניטה: ולמה אני מתכוונת?
שמחה בניטה: עובדים שהתחברו, מה שאומרים שיש כאן 10,000 עובדים שבעצם הם לא עובדים, ברגע שהם גמרו 4 שנים ושלושה חודשים ואמרו להם בחברות – אנחנו לא יכולים להמשיך להעסיק אתכם – הם ירדו למחתרת, הרבה מאד פיליפינים שבאו בהתחלה, שלא באו ממדינות אחרות ואז היו רק פיליפינים, ופתאום כולם יוצאים ומגיעים לנכים ומוכנים לעבוד אצל נכים וגם מוכנים לעבוד אצל קשישים עם מחלות קשות.
שמחה בניטה: צוואר הבקבוק שבו זה מתעכב, זה שאתה שולח מכתב לוועדת חריגים, וועדת החריגים קיבלה ממשרד האוצר איזו שהיא מכסה והדרישות הן פי 100, פי 1,000 ממה שמשרד האוצר הקצה.
שמחה בניטה: ואז הם צריכים, הניפוי הוא גדול ועד שחולה מתרגל לעובד הוא מקבל תשובה שלילית, והוא צריך להתחיל את כל הוויה דלה רוזה.
ניצן הורוביץ: אגב, גלעד אומר לי שהמכסה היא 200 בשנה.
שמחה בניטה: הם העלו את זה עכשיו ל-200.
ניצן הורוביץ: זה טיפה בים.
קריאה: יש 2,000 בקשות.
שמחה בניטה: יש למעלה מ-2,000 בקשות.
ניצן הורוביץ: אז זה פחות מ-10%.
שמחה בניטה: פחות מ-10%.
שמחה בניטה: את זה העלו כאשר הוועדה יושבת פעם בחודשיים שלושה וההמתנה היא ארוכה מאד.
שמחה בניטה: יש לי נכים שמחכים כבר כמעט שנה, באוגוסט זה כבר יהיה שנה.
שמחה בניטה: וממשיכים לצאת עוד ועוד עובדים שלהם נחשף השינוי בחוק, וההמתנה הזאת נותנת תחושה לאותם אנשים שירדו למחתרת ועבדו בבתים, ומאד חשוב להם הוויזה, כי הוויזה חשובה להם כדי לצאת לבקר את המשפחות.
שמחה בניטה: זה אנשים שלא ראו את המשפחות שלהם הרבה מאד שנים.
שמחה בניטה: כלומר, הנושא של ויזה מאד חשוב ואני לא יודעת, אני לא מוצאת את הסיבה למה משרד האוצר מתנגד כל כך, ולמה התהליך הוא ממושך מאד.
שמחה בניטה: יש גם בעיה למשל אצל קשישים.
שמחה בניטה: קשישים מקבלים את חוק הסיעוד.
שמחה בניטה: אם אין מכתב מהיחידה שוועדת החריגים לקשיש שקיבלו את המכתב שלו והנושא שלו לגבי המטפל נמצא בטיפול, ביטוח לאומי לא נותן את הגמלה.
שמחה בניטה: ואז קשישים נאלצים לפנות את העובד מכיוון שהוא לא מקבל גמלה ואין להם ממה לחיות.
שמחה בניטה: כלומר, אין מאיפה לשלם, אנשים מתקשים עם זה.
שמחה בניטה: כלומר, יש כאן איזה שהוא תהליך שהוא לא מוסדר, אפילו שיש כבר חוק, אז בחקיקה עצמה לא עשו את הסידורים שנותנים איזה שהוא ביטחון לאותם אנשים שלוקחים ומבקשים להלבין אנשים מנוסים.
שמחה בניטה: וזה מה שהיה צריך להיות הפתרון כאן.
שמחה בניטה: אז אולי יש 10,000 אנשים שהוא אומר, כי אני בינתיים יודעת שצצו לפחות 2,000.
שמחה בניטה: אז יכול להיות שיש עוד כאלה שעובדים במחתרת, וזה אותם 10,000 שגמרו את ה-51 חודשים, ועליהם הם מדברים כל הזמן.
שמחה בניטה: אבל אם הם לא ילבינו את אלה, גם האחרים לא יצאו, ויישארו.
שמחה בניטה: ה-10,000 האלה לא ישנו את המצב של חוסר עובדים.
ניצן הורוביץ: תודה שמחה.
ניצן הורוביץ: אנחנו נצמצם פה את נציגי הארגונים כי אני רוצה לעבור לממשלה, יש פה הרבה נקודות שעולות ואני רוצה שאנשים ישיבו גם.
ניצן הורוביץ: כן, דבר.
יוסי ענתבי: יוסי ענתבי, מטב.
יוסי ענתבי: דיברו פה על ההבדל בין מספר בעלי ההיתרים לבין מספר העובדים, זו אחת הבעיות.
יוסי ענתבי: ובעיה שנייה היא הנושא של הכבילה.
יוסי ענתבי: ביוני הייתה פסיקה של בית המשפט העליון בנושא של הכבילה, שלמעשה בית המשפט קבע שלתחום הסיעוד צריך לתת איזה שהן הקלות.
יוסי ענתבי: שלושה-ארבעה ימים אחר כך, אני רואה בדה-מרקר: "תבוטל ההגבלה על מספר העובדים המועסקים בחקלאות" ונוסף לזה "לא יתאפשר ניוד של - - -
ניצן הורוביץ: לא, זה לא נכון.
שמחה בניטה: זה לא מעניין אותנו.
שמחה בניטה: אנחנו בסיעוד.
יוסי ענתבי: אני חושב שהבעיה השנייה זה הנושא של הכבילה.
יוסי ענתבי: כלומר, אנחנו נמצאים בפני בעיות שעזיבה של מטופלים בו ביום, בן אדם אומר – "מחר אני הולך", וזה משאיר את המטופלים בלי טיפול ובגלל המחסור אין לנו את האפשרות לתת את השירות, ואנחנו - - -
יפעת סולל: אין קשר בין זה לבין הכבילה.
יפעת סולל: סליחה, משפטית אין קשר.
יפעת סולל: אסור לעזוב מקום עבודה מהיום למחר בכל מקרה, אין קשר לכבילה.
ניצן הורוביץ: סליחה רגע - - -
שלום קוטשר: אבל לא עושים להם כלום.
שלום קוטשר: לא עושים כלום לאלה שעוזבים.
אבי שוחט: אדוני, שמי אבי שוחט, אני מנהל בית חולים גריאטרי מזה 15 שנה בפתח תקווה, אני נותן שירותים גם לחולים סיעודיים וגם לסיעודיים רפואיים, חולים שמגיעים אלי ויוצאים אחר כך לקהילה.
אבי שוחט: אז אלף, אני אחזק פה את מה שאומרות פה חברות כוח אדם שמשימות עובדים הביתה.
אבי שוחט: כשניגשים אלי משפחות ואומרות לי תשמע, אנחנו משתחררים בעוד שלושה-ארבעה ימים, בוא תעזור לנו למצוא עובד זר, בלתי אפשרי.
אבי שוחט: אני אומר להם צר לי, אני לא יכול לעזור לכם.
אבי שוחט: כל חברה שאני פונה אליה כדי לקבל ממנה עזרה – בלתי אפשרי.
אבי שוחט: זה לגבי הנושא שלהם.
אבי שוחט: לגבי הנושא שלנו אדוני, אנחנו נמצאים במצוקה אמיתית של טיפול בחולים שנמצאים אצלנו.
אבי שוחט: נמצאים אצלי קרוב למעל 200 מאושפזים, חולים סיעודיים שצריכים טיפול יום יומי, בלתי אפשרי להשיג עובדים.
אבי שוחט: אני משיג עובדים, עשיתי יריד, אני נמצא בפתח תקווה.
אבי שוחט: עשיתי יריד באשדוד, עשיתי יריד בקריית מלאכי, עשיתי עובדים בקריית גת - - -
יהורם הל: אתה מדבר על עובדים ישראלים.
אבי שוחט: לא, לא, אני לא מדבר, אני מדבר על עובדים ישראלים, בלתי אפשרי להשיג בכלל.
אבי שוחט: אני שואל כל אחד באולם הזה אם מישהו מהבנים שלו מוכן לבוא ולעבוד יום אחד, להחליף טיטולים לאחד מהזקנים האלה.
אבי שוחט: אני שואל אם אתה מכיר אדוני, מישהו מהחברים של הילדים שלך - - -
ניצן הורוביץ: אולי עכשיו, בשירות האזרחי.
צביקה רם: כן, אנחנו דיברנו על זה.
אבי שוחט: אדוני, במלחמה עובדים - - -
צביקה רם: דיברנו על זה, ב-2008 צחקנו עלינו.
אבי שוחט: אדוני, עובדים אצלי עובדים מהשטחים, לאחר תחנונים שעשיתי לתמ"ת, הקצו לי 10 עובדים.
אבי שוחט: יש אצלי 180 עובדים במצבת העובדים.
אבי שוחט: 180 עובדים.
אבי שוחט: הקצו לי 10 עובדים.
אבי שוחט: ה-10 עובדים האלה במלחמה האחרונה לא הגיעו לעבודה פתאום, הם נעלמו.
אבי שוחט: לא רק הם, גם עובדים מקלנסוואה וכו'.
אבי שוחט: אני נותן גיבוי - - -
ניצן הורוביץ: איזו מלחמה?
אבי שוחט: המלחמה שהייתה עם לבנון, המלחמה האחרונה, לפני שנתיים.
אבי שוחט: אני פשוט נותן דוגמא כדי שנבין באיזו צרה אנחנו נמצאים.
ניצן הורוביץ: אה, חשבתי אולי הייתה איזו מלחמה שפספסתי.
אבי שוחט: אנחנו נותנים בעצם גיבוי לבתי החולים הממשלתיים גם של כוח אדם בשעת חירום וכו'.
אבי שוחט: בשעת חירום יפנו את החולים מבתי החולים אלינו, אנחנו נטפל בחולים מהמניין, והחולים שיפצעו יגיעו לבתי החולים.
אבי שוחט: יהיה לי בלתי אפשרי, אני אומר את זה.
ניצן הורוביץ: למה אתה מכוון בדבריך?
אבי שוחט: אדוני, אנחנו צריכים לקבל איזו שהיא מכסה, אנחנו ביקשנו - - -
ניצן הורוביץ: של עובדים זרים למוסדות.
אבי שוחט: אדוני, ישראלים בלתי אפשרי, אי אפשר להציג.
אבי שוחט: אדוני, אני משלם 30 ₪ לשעה כשהמדינה מתקצבת אותי לפי 22 שקלים לשעה, אני משלם מעבר.
אבי שוחט: אין לנו.
אבי שוחט: אנחנו נמצאים - - -
ניצן הורוביץ: אנחנו עכשיו נעבור לנציגי הממשלה.
ניצן הורוביץ: אנחנו אחר כך נעשה סבב נוסף ואני מקווה שכולם יקבלו רשות דיבור.
ניצן הורוביץ: פשוט חבל לי, הדברים ידועים, הבעיות עלו.
ניצן הורוביץ: אנחנו נתחיל עם רשות האוכלוסין וההגירה.
ניצן הורוביץ: מי פה מרשות האוכלוסין וההגירה, משה, כן ומאיה מהלשכה המשפטית.
ניצן הורוביץ: מי מכם רוצה להתייחס?
ניצן הורוביץ: משה, בבקשה.
ניצן הורוביץ: משה נקש, רכז בכיר.
משה נקש: טוב, לגבי כמה נקודות שעלו פה ורשמתי לעצמי.
משה נקש: לגבי עובדים מחליפים, נקודה שאתה העילית, נקודה שהעלו פה עוד כמה אנשים.
ניצן הורוביץ: כן, זו בעיה מאד קשה.
משה נקש: זו בעיה מאד קשה שאנחנו מנסים לתת לה איזה שהוא פתרון ובקרוב ייצא איזה שהוא חוזר שאנחנו מקווים שייתן איזה שהוא פתרון, לפחות חלקי לעניין הזה.
ניצן הורוביץ: תראה, אני חייב להגיד, אנחנו כבר שמענו על החוזר הזה בדצמבר.
ניצן הורוביץ: עכשיו עברה כבר יותר מחצי שנה לחוזר.
משה נקש: תראה, אנחנו בנושאים האלה לא מחליטים על דעת עצמנו בלבד, אנחנו מתייעצים עם משרדי מ ממשלה נוספים, היה קצת עיכובים בתשובות שקיבלנו, אבל זה ממש שלבים סופיים שאני מעריך עניין של ימים עד שזה ייצא.
גיורא רוזן: ומה יהיה כתוב שם?
משה נקש: בחוזר הזה אנחנו מתכוונים לאפשר לעובדים שסיימנו 51 חודשים בישראל, אך טרם סיימו 63 חודשים בישראל, לשמש כעובדים מחליפים לעובדים קבועים שיוצאים לחופשות מולדות שמעל 21 יום ועד 90 יום בדרך כלל.
משה נקש: יש להערכתי כמה מאות כאלה.
קריאה: ולמה אתה חושב שהם ירצו לעבוד בזה?
ניצן הורוביץ: חברה, פה זה לא.
ניצן הורוביץ: אל תענה לשאלות ככה.
ניצן הורוביץ: תמשיך.
משה נקש: זו שאלה נכונה, אבל אני חושב שהעובדים כן ירצו לעבוד בעבודות האלה, מכיוון שאחרת הם לא חוקיים.
משה נקש: אני לא מכיר עובד שיש לו אינטרס להיות פה לא חוקי.
משה נקש: אני מניח שהוא ירצה להיות חוקי ואנחנו נותנים לו פה אפשרות להיות חוקי.
ניצן הורוביץ: מה אחוז.
ניצן הורוביץ: אתה צודק בעניין הזה.
מאיה טאוסיג: יותר מזה, עוד דבר שאני אגיד, החוזר הזה התפרסם קודם להערות של הלשכות הפרטיות, כדי שיעבירו אלינו את ההערות שלהם, אם יש להם, ורק אחר כך נפרסם אותו.
ניצן הורוביץ: תראי, פה זה באמת סוגית המחליפים היא סוגיה קשה ביותר ובאמת תחשבי, לא עובד שעזב, פתאום חולה, הוא בן אדם, גם הוא חולה.
ניצן הורוביץ: קם המטופל בבוקר, אין עובד, מה הוא יעשה?
ניצן הורוביץ: הוא צריך לקום לשירותים.
ניצן הורוביץ: זה דברים שההחלפה פה היא צריכה להיות מהירה, אחרת אין בזה - - -
מאיה טאוסיג: יש איזה שהוא משהו שאנחנו חוזרים ואומרים כל הזמן.
מאיה טאוסיג: עובד זר הוא לא פתרון הרמטי לאף אחד.
מאיה טאוסיג: כלומר, יש מצבים שבהם העובד יוצא לחופש.
מאיה טאוסיג: כל שבת עובד צריך לצאת לחופש.
מאיה טאוסיג: יש מצבים שהעובד הזר חולה.
ניצן הורוביץ: נכון, נכון.
מאיה טאוסיג: יש מצבים שיש לו עניינים אישיים, זה לא פתרון הרמטי.
מאיה טאוסיג: עובד זר, או מעסיק שמעסיק עובד זר חייב לקבל תמיכה נוספת ממשפחה, מחברים, משכנים.
מאיה טאוסיג: אי אפשר להיות תלויים - - -
אבי שוחט: בבתי החולים פשוט בלתי ניתן שתהיה אפשרות נוספת, המשפחות לא באות להציל את החולה.
ניצן הורוביץ: לא, סליחה, סליחה, רק לי פה מותר להתפרץ, מה לעשות.
מאיה טאוסיג: לתת עובד זר ליום יומיים - - -
ניצן הורוביץ: לא, תראי, אבל אי אפשר להגיד משכנים, מזה, זה לא דיבור רציני כי לא לכולם יש את האפשרות.
מאיה טאוסיג: לא, אנחנו מדברים לא בתקופות, הבנו שיש בעיה.
מאיה טאוסיג: כרגע הנוהל הזה יתייחס אך ורק לחופשות שהעובד הקבוע יוצא לחו"ל, איזה שהוא פרק זמן ארוך.
קריאה: לא מדובר בעגבניות ומלפפונים.
ניצן הורוביץ: תראי, גם צריך לתת את הדעת, וזה דבר שהוא באמת קריטי להחלפה גם במקרים אחרים, לא רק לחופשות שהוא יוצא לחו"ל, אלא גם לצרכים שפתאום קורים, צריך שיהיה איזה מנגנון של החלפה מהירה.
מאיה טאוסיג: אנחנו רוצים להתחיל עם זה, ללמוד את הלקחים מזה ואולי בעתיד נרחיב את זה למקרים נוספים, אבל זה כרגע - - -
ניצן הורוביץ: משה, נקודות נוספות שרצית.
משה נקש: כן, נקודות נוספות.
משה נקש: אני מניח שכולם פה מכירים את תיקון חוק הכניסה לישראל, שבמסגרתו אני מקווה שיהיו כמה פתרונות שיעזרו למטופלים הסיעודיים למצוא עובדים זרים ושההעסקה תהיה פחות קשה ממה שהיא היום.
משה נקש: כל הנושא הזה של הגבלה גיאוגרפית זה עניין שצריך לעבור בתקנות, אנחנו מקדמים את הנושא הזה.
משה נקש: הגבלת מספר המעברים של עובדים זרים בין מעסיקים.
משה נקש: נושא של תת ענפים, הבאת עובדים לסיעוד בישראל, לחלק אותם לשני ענפים מרכזיים, ענף של נכים וענף של קשישים, ונושא של - - -
ניצן הורוביץ: נו, ומה קורה עם זה?
משה נקש: מראש, עובד זר שיגיע לישראל - - -
ניצן הורוביץ: אני מבין, אבל איפה זה - - -
משה נקש: עובד זר לא יוכל להגיד ל - - -
ניצן הורוביץ: אני מבין את הרעיון, אתה לא צריך להסביר לי.
ניצן הורוביץ: השאלה מה קורה אם זה, נו, מתי תעשו את ההגדרה הזאת.
משה נקש: רוב הדברים פה, שניים מהדברים הם בעניין של תקנות וזה לוקח קצת יותר זמן.
משה נקש: אנחנו בהתדיינויות עם משרדי ממשלה – משרד המשפטים, משרד האוצר – אנחנו מחכים לתשובות ולתגובות מהם כדי לקדם את הנושאים.
משה נקש: יש נוהל הודעה מראש, שבמסגרת הדיון שהוזכר פה שהיה בבג"ץ, בסוף חודש יוני בג"ץ חייב אותנו תוך 30 יום לפרסם נוהל הודעה מראש, אז אנחנו - - -
קריאה: לא, לא, מה פתאום?
מאיה טאוסיג: רגע, זו אולי אחת הנקודות החשובות.
ניצן הורוביץ: אז תסבירי.
מאיה טאוסיג: באמת יש כרגע בג"ץ שנידון.
ניצן הורוביץ: על מה הבג"ץ?
מאיה טאוסיג: בג"ץ של נכים שטוענים שהעובדים הזרים נוטשים בן לילה והם נשארים ללא השגחה.
מאיה טאוסיג: במסגרת הבג"ץ הזה, זה כבר בהתדיינויות הרבה זמן, הרבה שנים אפילו, הוחלט בהתייעצות עם משרד המשפטים ומשרד האוצר וכו', להכניס לתוקף נוהל של הודעה מראש.
מאיה טאוסיג: הנוהל הזה בעצם אומר שהוא מאריך את תקופות ההודעה מראש שקבועות בחוק הודעה מראש, אבל הוא במסגרת אחרת, לא במסגרת של דיני העבודה.
מאיה טאוסיג: הוא לא במישור של דיני העבודה, ומכוח סמכותו של שר הפנים לתת בעצם תוקף לאשרה של העובד הזר.
ניצן הורוביץ: כן, פיקוח האשרה.
ניצן הורוביץ: אוקי.
מאיה טאוסיג: עכשיו, עובד זר שלא יעמוד בתקופות האלו, למעשה יש אפשרות של הליך ביטול אשרה.
צביקה רם: באיזה טריבונל?
מאיה טאוסיג: עכשיו, הבג"ץ קיבל את העמדה שלנו ובאמת אמר לנו להכניס את הנוהל הזה לתוקף בתוך 30 יום, לבחון אותו בשלב ראשון.
מאיה טאוסיג: בג"ץ כן העיר שנכון יותר לעשות את זה בתקנות, אבל הוא אמר – אני מבין שיש איזו שהיא מצוקה אמיתית כרגע ותתחילו עם הנוהל הזה, תלמדו, תפיקו לקחים ותלמדו אותו ונתגלגל הלאה.
ניצן הורוביץ: אז מתי אתם מתכוונים להתחיל בנושא?
מאיה טאוסיג: יש לנו 30 יום.
מאיה טאוסיג: הנוהל הזה כבר הוגש לבג"ץ.
מאיה טאוסיג: הנוהל למעשה כבר כתוב ומוכן.
ניצן הורוביץ: אולי תראי לי ככה, מעניין אותי לראות את הנוהל הזה.
משה נקש: אנחנו נעביר אותו, אין בעיה.
ניצן הורוביץ: משה, עוד נקודה?
משה נקש: כן, עוד נקודה לגבי הנושא של הלבנה.
משה נקש: אין שום כוונה, גם אם מדברים פה על מספרים של 10,000 עובדים שהיום נמצאים בארץ והם לא חוקיים, אין שום כוונה להלבין את העובדים האלה.
משה נקש: מדובר פה בסך הכל בעובדים שחלקם תקופה מאד ממושכת עובדים בישראל באופן לא חוקי, עובדים שהייתה גם היסטוריה קצת בעייתית עם חלקם, ואין כוונה גורפת להלבין את כל העובדים האלה.
משה נקש: יחד עם זאת, יש את הוועדה ההומניטרית שדיברו - - -
ניצן הורוביץ: אז למה הם פה?
ניצן הורוביץ: שאלת תם.
ניצן הורוביץ: אם הם כבר לא - - -
משה נקש: עובד כזה שייתפס על ידי מינהל האכיפה, יבוצעו כנגדו כל הסנקציות, כולל הרחקה, כמובן.
יהורם הל: אבל זה לא פותר את הבעיה של חוסר עובדים לזקנים הסיעודיים.
קריאה: חזרנו לאותו לופ.
משה נקש: לגבי הנושא של ועדה הומניטרית, שיכולה לאשר 200 חריגים.
משה נקש: זה נכון שיש לא 2,000 בקשות, אבל קרוב לכך.
משה נקש: הוועדה יכולה לאשר רק 200 אישורים במהלך השנה.
ניצן הורוביץ: אבל זה לא מספיק.
משה נקש: זה לא מספיק, אבל זו המכסה שהוקצתה וזה מה שאנחנו יכולים לעשות, במסגרת מה שנתנו לנו.
ניצן הורוביץ: זה נתון להחלטת הממשלה, זה לא משהו שהוא ירד מהשמיים על אבן.
משה נקש: אנחנו מבצעים מדיניות.
משה נקש: זו המכסה שהוקצתה לנו.
שמחה בניטה: אבל זה לוקח כל כך הרבה זמן.
שמחה בניטה: שנה.
שמחה בניטה: החולה מתרגל כבר.
משה נקש: שנה שעברה המכסה הייתה 100.
משה נקש: השנה ביקשנו להגדיל לאור המצב - - -
ניצן הורוביץ: לכמה ביקשתם?
משה נקש: ביקשנו כמה שיותר, לא נקבנו במספר.
משה נקש: בדיונים פנימיים עם השר אמרנו את מה שאמרנו, אבל בכל מקרה אושרו 200.
משה נקש: אנחנו מנסים לטפל בזה.
ניצן הורוביץ: טוב, אנחנו נבדוק.
שמחה בניטה: זה לוקח שנה.
משה נקש: בתשובה למה ששמחה אמרה, זה נכון שזה לוקח המון זמן וכל מקרה פה הוא מקרה מאד מורכב ומאד בעייתי.
משה נקש: בשביל להרגיע את המטופלים הנכים וגם את העובדים הזרים, עובד זר שנמצא מועסק אצל מעסיק כזה שהגיש בקשה, לא תבוצע נגדו אכיפה, הוא לא יורחק מישראל, ואותו דבר לא תבוצע האכיפה כנגד המעסיק הסיעודי.
משה נקש: זה בשביל להרגיע את האנשים.
משה נקש: עוד נקודה שדיברו עליה, חוסרים גדולים, אומרים פה 10,000.
משה נקש: החוסרים הם לא 10,000.
משה נקש: זה נכון שיש פער בין בעלי ההיתרים לממשי ההיתרים של כ-10,000.
משה נקש: זה פער שהוא די יציב לאורך השנים האחרונות, זה לא באמת הפער.
משה נקש: יש המון אנשים שמוציאים היתרים ליום קשה, מה שנקרא, ושומרים אותם אצלם.
משה נקש: אני מניח שאם באמת היה מחסור של 10,000 עובדים זרים בישראל - - -
צביקה רם: לא אמרנו 10,000 חסרים.
משה נקש: היו לשכות שקיבלו מכסה באחד ביוני, של בסביבות 5,000 עובדים, היינו מבריקים למחרת את כל ה-5,000.
משה נקש: שנייה, רגע.
משה נקש: ובמידה והיינו באמת רואים שזה המצב ובאמת יש כזה חוסר נוראי, היינו מבריקים את כל ה-5,000, ואני מניח שהיינו נזעקים לסוגיה הזאת ובודקים את המכסות.
קריאה: איך לראות?
קריאה: לעשות שביתות?
שמחה בניטה: זה לא נכון.
משה נקש: בשנים האחרונות אנחנו רואים שהעניין הוא יציב.
שמחה בניטה: יש חברות שלא מוכנות להביא מראש לאנשים מסוימים, שתהיה בעיה.
ניצן הורוביץ: סליחה, לא להתפרץ.
שמחה בניטה: והם לא רוצים.
שמחה בניטה: הרבה פעמים החברות בוחרות למי להעביר.
ניצן הורוביץ: אני מבקש לא להפריע.
שמחה בניטה: כך, ממש כך.
ניצן הורוביץ: שמחה, סליחה רגע, לא להתפרץ.
ניצן הורוביץ: לכל אחד יש פה מה להגיד, כל אחד יקבל את תורו.
שמחה בניטה: את זה אתה לא יודע אבל, מה שהחברות אומרות.
ניצן הורוביץ: סיימת משה?
אבי שוחט: מה עם בתי החולים הסיעודיים?
אריה רוטשטיין: כבוד יושב הראש, אחרי שנתיים הם לא נתנו תשובה ליושב ראש הקודם שיושב פה לגבי החרגה מחובת הלנה, ולא קבעו קריטריונים, אולי תדרוש את זה עכשיו אחרי שנתיים.
ניצן הורוביץ: כן, באמת בנושא של הלנה.
משה נקש: עמית, אתה יכול להרחיב?
ניצן הורוביץ: אתה רוצה לתת לעמית?
ניצן הורוביץ: עמית צריך לצאת, אז בבקשה, עמית סדן ממשרד האוצר.
עמית סדן: אני אגיע לחובת ההלנה בהמשך, אם אפשר.
עמית סדן: קודם כל, אנחנו מדברים הרבה פה על עובדים זרים לא חוקיים, שצריך להלבין.
עמית סדן: אני חושב שיש פה איזה או חוסר הבנה או אני לא יודע מה.
עמית סדן: אבל יש לנו מדיניות שאנחנו מביאים עובדים זרים לתקופה קצובה.
עמית סדן: אנחנו לא מעוניינים שהעובדים האלה יישארו פה, כשברגע שהם נשארים פה לתקופות ארוכות אנחנו מסתבכים עם בעיות של השתקעות.
עמית סדן: זאת אומרת עובד שעובד פה 10 או 15 שנים, זה קשה אחר כך לבוא ולדרוש ממנו לצאת מפה.
עמית סדן: גם חוק הכניסה לישראל מגביל בעצם את השהייה של העובד הזר.
עמית סדן: יש החרגה לגבי המשך טיפול של קשיש, אבל אנחנו לא רוצים לאפשר מצב שיבוא עובד זר, שעכשיו שוהה שלא כחוק, יבוא ויגיד – אני רוצה לעבוד אצל קשיש, ואנחנו נאפשר לו את זה, כי בעצם אנחנו פותחים פה פתח לכל העובדים הזרים להמשיך להישאר פה, וזה מנוגד לכל - - -
גיורא רוזן: תהיה פעם בגיל הזה.
גיורא רוזן: תהיה פעם במקום הזה.
שמחה בניטה: אפשר להביא עובדים אחרים אבל, לא חסרים.
קריאה: אז תאפשר להביא עובדים אחרים.
ניצן הורוביץ: זה לא נותן פה ערך שכל אחד מתפרץ וצועק.
ניצן הורוביץ: גם אי אפשר לשמוע.
עמית סדן: אז אוקי, זה יכול להיות פתרון אחר, אני אתייחס לזה עוד רגע.
עמית סדן: אבל לבוא ולהגיד להלבין את כל העובדים הזרים הלא חוקיים שקיימים - - -
גיורא רוזן: מי אמר את זה?
עמית סדן: ... לא את כולם ולא את חלקם.
עמית סדן: אני חושב שהאמירה הזאת היא אמירה בעייתית, ועל כל יש את המגבלה הזאת.
עמית סדן: אז יש ועדת חריגים, היא מוגבלת למקרים חריגים ואנחנו לא רוצים שהדבר הזה ישמש כפתח לעובדים זרים להישאר בישראל שלא כחוק.
ניצן הורוביץ: אני חושב שיש פה גם תמימות דעים, כולל לדעתי גם מנציגי הממשלה האחרים, שאת מכסת החריגים צריך להגדיל.
ניצן הורוביץ: אני חושב שאתם צריכים לשקול את זה.
יעקב כץ: מכסת החרדים?
ניצן הורוביץ: החריגים.
ניצן הורוביץ: מכסת החרדים זה עוד יומיים.
יפעת סולל: אולי כדאי שיקבעו קריטריונים במקום מספרים.
ניצן הורוביץ: אולי חרדים רוצים לעבוד בזה?
ניצן הורוביץ: מי יודע, אולי זה רעיון.
שמחה בניטה: אנחנו הגשנו בקשה.
ניצן הורוביץ: אבל עמית, אני חושב שהסיפור של ה-200 הוא לא מחזיק.
ניצן הורוביץ: זה כלום.
יעקב כץ: ומי שיהיה עסוק יהיה פטור מהצבא.
עמית סדן: בעצם הבעיה היא שזה עובדים זרים שלקחת שהם נמצאים פה שלא כחוק והשארת אותם בישראל.
ניצן הורוביץ: כן, אתה יודע, יש כל מיני סיבות שהם מאבדים את מעמדם החוקי, ולפעמים במקום להביא חדשים שלא מכירים ולא יודעים וצריכים לעבור את כל התהליך, אם יש פה כבר בן אדם ואתה מגביל לו את זה לתקופה מסוימת ולוקח את הערבויות המתאימות וכו', אולי זה כדאי במקרים מסוימים.
ניצן הורוביץ: זו המטרה הרי של החריגים.
עמית סדן: קודם כל, במקרים מאד מאד חריגים שכן - - -
ניצן הורוביץ: לא כל כך חריגים.
גיורא רוזן: לא צריך להיות מאד מאד חכם - - -
עמית סדן: אנחנו לא יכולים להפוך את זה לדרך המלך.
ניצן הורוביץ: אני גם אומר, אפשר לחשוב שהם עוזבים את הארץ, אם אתם לא נותנים להם, אז הם מיד עוזבים.
שמחה בניטה: זו הבעיה.
צביקה רם: לא הייתה שום החלטת ממשלה במכסות בעובדי סיעוד, איך זה שיש מכסה.
עמית סדן: יש מכסות הבאה.
צביקה רם: מכסות הבאה, אז יש מכסות.
עמית סדן: אני אתייחס גם לזה.
צביקה רם: איך שאתה לא קורא את זה, זה מכסות.
עמית סדן: לעניין זה שנשארים פה שלא כחוק, אנחנו מנסים מזה הרבה מאד זמן, ועכשיו יש הצעת חוק פרטית שמדברת על הנושא ותעלה עוד מעט גם כן לדיון בכנסת, על העניין של הפיקדון, יציאה מרצון שבעצם העובד שהיום גומר את ההעסקה החוקית שלו, אין לו ממש אינטרס לצאת, הוא יכול להישאר פה לעבוד שלא כחוק והוא לא מפסיד מזה שום דבר.
עמית סדן: הפיקדון הזה יאפשר בעצם שיישב לו סכום כסף נכבד שיחכה לו בעת יציאתו מישראל, ברגע שהוא ייצא הוא יקבל אותו.
עמית סדן: אנחנו מאמינים שהדבר הזה יביא לצמצום של מספר העובדים הזרים שיישארו פה שלא כחוק וגם ייתן מענה בצד הזה.
עמית סדן: עכשיו, אנחנו מדברים על החוסר בעובדי סיעוד זרים והגבלות ואם תרצה לקרוא לזה מכסות, זה לא מכסות.
עמית סדן: בעצם ההגבלות האלה נוצרו, אסור לשכוח מאיפה הן הגיעו.
עמית סדן: ההגבלות האלה הגיעו מעולם שבו היה בעל היתר עם היתר להעסיק עובד זר, הביאו עובד זר, ואז העובד הזר הזה נעלם, הביאו עליו עוד עובד זר, ובעצם היה אפשר להביא לפה כמות בלתי מבוטלת של עובדים זרים - - -
יפעת סולל: לא נכון, מעולם לא היה מצב כזה.
חנה זלצמן: כי אפשר היה להביא על אותו אחד רק אחד.
צביקה רם: אז היו עושים הסתות.
עמית סדן: ללא ספק היו עיוותים, היו דברים לא כשרים.
עמית סדן: זה לא יכול היה להתבצע ללא שיתוף פעולה של רשויות.
עמית סדן: היו עיוותים, נוצרה מערכת סגורה.
עמית סדן: אי אפשר להביא עובדים מה שרוצים.
אבי שוחט: אדוני, אין צורך במכסות.
ניצן הורוביץ: שנייה רגע, הערתך נשמעה.
אבי שוחט: אדוני, לי יש בעיה איך להפעיל את ה... מחר בבוקר.
ניצן הורוביץ: אתה לא תצעק פה, מספיק עם זה.
עמית סדן: ההגבלות האלה בעצם באות ומדברות על שני היבטים.
עמית סדן: אחד זה על כמות העובדים הזרים שתיכנס לישראל מדי שנה, שזה ביחס לכמות העובדים שנמצאים ועל פי תחשיב של כמות נפטרים, כמות נכנסים חדשים וכמות עובדים שמשתחררים, ויעד השמה של לשכות, שמגביל בעצם כל לשכה ספציפית לעמוד ביעד השמה מסוים.
עמית סדן: עכשיו, אנחנו בוועדה משותפת עם רשות ההגירה עושים מעקב שוטף מדי חודש-חודשיים, בעיקר בשלבים הקריטיים לקראת הסוף אנחנו ממש במעקב דו שבועי, כדי לראות שאנחנו לא מגיעים למצב שבו יש צורך בעובדים זרים ואין לשכות שיודעות לתת את המענה הזה.
צביקה רם: למה אתם לא משתפים את ה - - -
ניצן הורוביץ: די עם זה.
ניצן הורוביץ: לא, אתה אל תענה על שאלות, מספיק.
ניצן הורוביץ: אי אפשר ככה.
עמית סדן: ועושים מעקב שוטף שבודק את כל הלשכות.
עמית סדן: בודקים פילוחים של כאלה שמביאים, כאלה שלא מביאים, כאלה שמביאים באופן חלקי ואנחנו גם בשנתיים האחרונות נתנו תוספת קטנה לקראת סוף השנה, כי ראינו שאנחנו ככה מגיעים למצב שהוא יחסית גבולי - - -
ניצן הורוביץ: של כמה תוספת?
שמחה בניטה: שני עובדים.
ניצן הורוביץ: סליחה?
מאיה טאוסיג: שני עובדים לכל לשכה.
מאיה טאוסיג: יש 107 - - -
עמית סדן: שני עובדים ללשכה זה 200 עובדים.
צביקה רם: כן, אבל זו הייתה טעות בחישוב.
ניצן הורוביץ: אל תתייחס.
עמית סדן: אני אשמח להראות לך את החישובים האלה, שמראים שלא היה שום מצב במהלך השנה האחרונה שבו אם היו רוצים להביא – לא היה למי לפנות.
שמחה בניטה: זה ממש לא נכון.
ניצן הורוביץ: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לחבר הכנסת כצל’ה, שהיה יו"ר הוועדה לפני ועסק הרבה מאד בנושא הזה, והשאיר דו"ח מאד חשוב והוא בקיא בעניין.
ניצן הורוביץ: בבקשה, כצל’ה.
יעקב כץ: לי בטוח אף אחד לא יפריע, נכון?
יעקב כץ: כולם מסכימים.
יעקב כץ: אני רוצה לומר שהדיונים בוועדה היום הם חוזרים על עצמם והם דיונים שחוזרים ונשנים, כי בלי עין רעה, הציבור בישראל ובכלל בעולם המערבי היום מאריך ימים וצריך להודות להשם, אבל ככל שמאריכים ימים מתרבים לדאבוננו הרב אנשים שסובלים, נכים וכדומה, וזקוקים לעזרה.
יעקב כץ: וזה כל אחד נתקל בזה באופן אישי, לכל אחד יש הורים או סבא וסבתא, או דודים, או דודות.
יעקב כץ: אין משפחה שאין בה מישהו שזקוק לטיפול.
יעקב כץ: כולנו מרגישים בזה וכולנו זקוקים.
יעקב כץ: אני חושב שהדו"ח שאנחנו הכנו, שכולנו היינו שותפים בו, כל אלה שיושבים פה סביב השולחן כולל אתה וכולל גלעד נתן וכל מי שישב.
יעקב כץ: מדינת ישראל הייתה צריכה להחליט שההתייחסות שלה לזקנים ולנכים צריכה להיות כמו לילדים ולתינוקות שלה.
יעקב כץ: כבודו בעל בית החולים, זה שאני רוצה להיכנס איתו בתור שותף, איך קוראים לו?
אבי שוחט: אני?
יעקב כץ: אליך אני מדבר, אתה מקשיב?
יעקב כץ: אני אומר לך שתדע לך שבישראל יש היום קרוב ל-70,000 עובדים ישראלים ועוד עשרות אלפי אחיות שמטפלים בזקנים ובחולים ומחליפים להם חיתולים.
אירנה גורבצוב: אין לנו.
יעקב כץ: סליחה, אני אקח אותך לבית חולים.
שלום קוטשר: אה, בבתי חולים.
יעקב כץ: אני זוכר שאני נפצעתי במלחמה, היו צריכים להחליף אותי כי שכבתי חמישה חודשים מרותק, ועשו את זה האחיות והאחים של בתי החולים.
קריאה: אבל לא ב-3,000 שקלים.
יעקב כץ: רק שנייה, רגע, רגע.
ניצן הורוביץ: לא להפריע.
יעקב כץ: גם היום בבתי החולים יש הרבה אחיות, לא נוציא את דיבתן רעה, ויש לנו הרבה עובדים ישראלים.
יעקב כץ: במדינת ישראל זה הכל תלוי בתשלום שמדינת ישראל מוכנה לשלם לעובדים שלה עבור העבודות שיעבדו.
יעקב כץ: שמענו שבקריית גת אפילו לא עלינו עושים מצואה ומרוויחים מזה כסף.
יעקב כץ: יש שם חברה שמרוויחה מצואה.
יעקב כץ: איך קוראים לחברה הזאת שעכשיו באים אליה בטענות?
קריאה: היא הופכת את זה לדלק.
יעקב כץ: אז זה הכל תלוי במדינת ישראל בתקציב שהיא מוכנה להקציב לנושא הזה.
יעקב כץ: ואני אומר לך ניצן, אתה תשב פה בישיבות ואני לא יודע מי יחליף אותך בוועדה אחרי שתיכנס לקואליציה גם כן עם זהבה, מי שישב פה במקומך כנציג האופוזיציה, אנחנו ניתקל באותה בעיה.
יעקב כץ: מדינת ישראל בסופו של יום, גם כדי לעשות את מה שעמית חפץ כל כך לעשות, להציב את העובדים הזרים, אנחנו לא רוצים פה.
יעקב כץ: למה שפיליפינית תצטרך להתעסק בקקי של זקנה או של זקן?
יעקב כץ: אנחנו בני המשפחה והעובדים הישראלים צריכים להיות מתוגמלים, להכפיל את הסכומים, לשלש את הסכומים ולדאוג שלישראלים יהיה כדאי לעבוד במשמרות.
יעקב כץ: אני אומר לכם ככה, כיוון שזו לא שנת בחירות אז אני לא מתכוון שתצביעו לי, אבל אם תצביעו לי ואני אהיה ראש ממשלה, אז אני אומר לכם שנטפל בזקנים כמו בתינוקות.
אבי שוחט: אני מציע לך אדוני, אבל זה לא יהיה.
יעקב כץ: כמו שאנחנו מוצאים שהורים ואנשים מטפלים בילדים קטנים באהבה רבה, באותה אהבה ובאותה מסירות ואפילו שניצן יהיה באופוזיציה, אני אמנה אותו בתור שר להיות אחראי על הטיפול בזקנים, ואתם תראו שהרבה ישראלים ייכנסו לעבודה בתשלום - - -
אירנה גורבצוב: עד שייכנסו – מה נעשה?
אבי שוחט: אבל מה אני עושה, מחר אני צריך לטפל בחולים, מחר בבוקר.
ניצן הורוביץ: שקט, שקט.
יעקב כץ: אני רק מסיים.