GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יולי יואל אדלשטיין:
שהסיני גונב, אז בוא ניתן לו אשרת עבודה.
אופיר אקוניס:
סליחה אדוני, אתה חולק על עמדת המפכ"ל.
יולי יואל אדלשטיין:
אני חולק על עמדת המפכ"ל ואמרתי את זה בצורה מפורשת.
ניצן הורוביץ:
הוא אמר כבר.
יולי יואל אדלשטיין:
אמרתי את זה בצורה מפורשת.
ניצן הורוביץ:
אבל מה ההיגיון, אז תסביר לי.
ניצן הורוביץ:
אני הולך לפי שיטתך, אז למה ממשיכים להביא את העשרות אלפים האלה כל שנה?
יולי יואל אדלשטיין:
זה לא שייך אחד לשני אמרתי.
ניצן הורוביץ:
זה כן שייך.
יולי יואל אדלשטיין:
זה לא שייך אחד לשני.
יולי יואל אדלשטיין:
כל מי ששוהה פה באופן בלתי חוקי - - -
ניצן הורוביץ:
זה נראה לך הגיוני?
יולי יואל אדלשטיין:
זה נראה לי הגיוני בהחלט שמי שייכנס למדינת ישראל, ייכנס כדין, ברישיון, באשרה.
מירי רגב:
אשרה, בפיקוח, שאנחנו יודעים לכמה זמן הם באים ולטובת איזו עבודה הם באים.
מירי רגב:
והם לא מביאים ילדים.
מירי רגב:
הם לא מגדלים פה משפחות.
מירי רגב:
הם באים לעבוד וחוזרים אחר כך לארצות מוצאם.
מירי רגב:
וכל המסתננים באים, ועכשיו אנחנו מוסיפים לנו עוד כמה מוסלמים למדינת ישראל.
מיכאל בן-ארי:
אני רק אעיר הערה.
ניצן הורוביץ:
למה שתעיר הערה, בן ארי, אני אתן לך זכות דיבור.
מיכאל בן-ארי:
תודה רבה.
ניצן הורוביץ:
הנה בבקשה, חבר הכנסת מיכאל בן ארי.
מיכאל בן-ארי:
תודה רבה אדוני, אני אתחיל קודם כל מהמפכ"ל.
מיכאל בן-ארי:
המפכ"ל אמור לאכוף את החוק.
מיכאל בן-ארי:
אם היו אומרים למפכ"ל אתה צריך להרוס את גבעת האולפנה והוא היה אומר תשמעו, צריך לעשות את חוק ההסדרה, היו אוכלים אותו בלי מלח, אומרים לו – תפקידך לאכוף את החוק.
מיכאל בן-ארי:
והוא אומר שהוא לוקח את מפקד מרחב דן ללכת ולהרוס, לעשות מפקדה, להרוס את האולפנה.
מיכאל בן-ארי:
אבל לעומת זה, כשמדובר פה באש שמשתוללת, אני אומר בוקר טוב בשעה שש וערב.
מיכאל בן-ארי:
בוקר טוב, השעה היא שש בערב.
מיכאל בן-ארי:
או כמו שאמר פה ידידי שלמה מסלוואי, לפני כמה דקות, אדי הדלק באוויר.
מיכאל בן-ארי:
אני נמצא כל שבוע, כל שבוע אני נמצא בשכונה, שלמה יכול להעיד.
מיכאל בן-ארי:
אני פוגש את האנשים, אני שומע את הסיפורים, אני רואה את הזעם, אני רואה את המרמור, אני רואה את הייאוש.
מיכאל בן-ארי:
אני רואה את הייאוש.
מיכאל בן-ארי:
ובא אדון מפכ"ל המשטרה והולך לשפוך על המדורה הזאת לא פחית דלק, מיכל דלק.
מיכאל בן-ארי:
הוא אומר – לתת להם תעסוקה.
מיכאל בן-ארי:
רבותי, תעסוקה זה בדיוק מה שיפתה להביא לכאן לא עוד 30,000, עוד 300,000 שרוצים להיטיב את חייהם.
מיכאל בן-ארי:
וזה לא רק להיטיב את חייהם רבותי, זה לקבל בריאות חינם, כי יש סוכנות לפליטים.
מיכאל בן-ארי:
איך אמרה פה איזו גברת שהייתה פה לפני שבועיים – אני רוצה בגרות לשישה ילדים שלי עד כיתה י"ב, למה לא? למה לא?
מיכאל בן-ארי:
אז אולי המפכ"ל יגיד גם – ניתן להם עבודה, ניתן להם בריאות, ניתן להם חינוך, נתמודד עם כל המחלות שהם באים לכאן שאנחנו הצלחנו למגר.
מיכאל בן-ארי:
את כל הדברים האלה – יש סוכנות לענייני פליטים.
מיכאל בן-ארי:
רבותי, אני רוצה להעיר פה הערה שמקוממת אותי מאד.
מיכאל בן-ארי:
אני גדלתי בשכונות הדרום ואני שונא את הביטוי הזה של כמה אנשים – תמיד זה היו שכונות מוחלשות.
מיכאל בן-ארי:
רבותי, אני גדלתי, לא היינו שכונה מוחלשת.
מיכאל בן-ארי:
לא גדלנו עם כפית זהב בפה, לא אכלתי מילקי, אבל היה לנו הכל.
מיכאל בן-ארי:
חיינו בכבוד.
מיכאל בן-ארי:
הבתים שלנו היו פתוחים, הבתים שלנו היו בתים שנתנו לכל אחד, ולכן אל תדברו עלינו בבקשה בביטוי של שכונות מוחלשות.
מיכאל בן-ארי:
זה סוג של פטרונות.
מיכאל בן-ארי:
אני שומע פה כל פעם את דב חנין ואת חבריו, סוג של פטרונות כזאת – "אתם הייתם מוחלשים והוסיפו עליכם".
מיכאל בן-ארי:
אנחנו לא מוחלשים.
מיכאל בן-ארי:
אנשים בשכונת שפירא, המיטב, כל המשפחה שלי גרה בשכונת שפירא.
מיכאל בן-ארי:
בוכרים, אפגנים, כולם גרו בשכונת שפירא.
מיכאל בן-ארי:
איזה בתים אלה היום, הבתים הכי טובים שיכולים להיות.
מיכאל בן-ארי:
אנחנו היינו מוחלשים?
מיכאל בן-ארי:
נכון, לא קיבלנו את כל הדברים שקיבלו בצפון תל אביב, נכון.
מיכאל בן-ארי:
נכון, את החינוך הכי דפוק נתנו לנו, נכון.
מיכאל בן-ארי:
אבל הצלחנו בכבוד לא רק להתקיים, אלא לקיים חיי כבוד, חיים של משכימים בבתי כנסיות ובבתי מדרשות.
מיכאל בן-ארי:
אז אני מבקש לרדת בבקשה מהנושא הזה.
מיכאל בן-ארי:
רבותי, לפני, בשבת, אני לא רואה בשבת טלוויזיה והאמת היא גם לא ביום חול, אבל הראו לי היום את התוכנית של אולפן שישי.
מיכאל בן-ארי:
בא אמנון אברמוביץ, מה שאנחנו אומרים שלוש שנים, אנשי שמאל מובהקים אומרים היום.
מיכאל בן-ארי:
לכן אדוני יושב הראש אני אומר – בוקר טוב, השעה היא שש בערב.
מיכאל בן-ארי:
הוא אומר יש פה בסך הכל 1,500 פליטים, אני אומר לך – אין פה פליט אחד.
מיכאל בן-ארי:
אין פה אחד שבא לפה מירדן, אין פה אחד שבא לפה במצרים.
מיכאל בן-ארי:
לפני שבוע ישן אצלי בן אדם מאד מפורסם, שאני לא אזכיר את שמו, שישב בסוכנות פליטים במצרים והוא סיפר שלארצות הברית יש מדיניות פליטים.
מיכאל בן-ארי:
הם מקבלים על 250-260 מיליון איש – 30,000 פליטים בשנה.
מיכאל בן-ארי:
תארו לעצמכם את היחס כלפי מדינת ישראל – 6-7 מיליון.
מיכאל בן-ארי:
תארו לעצמכם את היחס.
מיכאל בן-ארי:
והוא אומר – איך הם היו מתחמנים ומשקרים שרודפים אותם על רקע גזעני, כשלא רודפים אותם על רקע גזעני.
מיכאל בן-ארי:
כי מה הם מחפשים?
מיכאל בן-ארי:
או שהם עושים כל מיני דברים, הוא סיפר איך הם היו נותנים כל מיני סיבות ואמתלאות כדי שממשלת ארצות הברית תקבל אותם, דבר שגב סיבך אותו אחר כך עם הממשלה המצרית.
מיכאל בן-ארי:
משפט סיכום, אני אומר רבותי אין פה פליטים.
מיכאל בן-ארי:
יש פה מסתננים.
מיכאל בן-ארי:
אני רוצה לומר דבר נוסף שצריך להגיד אותו על השולחן, למרות שזה לא נעים.
מיכאל בן-ארי:
אדוני, מפכ"ל המשטרה – הם לא רק רעבים ללחם.
מיכאל בן-ארי:
אני אגיד פה דבר נורא, אבל אני נתקל בו כל הזמן – הם רעבים לנשים.
ניצן הורוביץ:
לא, בוא, חבל - - -
מיכאל בן-ארי:
רבותי, רבותי, צריך להגיד את זה על השולחן.
מיכאל בן-ארי:
אם באה גברת דוידוב בת 80 ובא אריתראי ומוריד את מכנסיו ואומר לאישה בת 80 – "יש לך חשק?", רבותי – זה סוף העולם.
קריאה:
זה נכון.
מיכאל בן-ארי:
זה סוף העולם.
מיכאל בן-ארי:
הם באים לפה 95-90% גברים, מה אתם מצפים שיהיה?
קריאה:
גועל נפש.
מיכאל בן-ארי:
תתנו להם עבודה – זה יספק אותם?
מיכאל בן-ארי:
לא יהיו מעשי אונס?
מיכאל בן-ארי:
לא ירדפו אחרי נערות?
מיכאל בן-ארי:
הם פותחים את החלוקים שלהם ורודפים אחרי נערות.
מיכאל בן-ארי:
אתם, אתם לא, "שטויות" מישהו פה אומר לי? אלה העובדות.
מיכאל בן-ארי:
שטויות?
מיכאל בן-ארי:
אתה גר שם?
מיכאל בן-ארי:
חצוף.
מיכאל בן-ארי:
אתה לא רואה את האנשים.
מיכאל בן-ארי:
אתה רוצה שאני אפגיש אותך עם האנשים?
מיכאל בן-ארי:
אני אומר לך שמות - - -
יגאל שתיים:
שקרים.
מיכאל בן-ארי:
אתה שקרן, אתה נוכל.
מיכאל בן-ארי:
בוא ניקח אותם אליך, תחלק להם מרק.
מיכאל בן-ארי:
אני מחר עושה הפגנה נגדכם.
מיכאל בן-ארי:
מחר אני עושה הפגנה נגדכם.
יגאל שתיים:
אתה ממציא כי יש בעיה עם האמת.
מיכאל בן-ארי:
אדוני היקר, לא היה אונס ועוד אונס?
יגאל שתיים:
תשאל את המפכ"ל.
מיכאל בן-ארי:
לא היה אונס?
מיכאל בן-ארי:
המפכ"ל לא מטפל.
מיכאל בן-ארי:
המפכ"ל ישן.
יגאל שתיים:
אתה יודע יותר טוב מהמפכ"ל.
מיכאל בן-ארי:
אם אני לא הייתי סוגר עסק ברחוב שיבת ציון - - -
יגאל שתיים:
...
יגאל שתיים:
המפכ"ל.
מיכאל בן-ארי:
אני אגיד לך את העובדות, ברחוב שיבת ציון 33 - - - הוא מאשים אותי בשקר?
מיכאל בן-ארי:
הוא מאשים אותי בשקר?
מיכאל בן-ארי:
מי אתה?
מיכאל בן-ארי:
רחוב שיבת ציון 33, עסק בלתי חוקי, בתלונות המשטרה לא עשתה כלום.
מיכאל בן-ארי:
עד שאני לא באתי, נכנסתי עם משמר השכונות, עם ברוך מרזל לתוך העסק הזה, הבילוש של מרחב יפתח לא התעורר.
מיכאל בן-ארי:
אני אמרתי לשר לביטחון פנים כבר לפני שנה – אתה צריך לישון במרחב יפתח, לישון שם, כי הם ישנים במרחב יפתח.
מיכאל בן-ארי:
לא סומך על המשטרה ואתה הפכת להיות אויב של העם בישראל.
ניצן הורוביץ:
אוקי בן ארי, מספיק.
מיכאל בן-ארי:
ואנחנו נכוון, השבוע, ביום שלישי הפגנה שלנו - - -
מירי רגב:
רגע, אבל יש גם ביום רביעי.
יגאל שתיים:
אתה מתכנן לינץ'.
מיכאל בן-ארי:
אתה עושה לינץ', אני לא מתכנן, אתה עושה לינץ'.
ניצן הורוביץ:
בוא, חבר, מה שמך?
ניצן הורוביץ:
אל תפריע בבקשה ואם אתה רוצה רשות דיבור אז תירשם.
ניצן הורוביץ:
כן, ביקש רשות דיבור מפקד סהרונים, גונדר משנה שמעון ביבס, בבקשה.
שמעון ביבס:
כן, א' אני חייב לציין שעולם התוכן של המסתננים האלה ...
שמעון ביבס:
לשב"ס.
שמעון ביבס:
נדרשנו למשימה הזו לפני מספר שנים על פי החלטת ממשלה, וכרגע אנחנו בהחלט מאותגרים כלפיה.
שמעון ביבס:
רק מספר עדכונים.
שמעון ביבס:
על פי החלטת הממשלה נדרשנו להגדיל את תעודות הכליאה לטובת המסתננים.
שמעון ביבס:
נכון לרגע זה, מ-מ-2,000 מקומות כליאה שהיו לפני מספר חודשים, טרם החלטת הממשלה, התעודות הוגדלו ל-5,400.
שמעון ביבס:
בנוסף ובמקביל – החלו עבודות הבנייה והפיתוח של אותה עיר ידועה, בסמוך למתקן קציעות.
שמעון ביבס:
כפי שאמר מר יוסי אדלשטיין, ממנהלת ההגירה, המתקן אמור להימסר לקראת סוף השנה ובקצה, סך יתרות הכליאה יעמדו על 8,400.
שמעון ביבס:
ברשותך יושב הראש, אני ארצה גם לעדכן מבחינת מספר הנקלטים שעברו דרך המתקן.
שמעון ביבס:
מתחילת השנה חדרו למעלה מ-8,000 מסתננים, כשבתקופה מקבילה אשתקד חדרו 3,100 מסתננים.
שמעון ביבס:
אין ספק שמדובר פה בגידול די משמעותי.
שמעון ביבס:
המספרים מבחינת הפילוח האתני שלהם, למעלה מ-70% מהם אריתריאים ו-25% סודנים.
שמעון ביבס:
היתר הם ממדינות אתיופיה וחוף השנהב.
שמעון ביבס:
כפי שאמר מר יוסי אדלשטיין, אפשר לראות באופן מובהק שנתינים שלא משוחררים לתחום מדינת ישראל, הם פשוט לא מגיעים אליה למחרת.
שמעון ביבס:
זאת אומרת, אפשר לראות את זה באופן די ברור.
שמעון ביבס:
רואים את זה אצל חוף השנהבים, בוודאי עם יתר המדינות.
שמעון ביבס:
הסיבות לגידול בחודשים האחרונים הן די ברורות לנו ואנחנו נחזיק את המידע הזה בידינו.
שמעון ביבס:
הכוונה היא להגדיל את הביקוש, וכפי שהוא אמר, מדובר בעניין כלכלי גרידא.
שמעון ביבס:
הסחר הוא די משמעותי שם והמחירים די התייצבו.
שמעון ביבס:
אם ידענו פעם על מספרים מאד גבוהים של למעלה מ-10,000 דולר לבן אדם שרצה להסתנן, היום המחירים עומדים על 3,000 דולר.
שמעון ביבס:
אין ספק שמדובר פה בירידה משמעותית, המחירים הם יציבים.
שמעון ביבס:
תופעות עינויים ממה שאנחנו יודעים כרגע, הצטמצמו לחלוטין, מתוך כוונה באמת לעודד את ההסתננות לכאן וכמובן להספיק להסתנן כמה שיותר מהר, טרם סיום עבודת הגדר.
שמעון ביבס:
עד כאן.
ניצן הורוביץ:
אריק שועה, מנהל אגף רבעים ושכונות בעיריית תל אביב, בבקשה.
אריק שוע:
אני חושב שמה שאנחנו רואים פה, הדיון הסוער שאנחנו רואים כאן, הוא בעצם מבטא את הרחשים בשטח, כשבשטח אנחנו רואים את שתי הקצוות.
אריק שוע:
העדר המדיניות הממשלתית בהחלט משפיע על מה שקורה בשטח.
אריק שוע:
אנחנו רק יודעים שמדיניות העירייה היא מאד ברורה.
אריק שוע:
העירייה לא רק ממשיכה את ההעדפה המתקנת בדרום העיר, ואנחנו מדברים כאן על שתי קצוות.
אריק שוע:
מצד אחד אנחנו מדברים על טיפול בילדים, גם אם מדובר בילדי פליטים, עדיין העירייה מחויבת מה שנקרא, על פי אמנת זכויות הילד, בדברים מאד ברורים במקרים סוציאליים, וכמובן שהדבר מחליש את מערכות הרווחה, אבל העירייה פה במקרה הזה, שמה את המשאבים הנדרשים בסדרי גודל, וציינה זאת מיטל, של 23 מיליון שקלים בשנה, כאשר במקביל העירייה נדרשת, ובצדק, להמשיך ולהעלות את המשאבים לשיפור איכות החיים בשכונות.
אריק שוע:
במקרה הזה, אנחנו מדברים על תכניות התערבויות.
אריק שוע:
רק השנה העירייה גיבשה תוספת של למעלה מ-60 מיליון שקלים לטובת השקעה בתשתיות בדרום העיר, שמיועדות, בין אם זה עבודה משולבת עם המשטרה לשמירת הסדר הציבורי, בין אם זה תגבור תאורה, מדרכות, שיפור רחובות, השקעה במערכות החינוך - - -
ניצן הורוביץ:
וזה תשתיות או שזה הדברים - - -
אריק שוע:
גם וגם וגם וגם.
אריק שוע:
אני מדבר על תכניות רבות כמו סטודנטים, עידוד השכלה גבוהה.
אריק שוע:
מנסים למצוא, כל אגף עירוני - - -
מיכאל בן-ארי:
זה נכון, 70 סטודנטים מחוץ לשכונות ושוכרים להם דירות בשכונות ולהם נותנים את ה - - -
קריאה:
מי ירצה לגור בשכונה?
דוד קשני:
לא, אבל לא באים לסטודנטים.
מיכאל בן-ארי:
אז אני אראה לך מה קורה בשכונת שפירא.
מיכאל בן-ארי:
באים לי כל מיני, אני תושב השכונה, הם תושבי השכונה בדיוק חודשיים.
אריק שוע:
אני לא הפרעתי לך.
ניצן הורוביץ:
בן ארי, אתה לא יכול להתפרץ.
שלמה מסלוואי:
אין דירות לסטודנטים.
אריק שוע:
קודם כל עידוד השכלה גבוהה בדרום העיר מתרחש גם לתושבי השכונות.
אריק שוע:
אני ניהלתי את המחלקה לשיקום שכונות, אני יכול להגיד לך מה קרה בשנים האחרונות – הוכפלו מספר הסטודנטים תושבי השכונות, אני ביניהם.
אריק שוע:
בסך הכל, ההעדפה המתקנת הזאת באה לידי ביטוי.
אריק שוע:
הבעיה כרגע שקורית בשטח, היא כזאת ואמר זאת נכון שלמה.
אריק שוע:
אם לא תהיה כאן איזו שהיא אמירה מאד ברורה, אם לא תתפתח איזו שהיא עשייה ברמה הלאומית, השטח יאמר את שלו והשטח כבר אומר את זה.
אריק שוע:
הביטויים שראינו בשנים האחרונות, הם משהו שאנחנו חרדים לו.
אריק שוע:
ההשקעות שאנחנו שמים ברמה העירונית – הן לא רק בטיפוח התשתיות, הן גם בטיפוח הממד האנושי.
אריק שוע:
השקעה בעובדות קהילתיות שמנסות לעבוד עם כל סוגי האוכלוסייה, וקיימים גוונים שונים בתוך האוכלוסייה.
אריק שוע:
הרעיון הוא באמת לנסות להגיע לדיאלוג ולהידברות בין האוכלוסיות השונות.
אריק שוע:
עדיין דרושה כאן איזו שהיא עשייה.
אריק שוע:
אני חושב שאפשר להגיד באמת בצורה מאד ברורה.
אריק שוע:
לצערנו, הטיפול בבעיה הזאת הוא גדול על המידות של העיר תל-אביב-יפו.
אריק שוע:
הטיפול בבעיית הפליטים באמת, העירייה לא יכולה לטפל בבעיות שהן צריכות להיעשות ברמה הלאומית.
אריק שוע:
היא למעשה נגררת ושמה את המשאבים הנדרשים, אבל יש איזה שהוא מחיר שהתושבים משלמים.
ניצן הורוביץ:
ביקש אלעד סלע, תציג את עצמך.
אלעד סלע:
אלעד סלע משכונת שפירא בדרום תל אביב, תושב השכונה שלוש שנים ובעל דירה בשכונה, אז אני יכול כבר לקבל את הלגיטימציה.
אלעד סלע:
אני לא רוצה להיכנס לכל ההיבטים הפוליטיים והמורכבים שעלו פה, כי זה פחות העניין ואני לא באתי להשפיע על העניין הזה, כי אני רואה שגם הרוחות סוערות.
אלעד סלע:
אבל מה שמאד הפתיע אותי לראות את נציגי הקואליציה מתבטאים - - -
ניצן הורוביץ:
בוועדה הזאת תמיד הרוחות סוערות, אז אתה לא צריך להתרגש מזה.
אלעד סלע:
אה, אז יפה, פעם ראשונה שלי.
אלעד סלע:
הפתיע אותי מאד לראות את נציגי הקואליציה מדברים בצורה מאד מאד חד משמעית, כשבפועל הממשלה ממשיכה להכווין אוטובוסים שמגיעים ופורקים עשרות אלפי אנשים כבר במשך כמה שנים במרחב השכונות שלנו וזה מחדל.
אלעד סלע:
זה שכונות שפחות או יותר מניין התושבים בהן מונה 30,000 איש, לפני שהגיעו האנשים החדשים, האפריקאים.
אלעד סלע:
אנחנו מדברים על שכונת התקווה, נווה שאנן ושכונת שפירא, ועליהם נוספו פחות או יותר עוד 30,000 איש, זו הכפלת המספר.
אלעד סלע:
זה עומס בלתי יאומן על התשתיות של השכונה, על המרחב השכונתי והאנשים האלה נמצאים במדשאות ובקרנות הרחוב וחסרי תעסוקה.
אלעד סלע:
ואני לא רוצה להיכנס פה לפשיעה, כי זה עניינים שאפשר להתעסק עם הנתונים עכשיו שעות, אבל המרחב הציבורי הפך להיות משהו בלתי אפשרי ומי שרוצה להתארח בשבת בשכונת שפירא ולעשות סיבוב בגינה, מוזמן לראות את המיצג הבלתי יאומן של 1,000 איש יושבים בגינה, כל שבת בבוקר, ונראה אתכם באים אחרי זה לסיבוב עם הכלב.
מיכאל בן-ארי:
ומה עם הילדים?
מיכאל בן-ארי:
מי שרוצה לבוא עם העגלה עם הילדים, אין לו שום סיכוי להיכנס.
מיכאל בן-ארי:
שום סיכוי.
אלעד סלע:
נכון, אבל אין לי עוד ילדים, אז אני עוד לא יודע.
אלעד סלע:
אני חושב שהדרישה הראשונה שלנו כתושבי השכונה, ואני מייצג פה את קבוצות פעילי שכונת שפירא, זה שהאוטובוסים יפסיקו להגיע לדרום תל אביב.
אלעד סלע:
יש עוד מקומות בארץ לפחות, שיכולים להתמודד עם הדבר הזה.
אלעד סלע:
ודרום תל אביב כרגע, לא יכולה יותר.
אלעד סלע:
אין לנו יכולת לקלוט יותר אנשים וזה דבר ראשון.
אלעד סלע:
דבר שני - - -
ברוך מרזל:
אוטובוס אחד לקיסריה ככה, שיורידו, נראה מה קורה.
אלעד סלע:
קיסריה, לא משנה לי איפה.
אלעד סלע:
כרגע אני מייצג את השכונה שלי.
אלעד סלע:
הדבר השני זה - - -
ברוך מרזל:
בקיסריה הבעיה נפתרת.
אלעד סלע:
דבר שני שאני רוצה להגיד זה שהממשלה מתבטאת, וראינו את יומן ערוץ 1 ביום שישי, מי שראה, ואני חושב שהממשלה לא נותנת תשובה לשאלה מה יקרה אחרי שיקימו מתקן שהייה ל-10,000 איש ויסגרו את הגבול.
אלעד סלע:
עדיין יהיו 60,000 איש לפחות שמסתובבים בשכונה שלי ובשכונות אחרות בארץ, בלי פתרו ובלי מדיניות והדבר הזה הוא מחדל והוא יתפוצץ לכולנו בפרצוף.
אלעד סלע:
אם האנשים האלה, העבודה שלהם תיעשה בצורה יותר מחמירה או שלא תהיה שום מדיניות כלפיהם – העניין הזה יתפוצץ, וכשאני מתכוון פיצוץ, אני אומר לכם שבאמת, אנחנו כפעילי שכונה עושים יום ולילה כדי להרגיע את הרוחות ועובדים בשיתוף פעולה טוב עם עיריית תל אביב ועדיין העניין הזה כולו – אדי הדלק באוויר – כמו שאמר חבר הכנסת בן ארי.
אלעד סלע:
והוא שנייה לפני פיצוץ ואנחנו שנייה לפני מהומות לוס אנג'לס, בשכונת שפירא.
אלעד סלע:
הדבר האחרון, זה באמת כנציג השכונה שלי, זה שהעול הזה חייב להתפזר אחרת וממשלת ישראל חייבת להיות אחראית בנושא הזה.
אלעד סלע:
אי אפשר שהעול של נשיאת הטיפול במהגרים האלה, ייפול על כתפיהם של תושבי שכונות הדרום.
אלעד סלע:
תודה רבה.
ניצן הורוביץ:
טוב, אנחנו לקראת סיכום.
ניצן הורוביץ:
אז יש לנו ככה – יגאל שתיים, ברוך מרזל ומאיר יעקובי.
ניצן הורוביץ:
מי שעוד רוצה להירשם, אז בבקשה.
ניצן הורוביץ:
כן, תציג את עצמך.
יגאל שתיים:
אני אציג את עצמי – יגאל שתיים, אני מתל אביב, יש לנו ארגון וולונטרי של תושבי תל אביב שנקרא מרק לוינסקי, שהחל את הפעילות שלו קודם כל מהבחינה ההומניטרית נטו, לגבי אנשים רעבים שיש כמה דברים שאין עליהם ויכוח, שאני מקווה שזה אחד מהם – רעבים.
יגאל שתיים:
יכולים לגרש אותם, הם לא חייבים להיות מגורשים כשהם רזים מאד, או חולים מאד.
יגאל שתיים:
רוב הדברים שרציתי לומר נאמרו על ידי אלעד, שמייצג את השכונות.
יגאל שתיים:
אלעד, תודה רבה, כי אני לא גר שם, אז אני מחזק את כל מה שאמרת, טוב שאתה פה.
יגאל שתיים:
אף אחד לא מתכחש למצוקה.
יגאל שתיים:
ויש עוד משהו שנראה לי שכולם מסכימים איתו פחות או יותר, לגבי העדר מדיניות ולגבי מספרים שגם אם מה שבא לפני האפסים הוא כזה מספר או אחר, כזה מספר זה קשה וצריך לעשות משהו ודיבורים מכל הכיוונים לא עוזרים.
יגאל שתיים:
אני רוצה לציין את מה שאמר המפכ"ל אתמול.
יגאל שתיים:
אני חושב שהעניין הזה, למרות שנאמר פה שאולי זה לא העיסוק שלו, אבל אנשים שאין להם עבודה, ואני לא מדבר על אנשים שאין להם מזון או ישנים בחוץ, זה מקור לבעיה, לא משנה אם זו בעיה ביחס לפשיעה או אם זה בעיה ביחס לעצמם, אבל זאת בעיה.
יגאל שתיים:
והפגנות, כמו זאת שמתוכננת בימים הקרובים, ששותפים לה מר מסלוואי ומר בן ארי, הם מתסיסים את השטח.
יגאל שתיים:
אני רואה את הכרזות, אני צילמתי - - -
מיכאל בן-ארי:
הם מתסיסים את השטח?
שלמה מסלוואי:
על מה אתה מדבר?
מיכאל בן-ארי:
אנחנו מתעלים את הזעם בצורה חוקית.
מיכאל בן-ארי:
יש לי רישיון מהמשטרה.
יגאל שתיים:
אני צילמתי את הכרזות, אני יכול להציג אותן אם אתם רוצים.
יגאל שתיים:
ואלימות לא תפתור אף בעיה.
מיכאל בן-ארי:
אלימות זה אצלכם, אתם מביאים את האלימות.
מיכאל בן-ארי:
אתה אומר לי אלימות?
מיכאל בן-ארי:
אתם מביאים את האלימות.
יגאל שתיים:
אני מביא מזון ואתה מביא כרזות שקוראות ללינץ'.
יגאל שתיים:
תודה רבה.
מיכאל בן-ארי:
אתה מביא מזון לאלה שעושים אלימות.
מיכאל בן-ארי:
תחלק מרק במגדלי אקירוב.
שלמה מסלוואי:
תביא מזון לנזקקים של תל אביב קודם.
יגאל שתיים:
אני מביא את זה אליהם, באקירוב יש נזקקים?
יגאל שתיים:
אני אבוא לאקירוב.
מיכאל בן-ארי:
מתי טיפלת במסתננים יהודים?
שלמה מסלוואי:
לפני זה לא היו מסכנים, נכון?
ניצן הורוביץ:
הוא לא הפריע לך.
יגאל שתיים:
אם כבר, אז אני רוצה רגע לומר עוד משהו, אם כבר אתם אומרים את כל זה.
יגאל שתיים:
אם כבר אמרתם את כל מה שאמרתם, משפט סיכום אחר משתכננתי.
יגאל שתיים:
בתורים למרק לוינסקי בכל ערב בשבע, עומדים גם הרבה מאד אנשים שאינם אפריקאים.
מיכאל בן-ארי:
אני רוצה לראות את זה.
שלמה מסלוואי:
בבית תמחוי בצ'לנוב כבר אין שם ישראלים, כולם אפריקאים, בבית התמחוי, שזה היה לטובת הנזקקים בתל אביב.
יגאל שתיים:
שלמה, דיברנו על זה כבר, אתה יודע שזה נכון.
שלמה מסלוואי:
לפחות את האמת.
ניצן הורוביץ:
אתה ברשות דיבור עכשיו.
ניצן הורוביץ:
כן, בבקשה, ברוך מרזל.
ברוך מרזל:
אנחנו, במשמר השכונות שהוקם כפשוטו, לעשות, ללוות אנשים, לבוא לבקר אנשים שמפחדים לצאת מהבתים שלהם, כי הם נצורים עם גורמים עוינים שמטרידים אותם, מקשים עליהם במטרות, חלקם במטרות כדי שהם יעזבו את הבית והם יוכלו להשתלט גם על הבית הזה, וחלקם בגלל שאנשים, נשים, בנות.
ברוך מרזל:
אני השבוע הייתי שלוש פעמים בדרום תל אביב, ליוויתי אנשים פיזית, יחד עם הפעילים שלנו, פשוט שירגישו שהם יכולים לעבור ליד התחנה המרכזית, ברחוב לוינסקי ובמקומות כאלה.
ברוך מרזל:
לפעמים בלילה אי אפשר ללכת.
ברוך מרזל:
השאלה וההצעה שהציע פה הפעיל משכונת שפירא היא הדבר הכי פשוט.
ברוך מרזל:
כשאתה בא ורואה שכל ערב מגיעים אוטובוסים ופורקים כמו במקום הכי בעייתי את הפליטים, זה כמו שזורקים במקום, זורקים את הפסולת במקום שאפשר לזרוק.
ברוך מרזל:
לא שלחו אוטובוס אחד לא לצהלה ולא לקיסריה ולא לצפון תל אביב.
ברוך מרזל:
תאמינו לי, אם היו עושים, שולחים עכשיו ואומרים גמרנו, המכסה של דרום תל אביב מלאה, מעכשיו את כל האוטובוסים אנחנו מורידים בקיסריה, תאמינו לי שגברת נתניהו הייתה מפסיקה לסמפט פליטים.
ברוך מרזל:
היו מביאים לכל אחד מהאלה שאנחנו שומעים אותם מצהירים, עוד לא ראיתי אותם מארחים בבית שלהם פליטים מסכנים.
ברוך מרזל:
כי אין פליטים, יש פה מסתננים.
דוד קשני:
אני מודיע לך שהם ילכו לג'אסר אזרקה.
ברוך מרזל:
בסדר, שילכו לכל מקום, העיקר שלא יכול להיות שהאוכלוסייה שם סובלת, ורבותי, כשמדברים על אדי דלק, מדברים על הכל.
ברוך מרזל:
אני אומר לכם שהדבר הזה, לצערי הרב, חס ושלום, ייגמר במלחמה.
ברוך מרזל:
בשפיכות דמים וזה יהיה הדדי בגלל שהמסתננים האלה הם כבר מורגלים והם אלימים, והם תוקפים והם מרביצים והם מפחידים והם הולכים בחבורות.
ברוך מרזל:
אתה רואה פתאום חמישה-שישה גברתנים הולכים יחד, והדבר הכי חמור זה שכל שבוע, כשאני מגיע, אני מרגיש את ההתדרדרות.
ברוך מרזל:
אני רואה שהאחוזים כבר משתנים והמצב הולך ומדרדר.
ברוך מרזל:
ולכן, לפני שאזרחים ייקחו את החוק לידיים, הגיע הזמן שהמשטרה תראה נוכחות, תהיה בשטח.
ברוך מרזל:
לא רואים משטרה בשטח, הם עסוקים בפינוי מאחזים או אני לא יודע מה, אין להם זמן לבעיות של האזרחים.
ברוך מרזל:
כשהמשטרה תגיע לשטח ותפעל ותעשה את מה שהיא צריכה, במקום להתעסק בפוליטיקה.
ברוך מרזל:
גם אגב, הליכוד והממשלה מספיק לדבר.
ברוך מרזל:
את מכסת הדיבורים הם גמרו.
ברוך מרזל:
נתניהו ואלי יש ואהרונוביץ מדברים מהבוקר עד הלילה.
ברוך מרזל:
הבעיה הזאת נוצרה במשמרת שלהם, שיפתרו אותה, שיתחילו לעשות.
ברוך מרזל:
מספיק דיבורים, את המכסה שלהם הם גמרו.
ניצן הורוביץ:
מאיר יעקובי ואחריו חבר הכנסת אילן גילאון.
מאיר יעקובי:
שמי מאיר יעקובי, יושב ראש וועד סוחרי נווה שאנן, שפעם היה 300-400 חנויות ישראלים יהודים.
מאיר יעקובי:
עכשיו לצערי הרב יש אולי 20-25 רק ישראלים, יהודים וכמעט 200-250 חנויות הפכו לסודנים, אריתריאים, שכל חבר כנסת וכל החברים שבאו לביקור, הם השתגעו, חשבו שהם נמצאים בתוך אפריקה – על השלטים וזה, מספרות וזה.
מאיר יעקובי:
זה לא ענייננו.
מאיר יעקובי:
יש לי שאלה אליך, ביום, כמה שעות אתה בא לחצר ומחלק אוכל?
מאיר יעקובי:
אולי רבע שעה, חצי שעה אתה בא ומחלק - - -
ניצן הורוביץ:
בוא, אל תתחיל פה דיון.
ניצן הורוביץ:
תגיד מה שאתה רוצה להגיד, אל תתחיל פה דו-שיח.
מאיר יעקובי:
רק רגע, אותו בן אדם שאתה נותן לו אוכל, אני 12 שעות ברחוב נווה שאנן, אני יש לי חנות שם, העיניים שלי מצלמות של הרחוב.
מאיר יעקובי:
אותו בן אדם שאתה נותן לו אוכל בחינם, יוצא משם, קונה בקבוק שיבס ב-250 שקלים, שותה בקבוק שיבס, ערק, וזורק את הבקבוק בראש שלי ובראש של הילדים שלי ובראש של אנשים אחרים.
יגאל שתיים:
ואם הוא יהיה רעב – זה יהיה יותר טוב?
מאיר יעקובי:
מאיפה יש לו כסף לקנות בקבוק שיבס?
מאיר יעקובי:
אדוני, תבוא בשעה שמונה, עד שעה שתיים עשרה בלילה - - -
יגאל שתיים:
כל 700 הפליטים שאני מאכיל?
ניצן הורוביץ:
סליחה, סליחה, למה אתה פותח דו שיח?
ניצן הורוביץ:
תגיד מה שאתה רוצה להגיד.
מאיר יעקובי:
אני רוצה להגיד, על מה הוועדה הזאת - - -
מיכאל בן-ארי:
הוא אומר פה דבר מאד הגיוני.
ניצן הורוביץ:
אני שומע.
מיכאל בן-ארי:
איך הוא אומר – אני המצלמה של הרחוב.
מיכאל בן-ארי:
אני חושב שזה המשפט הכי חזק שאמרו פה.
מיכאל בן-ארי:
הבן אדם נמצא 12 שעות ביממה במקום.
מאיר יעקובי:
כן.
מאיר יעקובי:
ברחוב נווה שאנן שותים בירה, זורקים בירה, גונבים, בלוני גז, ואני חושב שממשלת ישראל הפקירה גם את התושבים, וגם משטרת ישראל וגם עיריית תל אביב.
מאיר יעקובי:
יענו חושבים שמשטרה בייבי סיטר, או עיריית תל אביב בייבי סיטר של מסתננים.
מאיר יעקובי:
מביאים אותם, זורקים אותם ברחוב, ומי צריך לטפל?
מאיר יעקובי:
אני צריך לטפל.
מאיר יעקובי:
אני פותח את החנות בשעה שמונה וחצי, אני צריך להתמודד עם מסתנן, עם שיכור, עם בן אדם נרקומן, למה זה ככה?
מיכאל בן-ארי:
ואם אתה מתקשר למשטרה?
ניצן הורוביץ:
בן ארי, תן לו.
מאיר יעקובי:
אני אין לי טענות לגבי המשטרה.
מאיר יעקובי:
אפילו אם מפכ"ל המשטרה אמר – אנחנו רוצים להוסיף 150 שוטרים, אם תביא לי את צבא ההגנה למדינת ישראל, אתה מבין, זה לא מספיק.
מאיר יעקובי:
כי זו מגיפה שמתפשטת לא רק בתל אביב, בכל אזורי הארץ.
מאיר יעקובי:
זו פצצה מתקתקת במדינת ישראל.
מאיר יעקובי:
אדוני היושב ראש, הוועדה הזאת היא לא בשביל טלוויזיה, לא בשביל העיתון, לא בשביל להראות שאנחנו יושבים ועושים ועדה.
מאיר יעקובי:
צריך מעשה.
מאיר יעקובי:
אם אתם עושים מעשה – אתם מצליחים.
מאיר יעקובי:
אם אתם לא עושים מעשה ואתם חושבים בוועדה הזאת להביא את מפכ"ל המשטרה, להביא את השר הזה והשר הזה, זה לא פתרון.
מאיר יעקובי:
אני מציע לממשלת ישראל ללמוד מארדואן.
מאיר יעקובי:
כשיש פליטים מסוריה שבאים לגבול תורכיה, הוא לא נותן לאף אחד להיכנס לתחום של תורכיה.
מאיר יעקובי:
לא לאנקרה, לא לאיסטנבול, אתה לא רואה סורי אחד.
מאיר יעקובי:
הוא שם אותם שם, אוכלים שם, שותים שם, עושים מה שהם רוצים, וגם ממשלת תורכיה יודעת כמה אנשים יש עכשיו בגבול.
מאיר יעקובי:
יודעת כמה הוצאות יש בשביל המסתננים.
מאיר יעקובי:
יודע כמה יש הוצאות של קליטה.
ניצן הורוביץ:
תודה, משפט סיכום.
מאיר יעקובי:
משפט סיכום, ראש הממשלה לא יודע כמה פליטים יש.
מאיר יעקובי:
הוא אומר 60,000.
מאיר יעקובי:
רבותי, יש יותר מ-200,000 פליטים, מסתננים נמצאים עכשיו בישראל.
יגאל שתיים:
מאיפה אתה יודע?
מאיר יעקובי:
עם מה אתה רוצה להתמודד?
מאיר יעקובי:
תראה, זה יותר גרוע מהאיום האירני.
מאיר יעקובי:
אל תפחד מפצצת האטום של אירן.
מאיר יעקובי:
זה יותר גרוע.
ניצן הורוביץ:
טוב, חברה, מספיק.
אילן גילאון:
אני לא מזלזל בבעיה.
מאיר יעקובי:
עוד שישה חודשים תהיה מלחמת אחים בתל אביב.
ניצן הורוביץ:
חבר הכנסת אילן גילאון, בבקשה.
אילן גילאון:
קודם כל אני שמח שלארדואן יש מעריצים בארץ, מזמן לא שמעתי על זה.
אילן גילאון:
אבל אני לא מזלזל בבעיה.
אילן גילאון:
אני רוצה שיהיה ברור לגמרי, אני מסכים לסוף דבריך, צריך לעשות מעשה ומי שצריך לעשות מעשה זה ממשלת ישראל, שבראש קטן ממאנת לעשות את המעשה הזה, כדי לפרנס מצד אחד כל מיני תנועות היום שמקימות מליציות, כי על הרקע מאד מאד קל לצמוח בצורה פאשיסטית, קיצונית.
אילן גילאון:
יש בעיה עם זרים, יש בעיה עם זרים מסורגים ויש בעיה של ממשלת ישראל, שקודם כל זכותה.
אילן גילאון:
מדינה יש לה ריבונות על גבולותיה ואין על כך עוררין ואף אחד לא מערער על כך ומדינה קובעת מי נכנס אליה ומי לא.
אילן גילאון:
אבל מה, אנחנו חתומים על אמנת האו"ם לנושא פליטים, ואנחנו ממאנים ומסרבים בכלל להתייחס לבעיה הזאת.
אילן גילאון:
ראש קטן, כאילו כלום.
אילן גילאון:
אני יכול למנות לכם שב-30 השנים האחרונות, נדמה לי היו כמה?
סיגל רוזן:
157 פליטים.
אילן גילאון:
157 פליטים ב-30 שנה.
סיגל רוזן:
מאז 1951, שחתמנו על האמנה, מדינת ישראל הכירה ב-157.
דוד קשני:
יוסי יכול לתת לכם מספרים.