GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ג'רמיה סונדיי דיארו:
My name is Jeremyah, we are the first church to accept refugees in this country.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
By His grace, we accept not less than nine thousand refugees, yes, nine thousand, we are working together with “Mesila”, “ASSAF”, and other organizations.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
By His grace, God has given us the ability to help - - - the State of to - - - we need more help.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
Which help?
ג'רמיה סונדיי דיארו:
The help we need is taking care of education, taking care of documents, because most of them have no documents, and now also, shelters.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
A shelter is a very big problem and a lot of the people are sleeping outside, and the same old shelters that suppose to be protected, nevertheless are under threat.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
What is the threat?
ג'רמיה סונדיי דיארו:
The Government is attacking the shelter, which is specially the church’s and now the government are saying a lot about closing the shelter, and there is an argument with “Mesila”, that are our friends, and for to stop it we are getting a threatening letter - - - to leave the place, the place that helps nine thousand refugees.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
Now the Israeli Government wants to close it which not a very good thought.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
Secondly, all the issues - - - the documents.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
Please, we ask the Government to help, to protect.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
One can act to establish it, our dream is with - - - along with - - - and in the condition we dreamed about.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
Why?
ג'רמיה סונדיי דיארו:
Because you people are in the office, we are the ones outside, we are with the people – people come to see us.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
We are the voice and we are the people who will represent you people, so please - - - appreciate your help and your - - - you have been doing a great job and we thank you very much but we want you to do more, much more, in this area of refugees.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
Thirdly, the communities want to have more of this kind of meeting - - - know what is going on among the refugees.
ג'רמיה סונדיי דיארו:
Thank you very much
ניצן הורוביץ:
Thank you, personally, thank you very much.
שחר שוהם:
"רופאים לזכויות אדם" היא עמותה שנאבקת על הזכות לבריאות בעשרים השנים האחרונות.
שחר שוהם:
אנחנו מפעילים מרפאה בהתנדבות, יש לנו כעשרים ושבעה אלף תיקים לחסרי מעמד וחסרי ביטוח, אני לא אלאה בפרטים אלא אתן למתנדבים מן הצוות הרפואי והאדמיניסטרטיבי במרפאה לספר על מה שהם רואים ומה הקשיים שלהם.
גלית הרטום:
שלום, אני רופאת משפחה וחברה בהנהלה של רופאים לזכויות אדם.
גלית הרטום:
אציף שתי בעיות שאני רואה בטיפול באנשים.
גלית הרטום:
הראשונה היא שהמדינה משתמשת במרפאה שלנו –שהיא מרפאת מתנדבים - ככתובת.
גלית הרטום:
האנשים משתחררים מסהרונים עם פתק; זו הכתובת, זה המקום, לכו, לכו לטיפול נפשי, לכו לטיפול פיזי, יש מי שידאג לכם, דבר שהוא ברור שלא מתיישב תקציבית וגם לא עם מעמד של מתנדבים שעושים את זה.
גלית הרטום:
בעיה שניה היא שאני "מחנכת" את האנשים שבאים כמתנדבים וגם את כל הרופאים שעובדים אצלנו והם לומדים שיש רפואה ויש רפואה.
גלית הרטום:
אם אתה אזרח ישראלי אז אתה יכול לטפל באיידס אבל אם אתה מהגר אז אין לך סיכוי לקבל תרופה מצילת חיים.
גלית הרטום:
אם יש לך סרטן ואתה מבקש מקלט "אכלת אותה".
גלית הרטום:
אני מלמדת את האנשים לעשות רפואה כמו באפריקה, רפואה שלא עושים בישראל.
גלית הרטום:
זה מצב שממשיך גם במקומות אחרים, בבתי החולים, מקבלים אותם למצב חירום -וחבל שדר' איתן לא פה כדי לשמוע אבל, משחררים אתם מהר, מסדרים אותם, מארגנים ואותם ומשחררים אותם לרחובות במצבים שהם לא אפשריים.
גלית הרטום:
אחנו יוצרים פה מצב שיש חברה שאומרת: או.
גלית הרטום:
קיי.
גלית הרטום:
, יש רפואה לטובים ורפואה לטובים פחות.
ניצן הורוביץ:
לצערי זה לא רק בין ישראלים ללא ישראלים אלא בקרב הישראלים אנחנו רואים.
גלית הרטום:
אבל ההקצנה היא אחרת.
שירה גלזרמן:
שלום, גם אני מתנדבת ב"רופאים לזכויות אדם", אני לא רופאה.
שירה גלזרמן:
אני עוסקת בעיקר בנסיונות - מוצלחים יותר או פחות - לתאם ניתוחים לאנשים שכמובן אין להם בטוח בריאות ולא זכאים לניתוחים כאלה.
שירה גלזרמן:
דרך המרפאה מקבל לפעמים טיפולים יותר בסיסיים אבל ברגע שמישהו זקוק לניתוח כלשהו אז הוא בדרך כלל פשוט ממתין.
שירה גלזרמן:
לפעמים מתמזל מזלו ובית חולים כלשהו תרם או רופא מסוים החליט שהוא יכול והרבה פעמים הם פשוט לא מקבלים את הטיפול הזה ולפעמים גם מתים.
שירה גלזרמן:
אשתף אתכם בסיפור אחד קטן, דווקא של ניתוח שההוא לא ניתוח שבא להצלה מסכנת חיים ולא ניתוח מאד רציני ועדיין יכול לגרום סבל גדול לאנשים.
שירה גלזרמן:
ניתוח של בקע שאיזשהו רופא שהתנדב לתת לנו ניתוחי בקע במחיר עלות חדר הניתוח, ואני הייתי צריכה לעשות סבב בין כל החולים שמחכים לפעמים שנים שאולי יצליחו להצשיג ניתוח בקע, נתתי להם את המחיר, 3,000 שקלים, יחסית "לא בשמיים", יכולים להשיג את זה דרך הקהילה, והייתי צריכה לעשות שיחות מעקב כדי לראות אם באמת מישהו מצליח להשיג ואז אני יכולה לתאם עבורו את הניתוח.
שירה גלזרמן:
התקשרתי לבחור שחיכה הרבה לניתוח הזה והוא אמר שהוא מעוניין לעשות את זה והוא יאסוף את הכסף וכשהתקשרתי הוא סיפר לי שהוא אכן אסף את הכסף אבל מכיוון שהבדואים בסיני תפסו את אחיו ואת בת אחותו, אז הוא מעביר להם את הכסף.
שירה גלזרמן:
זו דוגמה קטנה למקומות שבהם, גם כשאנחנו מצליחים לעשות משהו, עדיין הסיטואציה היא כל כך בלתי אפשרית וכל כך קשה שבאמת החוויה הכי גדולה שלי בתוך הסיטואציה הזו היא פשוט אוזלת יד.
ניצן הורוביץ:
האם אתם שואלים, במקרה כזה, כששומעים סיפור כזה, למי בדיוק הוא מעביר את הכסף?
ניצן הורוביץ:
שמענו כאן קודם משהו בענין הזה ואת יודעת שבלי שיתוף פעולה וחשיפה של הדברים האלה, שיש גורמים עבריינים פושעים של ממש, ישראלים ולא ישראלים שעוסקים בתיווכים האלה, אז חייבים להוציא את זה החוצה.
שחר שוהם:
המידע על קיום מחנות עינויים כבר ידוע לכולם וגם המידע - - -
ניצן הורוביץ:
מפה מעבירים את הכספים, מישהו מקבל חלק מהם.
גדעון קונטר:
חברות כח אדם הן על אותו רצף.
שחר שוהם:
את המידע שאנחנו יודעים ואספנו לגבי חשודים.
ניצן הורוביץ:
אלה של החטיפות?
גדעון קונטר:
זה חברת כח אדם - גם כן.
שחר שוהם:
אנחנו מדברים על מערכת מאד גדולה במצרים, בסודן וגם על חשודים בשיתוף פעולה שנמצאים בישראל.
שחר שוהם:
את המידע שאחננו יודעים אספנו והעברנו למשטרה באופן מאד מפורט, במספר מכתבים, לפני מספר ימים פירסמנו דוח שמפרט את כל הדברים האלה ושום דבר לא נעשה.
ניצן הורוביץ:
כמו שביקשתי מרמי, תעבירי אלינו.
שחר שוהם:
נשמח להעביר את זה.
ניצן הורוביץ:
נעשה דיון מיוחד עם המשטרה וגורמים אחרים בענין הזה כי כמו שאני שומע פה - ולא רק פה - מדובר בתופעה שי לה מה שנקרא גם "גורמים כאן" שעוסקים בזה ובזה משטרה כן יכולה וחייבת לטפל.
גלי לירון:
שלום, אני מתנדבת פיזיותרפיסטית במרפאה לעובדים זרים.
גלי לירון:
הגעתי לשם דרך בעלי ז"ל שהיה ממקימי העמותה, שמו מאיר לירון.
גלי לירון:
אני רוצה לדבר על חוויה אישית שלי, לי אין למה להוסיף על מה שנאמר פה, זה כל כך "מצלצל באוזניים חזק".
גלי לירון:
אם אביט במראה אז אני אראה רק את עצמי, מבלי לחשוב לעצמי שבמצב שלהם, הייתי יכולה להיות אני, הוא, או היא, אז הייתי נוטה לאבד צלם אנוש.
גלי לירון:
בכל מפגש כזה –ואני מטפלת בעיקר באנשים שנפגעו בסיני, מירי ותוקפנות אחרת, בכל מפגש כזה מתנגן לי המכתב משירו של אלתרמן, "כי צדיק בדינו השלח אך תמיד בעוברו שוטט הוא משאיר כמותם מלח, את דמעת החפים מחטא".
גלי לירון:
ואני חושבת לעצמי, יכולתי גם אני להיות ב'צד הלא נכון של הצדק', צידם של החפים מחטא.
גלי לירון:
זוהי החובה המוסרית שלי כלפי מי שאיתרע מזלו להיות שם.
ניצן הורוביץ:
האמת היא שאין לי מילות סיום מתאימות לדיון הזה אבל בכל אופן, יש לנו עוד שתיים שלש דקות.
ניצן הורוביץ:
האם מישהו מארגונים שלא דיברו רוצה להוסיף?
רם גודוביץ:
מילה אחת שאני חייב להגיד.
ניצן הורוביץ:
סליחה, רק מי שעוד לא היה מארגונים שלא דיברו.
אסמעיל אחמד:
I am from “Isma’el”, an organization for refugees, we are here to represent the communities of the refugees who are here.
אסמעיל אחמד:
This is my second time in the Knesset, first I was here at 2007 when I was living in the Rose Garden for five days, I was waiting for my status and the Knesset decision if we would go to jail or be free.
אסמעיל אחמד:
I am really happy that I was in because I was hosted by a Jewish family in for nine days, and this was the first time that I started to think about my life in with a positive view.
אסמעיל אחמד:
Since then, I would say that I was one of the luckiest ones who were - - - until I remember that I am one of the five hundred - - - if I have status and then a lot more came, thousands of refugees from Darfur, from Sudan, from Eritrea, all these people, they will think things about what I am going to say but I am going to say that if I would have to go back to Darfur, where could I go?
אסמעיל אחמד:
Am I going to join those who live in shelters or be in it here?
אסמעיל אחמד:
As for , sometimes I am really thinking to go back, not to be pushed by the Government to go back but, also my status is going from the best to the worst.
אסמעיל אחמד:
In the beginning it was for one year and now after two years I have got a decision from the Knesset that I am supposed to get it every six months.
אסמעיל אחמד:
Every six months I have to pay - I am a father of four children, I pay one thousand and three hundred NIS and this is a lot of money I pay every six months, now I realize that one who came after me and got a visa for four months is in a much better situation than me - - - after three days I go to the Ministry of the Interior and have to check that my name is on it and I have to continue.
אסמעיל אחמד:
I appreciate my status, that I am able to reach the national security and do my private work but my fear is for the future.
אסמעיל אחמד:
If the future, if the shelter is not good for the refugees, will it stop the people from coming to the border?
אסמעיל אחמד:
I say no, it won’t stop anybody, because the situation is getting worse and no one will stop coming until we find a better solution.
אסמעיל אחמד:
I will appreciate it if the Government will open more tracks for people who are coming… so I ask the Israeli Government to give a chance to develop our communities, for all refugees, so we will have a better future, tomorrow, when we go back home.
אסמעיל אחמד:
Thank you.
ניצן הורוביץ:
אומר מילות סיכום קצרות כי אנחנו חייבים לסכם.
ניצן הורוביץ:
ראו, ראינו כאן, שמענו כאן מגוון בלתי רגיל של יוזמות פרטיות, של אנשים ונשים, מכל הארץ, מכל מיגזרי האוכלוסיה, שבעצם עושים את מה שהמדינה היתה אמורה לעשות.
ניצן הורוביץ:
אם זה בתחום הבריאות, החינוך, הדיור, הרווחה, הבטחון והקיום הבסיסי.
ניצן הורוביץ:
בתחום הזה של זרים –נקרא לזה בשם כולל, לא ישראלים, ההתפרקות של המדינה מאחריותה - שאנחנו רואים אותו גם בהרבה תחומים אחרים שקשורים לאזרחים ישראלים, בעקרון זה לא כל כך שונה אבל, בתחום הזה של הזרים זה מגיע לשיא שבאמת לפעמים, מי שלא בקי ומי שלא שומע את הסיפורים האלה מתקשה לדמיין עד כמה המדינה פשוט מפנה את הגב, ומפילה את הדברים האלה על ארגונים במקרה הטוב ועל אף אחד במקרה הרע.
ניצן הורוביץ:
בוועדה הזו אנחנו מנסים מדי שבוע –גם פה בכנסת וגם בסיורים בשטח, לנסות וקודם כל לפתוח את הבעיות ולחשוף את הדברים, אם זה בתחומי הבטוח הלאומי, הפיקוח, עובדי הסיעוד, עובדי חקלאות, עובדי בנין, פליטים או מבקשי מקלט וכל הסקאלה הגדולה הזו של הדברים ובעיקר, להמריץ את משרדי הממשלה לקחת אחריות.
ניצן הורוביץ:
הדברים שנאמרו כאן הם חשובים מאד, אנחנו נעביר אותם הלאה ואני שוב רוצה להודות לכל אחד ואחת מכם שהגיעו הנה, ושנותנים את הלב והנשמה לענין האנושי הכל כך בסיסי הזה, ענין שמדינת ישראל - כפי שאמרתי בהתחלה, כפי שהיא קמה, על הרקע עליו היא קמה, היתה צריכה לשים את הדברים האלה בראש סדר העדיפויות שלה, לצערי זה לא רק לא בתחתית סדר העדיפויות אלא לא קיים בסדר העדיפויות.
ניצן הורוביץ:
ואת המחיר משלמים לא רק האנשים והנשים שסובלים מזה באופן ישיר אלא כולנו כחברה ישראלית.
ניצן הורוביץ:
מי שיש לו זמן ורוצה, יש כנס שמתחיל עכשיו בנושא זכויות חברתיות, חוק זכויות חברתיות, שמתקיים באולם "ירושלים", קומה שלישית, מי שרוצה מוזמן להשתתף.
ניצן הורוביץ:
אני מודה לכם.
ניצן הורוביץ:
יום טוב ולהתראות.
ניצן הורוביץ:
אחר כך יהיה לנו דיון, אם תרצו תוכלו להתייחס אחר כך.
אמי סער:
אנחנו כמובן מטפלים בכול מיני בעיות.
אמי סער:
כשזה בכלא אלו בעיות של שחרור, אנשים שמבקשים להשתחרר מטעמים הומניטאריים, מבקשים להשתחרר כהתארגנות, קבוצה מאוד גדולה של מבקשי מקלט שממתינים המון זמן בכלא, כ-400 אנשים נמצאים בכלא גבעון, בהם גם נשים, 50 נשים והשאר גברים, שאר האנשים נמצאים בסהרונים, ששם נמצאים רק מבקשי מקלט.
אמי סער:
יש עוד כלא שניקרא מתן, שיש בו מקום ל-50 קטינים ואנחנו נדבר עליו אחר כך.
סיגל רוזן:
נמצא איתנו כאן ברנרד מחוף השנהב.
סיגל רוזן:
לקהילה שלו יש כרגע בעיה קשה בחודשים האחרונים והוא היה רוצה לומר כמה מילים לוועדה.
יעקב כץ:
הקהילה שלו, הכוונה ליוצאי חוף השנהב?
סיגל רוזן:
אכן.
ברנרד:
(תרגום חופשי מהשפה האנגלית): תודה לכולם.
ברנרד:
כפי שהיא אמרה, אני מחוף השנהב.
ברנרד:
אנו עומדים בפני מצב נורא בגלל שעדיין אנשים לא מקבלים ויזה - - - לפעמים, כשאתה הולך אומרים לך: אל תבוא, אתה לא יכול לקבל את הוויזה.
ברנרד:
אך אנחנו אומרים שעדיין המצב - - -
יעקב כץ:
(תרגום חופשי מהשפה האנגלית).
יעקב כץ:
איך הגעת לכאן, לישראל?
ברנרד:
(תרגום חופשי מהשפה האנגלית).
ברנרד:
הגעתי במטוס.
ברנרד:
אני פה כבר 14 שנים אך עדיין אנו מתחבאים, בורחים - - - אחד מאחינו מת בגלל המצב הזה, בגלל שהוא פחד וקיבל התקף לב ומת.
יעקב כץ:
כמה אנשים מחוף השנהב, באו לכאן, כמוך?
ברנרד:
בערך 200 או 300.
יעקב כץ:
אז אתה מייצג אותם?
יעקב כץ:
מדבר בשמם?
ברנרד:
כן, כמובן.
ניצן הורוביץ:
(תרגום חופשי מהשפה האנגלית).
ניצן הורוביץ:
מדוע אתם רוצים להישאר בארץ?
ניצן הורוביץ:
מדוע אתם לא רוצים לחזור?
ברנרד:
מדוע?
ברנרד:
בגלל - - - בגלל שאנו מעונים, בגלל שאנו סובלים.
ברנרד:
אנו רוצים ממשלה שמנסה להיטיב את המצב.
ברנרד:
בעוד חודשיים-שלושה יהיו בחירות, כשיש בחירות באפריקה יש תמיד בעיות.
ברנרד:
יהיו גם עוד בחירות בחודש דצמבר ולכן אנו לא יודעים מה יהיה.
ברנרד:
אנו מבקשים מכם להתיר לנו להישאר ואז נראה, אם המצב יהיה טוב, נוכל להתארגן ולחזור.
סיגל רוזן:
(תרגום חופשי מהשפה האנגלית).
סיגל רוזן:
לא רק ברנרד אומר זאת.
סיגל רוזן:
גם UNHCR אומרת שחוף השנהב אינה יציבה עדיין.
ניצן הורוביץ:
אנחנו פה בסיור ולא בדיון.
ניצן הורוביץ:
הדיון יהיה אחר כך אז בואו נעשה סיור וקדימה.
סיגל רוזן:
גם מר איברהים סעד אל דין מדרפור נמצא איתנו והוא יוכל לומר כמה מילים בעברית.
אל דין:
שלום.
אל דין:
תודה רבה לכם.
אל דין:
- - - .
אל דין:
אני בארץ יותר מחמש וחצי שנים.
אל דין:
סיפור מאוד גדול - - -.
אל דין:
הייתי בבתי כלא גם פה.
אל דין:
אחרי שהשתחררנו, עם חברים, הקמנו את עמותת בני דרפור בישראל על מנת לסייע לפליטים דרפורים וסודאנים, לעזור לעצמנו ולעזור לאנשים או לארגוני סיוע שעוזרים לנו.
אל דין:
העמותה הוקמה ביום 15.8.2007, היינו יושבים פה במשרדים של המוקד לסיוע לעובדים זרים יותר משנתיים.
אל דין:
עכשיו יש לנו מרכז קהילתי.
אל דין:
..
ניצן הורוביץ:
כמה אתם?
אל דין:
כול הסודאנים עכשיו, אני חושב, יותר מ-8,000 והדרפורים יותר מ-2,500.
יעקב כץ:
נוצרים?
אל דין:
הדרפורים מוסלמים.
סיגל רוזן:
חשוב להבין שאלה אנשים שלא יכולים לחזור, אלו לא אנשים שיכולים לדרום סודאן העצמאית.
יעקב כץ:
או לדרום או לצפון, כי עכשיו מגיעים הרבה מצפון סודאן, נכון?
אל דין:
נכון.
ניצן הורוביץ:
איפה אתה גר?
אל דין:
בכפר יונה.
אל דין:
אני עובד בעיריית תל אביב, מגשר במשרד החינוך והתרבות.
יעקב כץ:
אתה לא מאלה שמפנים את האוהלים של המחאה?
אל דין:
אני מגשר בין עיריית תל אביב לבין תלמידים, ילדי הפליטים והמשפחות שלהם.
סיגל רוזן:
עובד של מינהל חינוך, עובד בבתי ספר ובגנים עם ההורים.
אל דין:
גם יש לנו המון בעיות.
יעקב כץ:
אתה קיבלת תעודת פליט בגלל שאתה מדרפור?
אל דין:
אף אחד לא קיבל תעודת פליט.
אל דין:
אני קיבלתי מעמד של תושב ארעי, בהחלטה של הממשלה הקודמת.
יעקב כץ:
תושב ארעי שיכול להצביע לעיריית תל אביב?
עודד פלר:
לא.
עודד פלר:
תושב ארעי יכול לעבוד באופן חופשי, הוא זכאי לזכויות סוציאליות, לביטוח בריאות ממלכתי - - -
יעקב כץ:
המעסיק שלו חייב להעסיק אותו עם תלוש?
עודד פלר:
כן.
עודד פלר:
הוא עובד כמו כל אזרח ישראלי אך הוא לא זכאי להשתתף, לא בבחירות לעירייה ולא לכנסת.
עודד פלר:
הוא לא מוציא דרכון ישראלי וזה מעמד שחודש מעת לעת, זאת אומרת, כשהוא פוקע הוא הופך להיות - - -
יעקב כץ:
כל כמה זמן מחודש?
אל דין:
לשנה.
אל דין:
עכשיו חצי שנה.
אל דין:
פעם נתנו ל-3 חודשים ואף אחד לא יודע - - -
סיגל רוזן:
זה גם לא קבוע.
אל דין:
קשה לקבל את זה.
ניצן הורוביץ:
איך הקשר שלך עם הארגון הזה?
ניצן הורוביץ:
מה בדיוק היחסים?
אל דין:
הבית שלנו, קוראים לזה ככה.
אל דין:
הבית של כל הפליטים.
אל דין:
ארגוני סיוע זה הבתים שלנו, אלו אנשים שאנו יכולים לפנות אליהם אם יש בעיה, מה לעשות, אין לנו שום קשר, רק איתם - - -
סיגל רוזן:
תודה רבה.
סיגל רוזן:
אנחנו נעלה לקו לעובד.
סיגל רוזן:
________________________________________________________________________
עידית לייבוביץ':
את הרוב הספקתי להגיד בחוץ.
עידית לייבוביץ':
היום זה יום רגוע בקו לעובד, זה יום מאוד רגוע.
ניצן הורוביץ:
בכמה אנשים אתם מטפלים, בדרך כלל ביום?
עידית לייבוביץ':
בימי ראשון, שזה יום קבלת קהל של עובדות סיעוד, מאחר וזה היום החופשי של רוב עובדות הסיעוד, אנחנו מטפלים בין 80 ל-100 עובדי סיעוד בכל יום ראשון.
עידית לייבוביץ':
בשנה אנחנו מעניקים סיוע לכ-6,000 עד 7,000 עובדי סיעוד.
עידית לייבוביץ':
אני מרכזת את תחום הסיעוד ולכן אני מדברת על סיעוד בלבד, אבל בימי שלישי אנחנו מקיימים כאן קבלת קהל של פליטים ושל מבקשי מקלט, מגיעות גם כמויות מאוד גדולות, בין 50 ל-100 עובדים בכול יום שלישי.
עידית לייבוביץ':
כמו שאמרתי, היום זה יום מאוד רגוע מבחינתנו.
עידית לייבוביץ':
בימי ראשון בדרך כלל כבר מהשעה 7:00 בבוקר – שזה שעתיים לפני שאנחנו פותחים את המשרד– חדר המדרגות מלא בעובדות.
עידית לייבוביץ':
כמו שאתם יודעים, ומכל הדיונים הרבים שעשינו כבר במסגרת הוועדה, אנחנו, לצערי הרב, עדיין הכתובת היחידה של העובדות האלה.
עידית לייבוביץ':
גם עובדת כמו זו שפגשנו עכשיו בחוץ, שהיא רק רוצה לדעת מה מגיע לה מהמעסיק, מה השכר שהיא צריכה לקבל ואילו זכויות, אין לה דרך לברר את זה.
עידית לייבוביץ':
זאת אומרת אין שום גוף ממשלתי היום שיכול לתת לה את הסיוע הזה ולהסביר לה מה הזכויות שמגיעות לה.
ניצן הורוביץ:
וחברת כוח האדם שדרכה בוצעה ההתקשרות?
עידית לייבוביץ':
חברת כוח אדם אמורה לעשות את זה.
עידית לייבוביץ':
לצערנו גם חברות כוח האדם עצמן לא תמיד מעבירות נתונים מדויקים.
עידית לייבוביץ':
דבר שני, הרבה מאוד מהעובדות לא סומכות על החברות האלה.
עידית לייבוביץ':
הן רואות את החברות ביחסים מאוד טובים עם המעסיקים והן לא תמיד בטוחות שהחברות מעבירות להן את המידע הנכון.
עידית לייבוביץ':
בקו לעובד הן רואות גורם בלתי תלוי שנמצא כאן עבורן.
ניצן הורוביץ:
איך הן יודעות להגיע הנה, איך הן שמעו עליכן?
עידית לייבוביץ':
בדרך כלל מפה לאוזן.
עידית לייבוביץ':
בדרך כלל הן כי הן פוגשות מישהי, כי הן שואלות חברים.
עידית לייבוביץ':
אנחנו מנסים להגיע אל העובדים אבל אין לנו הרבה כלים לעשות את זה, במיוחד כי אנחנו עמוסים מאוד בעבודה היום יומית שלנו כאן.
עידית לייבוביץ':
הרבה פעמים מפנים אותן אלינו, הגיעו אליי עובדות שהמשטרה הפנתה אותן, שהלכו להגיש תלונה במשטרה על תקיפה, למשל, ואמרו להן לפנות לקו לעובד.
עידית לייבוביץ':
חברות כוח אדם שלא יודעות כל כך להתמודד עם השאלות או עם הבעיות ומפנות אלינו.
עידית לייבוביץ':
הגיעו אליי עובדות שפנו למשרד התמ"ת (משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה).
עידית לייבוביץ':
הן נסעו לסלמה ואמרו להן: "סעו לקו לעובד, אנחנו לא יודעים לעזור לכן", וארגונים שותפים כמובן, אבל הרוב הגדול באמת מפה לאוזן.
ניצן הורוביץ:
קו לעובד מטפל גם בעובדים ישראלים.
עידית לייבוביץ':
בוודאי.
ניצן הורוביץ:
מה היחס---?
עידית לייבוביץ':
לא ציינתי שביום רביעי אנחנו עושים קבלת קהל של עובדים ישראלים.
עידית לייבוביץ':
קבלת הקהל היא לא מאוד גדולה מבחינת כמויות כי רוב העובדים הישראלים, ואני מדברת על כמויות של אלפים, פונים אלינו באמצעות האינטרנט והקו החם.
עידית לייבוביץ':
אנחנו מקיימים קו חם, מענה טלפוני, לענות על שאלות בעניין זכויות עובדים ובאתר האינטרנט אפשר להגיש שאלות.
עידית לייבוביץ':
יש לנו אלפי פניות מעובדים ישראלים בכל שנה, פניות בנושאים כמו עובדי חברות סלולר, עובדי חברות שמירה, אבטחה, ניקיון, בעצם כולם.
עידית לייבוביץ':
בגדול זה מה שאנחנו עושים כאן.
עידית לייבוביץ':
כמו שאתם רואים, העומס הגדול שלנו, של קבלת הקהל שנעשית פיזית במשרד, הוא של עובדות סיעוד.
יעקב כץ:
עובדים ערבים מגיעים לפה?
עידית לייבוביץ':
אלינו למשרד?
עידית לייבוביץ':
בדרך כלל לא.
עידית לייבוביץ':
כמו שהתחלתי להגיד, העומס הגדול הוא של פניות של עובדות סיעוד.
עידית לייבוביץ':
אנחנו מטפלים, כמו שאמרתי, בין 6,000 ל-7,000 עובדות בשנה, שזה 10% מכלל עובדות הסיעוד בישראל, זאת אומרת, הכמויות הן מאוד גדולות.
עידית לייבוביץ':
אני מאוד מקווה שהמספרים האלה יירדו - לא כי אני לא רוצה לסייע - כי אני מאוד מקווה שיהיו עוד כתובות שהעובדים האלה יוכלו לפנות אליהן.
ניצן הורוביץ:
איך החלוקה ביניכם לבין הארגון שראינו קודם, לגבי המוקד?
עידית לייבוביץ':
אני חושבת שכדאי שתשמעו ממישהו מהמוקד.
עודד פלר:
יש הבדל גדול.
עודד פלר:
יש גם תחומי חפיפה, אבל בכל זאת.
עודד פלר:
קודם כול, קו לעובד הוא לא ארגון שמתעסק רק עם הגירה.
יעקב כץ:
אתה מקו לעובד או מהאגודה לזכויות האזרח?
עודד פלר:
לא, אני מהאגודה לזכויות האזרח.
יעקב כץ:
כבר כמעט התבלבלתי.
עודד פלר:
במשך שנים הייתי חבר הוועד המנהל של המוקד.
עודד פלר:
המוקד מטפל אך ורק בעניינים של מהגרים, מבקשי מקלט, קרבנות סחר בבני אדם ובעיקר בהיבטים שקשורים למעצר.
עודד פלר:
הם שולחים את הנציגים שלהם לבקר אנשים בכלא ומטפלים בהם במשרד אחרי שהאנשים משוחררים או בקרובים של אנשים משוחררים.
עודד פלר:
קו לעובד עוסק בהיבטים של עבודה.
עידית לייבוביץ':
קו לעובד מסייע לכל העובדים המועסקים בישראל.
עידית לייבוביץ':
מבחינתנו, המבחן היחיד לסיוע לאדם שנמצא כאן, זה האם הוא מועסק בישראל, זאת אומרת, האם יש לו מעסיק במדינת ישראל.
עידית לייבוביץ':
אנחנו לא בודקים אם יש לו אשרה, אם הוא מהגר, אם הוא ישראלי, אם הוא זר.
עידית לייבוביץ':
המבחן היחיד הוא באמת שהוא עובד וזקוק לסיוע בנושא של זכויות עבודה.
ניצן הורוביץ:
יפה.
ניצן הורוביץ:
אנחנו ממשיכים.
ניצן הורוביץ:
______________________________________________________________
ניצן הורוביץ:
צהריים טובים.
ניצן הורוביץ:
אני רוצה להודות קודם כל לאגודה לזכויות האזרח שמארחת אותנו כאן במשרדים שלה בתל אביב.
ניצן הורוביץ:
זה סיור רשמי של ועדת עובדים זרים של הכנסת.
ניצן הורוביץ:
אני מברך את היושב ראש היוצא של הוועדה, חבר הכנסת יעקב כץ, ידידי.
ניצן הורוביץ:
בתור היושב ראש הנכנס של הוועדה, חשבתי לנכון לקיים את הסיור הראשון כאן, אצל הארגונים השונים, ארגוני זכויות האדם שמטפלים בנושא ושקשורים בעבודת הוועדה.
ניצן הורוביץ:
חשבתי שיהיה נכון לבוא לכאן, לפגוש אתכם ולדבר איתכם יחד, לשוחח על הבעיות השונות, על האתגרים, על הצרכים ועל המענה שאתם נותנים.
ניצן הורוביץ:
ביקרנו בהתחלה במוקד הסיוע לעובדים זרים, אחר כך עלינו לקו לעובד ועכשיו אנחנו באגודה לזכויות האזרח.
ניצן הורוביץ:
כאן נקיים דיון ולאחר מכן ניסע לבית של רופאים לזכויות אדם ביפו ושם גם נראה את הפעילות שלהם אל מול הקהילה הזה ובכלל.
ניצן הורוביץ:
בוועדה הזאת, בשנתיים וחצי הראשונות תחת חבר הכנסת יעקב כץ –אני נכנס לנעליו הגדולות מאד– מנסים לבחון את הבעיה הזאת, את הנושא הזה מכל היבטיו וההיבטים רבים מאוד וסבוכים מאוד.
ניצן הורוביץ:
אנחנו מדברים על עובדי סיעוד ואנחנו מדברים על עובדי בניין ואנחנו מדברים על עובדים בתחומים אחרים של חקלאות או מסעדות.
ניצן הורוביץ:
אנחנו מדברים על אנשים שמגיעים הנה מאפריקה דרך הגבול בסיני ואנחנו מדברים על אנשים שמגיעים הנה דרך נמל התעופה בן גוריון.
ניצן הורוביץ:
אנחנו מדברים על אנשים ששוהים על פי חוק ושלא על פי חוק, על מגוון של רשויות שעוסקות בכך, על האנשים שבהם הם מטפלים, על הגורמים העסקיים ועל המערכת הפוליטית.
ניצן הורוביץ:
על כל העולם העצום הזה שקשור בנושא שנקרא עובדים זרים, מהגרי עבודה במדינת ישראל וזה נושא שנוגע בכול אחד מתחומי חיינו בארץ הזאת.
ניצן הורוביץ:
אני רואה את הארגונים לזכויות אדם כשותפים שלנו בוועדה הזאת בניסיון לקדם את הטיפול בעניין.
ניצן הורוביץ:
אני לא חושב שיש כאן שני צדדים, זאת אומרת, מצד אחד המדינה או מעסיקים או יהיה מי שיהיה ומן הצד השני ארגוני זכויות אדם שכביכול נלחמים.
ניצן הורוביץ:
אני רואה את המטרה המשותפת והיא קידום זכויות האדם וההגנה על החירויות של כולם.
ניצן הורוביץ:
כי להשקפתי, כדי שזכויות אדם יתקיימו ויהיו חזקות הן צריכות להיות של כל אדם שנמצא כאן.
ניצן הורוביץ:
לכן אני רואה בארגוני זכויות האדם שותפים ואני חושב שהם עושים עבודה חשובה ביותר, שהמדינה וגם גופים אחרים, צריכים להוקיר ולכבד ולסייע.
ניצן הורוביץ:
למעשה אני אפילו יכול להגיד –שמעתי את זה לאחרונה, נדמה לי, מפרופסור יצחק זמיר שהיה גם שופט עליון וגם היועץ המשפטי לממשלה– שבעצם תפקידה של המדינה הוא להגן על זכויות האדם וכשהמדינה לא תמיד עושה את זה או לא עושה את זה במידה המספקת, ארגוני זכויות האדם הם בעצם נכנסים למשבצת הזאת ולכן אנחנו חייבים לשתף איתם פעולה ובסך הכול אפילו לעזור להם.
ניצן הורוביץ:
אני שמח להיות כאן.
ניצן הורוביץ:
אני אתן את רשות הדיבור לידידי חבר הכנסת יעקב כץ, אם ירצה.
ניצן הורוביץ:
אחר כך נפתח את הדיון ויש כאן נציגים מארגונים שונים, כל ארגון יוכל להציג את הפעילות שלו בצרה ונדבר על כול הדברים כולם.
ניצן הורוביץ:
בבקשה, חבר הכנסת יעקב כץ.
יעקב כץ:
תודה ליושב ראש על ארגון הסיור.
יעקב כץ:
האמת שתמיד שחפצתי לבוא לפה אבל לא היה לי את האומץ, עכשיו אני כל כך שמח.
יעקב כץ:
הלוא כמה אני אוהב אתכם אתם יודעים, כי הייתם אצלי הרבה פעמים בוועדה.
יעקב כץ:
גם אם אנחנו חלוקים, לפעמים, על הדרכים, תמיד שִׁבַּחְנוּ ואני רוצה לדבר בשבח אכסניה.
יעקב כץ:
גם השם של הרחוב הוא שם פנטסטי, נחלת בנימין, הרגשתי טוב לא להיות רק מתנחל על ההר, גם להיות מתנחל בתל אביב וזה עוד שבט בנימין.
יעקב כץ:
אני גר באזור בנימין, בבית אל, אז אני ממש מרגיש בבית.
יעקב כץ:
אחר כך חשבתי על המספר 75, זה בגימטרייה "כהן", אני גם כהן אז אני בכלל מרגיש טוב, ממש מרגיש בבית.
יעקב כץ:
תודה על האירוח וגם על העובדה שבצד העקרוני והיסודי, עם ישראל הוא עם של רחמנים, ביישנים וגומלי חסדים.
יעקב כץ:
אני חושב שהעובדה שיש לאנשים לאן לפנות ואנשים עוסקים בחסד ובנתינה – הגמרא אומרת גדול מי שעוסק בחסד אפילו מן הנותן צדקה – נושא של חסד, של מציאת מקום עבודה, לא תמיד לתת צדקה זה המעשה הגדול אלא בזה שאדם יכול להרגיש, כפי שכתוב "ורחמיו על כל מעשיו" אנחנו מחויבים לדאוג לכול אדם, בייחוד העם שלנו, שסבל כל כך הרבה, אבל אתם יודעים שאני גם אומר – אף פעם לא חשבתי שאני אוכל לשכנע אתכם להיות בדעות הפוליטיות שלי והמחשבות –
ניצן הורוביץ:
יש קואליציה בדעותיך.
יעקב כץ:
אני יודע שכולם יצביעו לי בבחירות הבאות ואף על פי כן.