GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אוולין דיאז ארקה:
אמא שלי החליטה להביא אותנו לכאן, כמובן כדי לתת לנו עתיד.
אוולין דיאז ארקה:
המצב בקולומביה הוא מאוד קשה.
אוולין דיאז ארקה:
הגעתי פה בגיל שמונה, אז לא כל כך ידעתי מה ומי, לאן אנחנו הולכים.
אוולין דיאז ארקה:
אבל כמה שאני מבינה את זה ואני רואה את זה, אני, כאילו לא יספיקו לי החיים כדי להודות לאמא שלי על מה שהיא עשתה, אני חושבת שזאת הייתה החלטה מאוד נבונה, ויש לי הרבה מה להודות לאדמת ישראל.
אוולין דיאז ארקה:
הכרתי פה אנשים מדהימים, משפחות, כי אני מחשיבה את כל האנשים כקרובים אלי, ואתם גם המשפחה שלי, ואני מאוד מקווה שזה אף פעם לא ישתנה.
אוולין דיאז ארקה:
זה גם לא ישתנה.
רוני בר-און:
בן כמה אח שלך אמרת?
אוולין דיאז ארקה:
אח שלי בן שנתיים וחודש.
רוני בר-און:
אז הוא קיבל עכשיו אישור?
אוולין דיאז ארקה:
הוא לא קיבל.
אוולין דיאז ארקה:
האמת היא, שאני זאת שהגשתי את הבקשה, אז צירפתי אותם כמובן לבקשה שלי.
רוני בר-און:
ב- 2006 את כבר היית יותר מכיתה א', נכון?
אוולין דיאז ארקה:
כן.
רוני בר-און:
את לא יודעת מה הסטאטוס של הבקשה של אח שלך?
ניצן הורוביץ:
לא הם עוד לא הודיעו.
קריאה:
זה לא אח שלה בבקשה בכלל, זאת היא בבקשה, אח שלה הוא נגרר אחריה.
רוני בר-און:
למה אח שלה הוא נגרר?
קריאה:
אח שלה בן שנתיים, הוא בכלל לא בקריטריונים, היא בקריטריון והיא הגישה.
ניצן הורוביץ:
טוב, תודה רבה שבאת.
ניצן הורוביץ:
בבקשה, עוד גורמים?
רעות כ"ץ:
אני מרופאים לזכויות אדם.
ניצן הורוביץ:
בבקשה, רק אם אפשר לנסות בקיצור.
רעות כ"ץ:
אני כמובן מצטרפת לקודמותיי מהארגונים וגם לחברי הכנסת, שדיברו על שורש הבעיה הזאת ועל המחאה על עצם המדיניות של הדלת המסתובבת ועל היעדר המדיניות, מדיניות הגירה מוסדרת שאלה הרעות החולות שייצרו את כל המצב הבלתי אפשרי הזה, שמאות אנשים ויותר מאלף אנשים חיים בו עד היום.
רעות כ"ץ:
אני רק מצטרפת לכל מה שנאמר עד עכשיו.
רעות כ"ץ:
מהזווית שלנו, שזאת הזווית של המרפאה הפתוחה שמטפלת באנשים חסרי מעמד, יש אצלנו מקרים רבים של אנשים שחלקם באמת נמצאים ברשימת הממתינים הזאת.
ניצן הורוביץ:
היות ואנחנו בדיון ממוקד, אני מכיר את הפעילות שלכם.
ניצן הורוביץ:
האם באים אליכם למרפאה, גם ילדים עם המשפחות שלהם מהרשימה שעליה אנחנו מדברים היום?
רעות כ"ץ:
כן, מגיעים.
רעות כ"ץ:
אולי אירית תוכל לספר בהמשך קצת יותר, אפילו על מקרים שאירית מכירה את הפרטים יותר טוב ממני.
רעות כ"ץ:
אבל הנקודה היא שכן, שהאנשים האלה בעצם במשך כל התקופה הזאת ,חוץ מזה שהם לא יכולים לעבוד ולהתפרנס, אז מן הסתם אלה מהם שגם יש להם בעיות בריאותיות, אז הם לא יכולים לממן טיפולים ולא יכולים לממן תרופות ולא יכולים לקבל ביטוח ולא יכולים לקבל שירותי רווחה.
רעות כ"ץ:
ואצלנו במרפאה אנחנו רואים את ההשלכות, גם הסוציאליות והנפשיות של תקופת ההמתנה וחוסר הוודאות המתמשך הזה ולא כל שכן את ההשלכות הבריאותיות על אנשים, שפשוט מחכים לטיפול.
רעות כ"ץ:
וכל יום שעובר, וכל יום שאין להם את הטיפול הזה ושהם לא יכולים לממן אותו משפיע לרעה על הבריאות שלהם בצורה שהיא לפעמים בלתי חוזרת.
רעות כ"ץ:
אוולין לא ציינה את זה, המקסימה, אבל אמא של אוולין, בנוסף לזה שהיא לא יכולה לפרנס אותה ואת המשפחה, היא גם אשה לא בריאה, היא אשה שמטופלת אצלנו במרפאה.
רעות כ"ץ:
אני לא אכנס לפרטים מטעמי צנעת הפרט, אבל המצב שלה מאוד לא טוב, היא סובלת מאוד כבר המון זמן והיא לא יכולה לעבור את הטיפול שהיא צריכה לקבל, בגלל שאין לה ביטוח ואין שום אופק.
רעות כ"ץ:
היא פשוט ממתינה לתשובה.
רעות כ"ץ:
חשוב להבין, שנציגי משרד הפנים קודם דיברו על זה שהמשפחות מעכבות או על זה ש--- אני לא מבינה, מה?
רעות כ"ץ:
מאתים שישים אנשים, מעבר לזה שהם עדיין לא קיבלו תשובה, גם לא נוצר איתם קשר.
רעות כ"ץ:
הם לא שמעו כלום.
רעות כ"ץ:
בעצם משרד הפנים ממלא את פיו מים כבר שנה כמעט וחצי, פשוט לא לטוב ולא לרע, לא אומר שום דבר.
רעות כ"ץ:
המשפחות גם לא יכולות להתקדם, לא יכולות לערער, לא יכולות לעשות שום דבר, זה מצב מאוד מאוד בעייתי ואני רוצה להגיד, שכל עוד שמשרד הפנים מתעקש להמשיך למשוך את המצב הזה, כי כאמור מעבר לתשובות האלה שכביכול התקבלו, אבל גם עדיין לא הגיעו למשפחות ולא הגיעו לארגונים, ואנחנו לא יודעים בעצם אחרי שהמספרים פורסמו הבוקר, אנחנו לא יודעים כמה זמן ייקח- - -
ניצן הורוביץ:
כן, זה כבר נאמר ואנחנו כאמור בשינוי בעניין הזה.
רעות כ"ץ:
מעבר לזה, עדיין יש מאתיים שישים אנשים, אז בואו לפחות נודיע להם מה קורה איתם.
רעות כ"ץ:
אני אשמח אם בכל זאת אירית תוכל להגיד כמה מילים.
ניצן הורוביץ:
בסוף, אם יהיה לנו זמן.
אירית באומן:
רק משפט אחד.
אירית באומן:
דיברנו פה בעיקר על ילדים.
אירית באומן:
בואו לא נשכח, לילדים יש משפחות, רובם עם אמהות.
אירית באומן:
חלקם הם אנושים חולים, חלקם מטופלים אצלנו במרפאה.
אירית באומן:
מצבם של האנשים האלה מדרדר, מעבר לכך שהם לא יכולים לעבוד, אין להם גם גישה לשירותי בריאות, אין להם ביטוח רפואי, הם סובלים ממצבים רפואיים קשים, חלקם קשים מאוד.
אירית באומן:
אנחנו מדברים על חולי סרטן, מחלות כרוניות אחרות, אנשים שיכולים להגיע למוות ואפילו היה לנו מקרה של אשה שנפטרה, שאילו היה לה ביטוח בריאות אפשר היה להציל את חייה ואנחנו ניסינו לעזור לה.
אירית באומן:
היא נפטרה בנובמבר 2011, היא הגישה בקשה, היא עמדה בכל הקריטריונים והיא נפטרה.
רעות כ"ץ:
והיא השאירה שלושה ילדים.
אירית באומן:
אנחנו כרגע מדברים ונאבקים על מתן טיפול לחולת סרטן, שביתה נולדה וגדלה כאן ובקרוב אפילו תתגייס.
אירית באומן:
היא עדיין מחכה, מצבה מתדרדר, היא חולת סרטן עם גרורות.
ניצן הורוביץ:
תעבירי לי את הפרטים של האשה הזו.
אירית באומן:
אני אעביר את הפרטים, יש עוד פרטים על אנשים נוספים.
רעות כ"ץ:
עוד משפט אחד, גם משרד הפנים, משרד הבריאות ומשרד הרווחה יש להם פה גם- - -
ניצן הורוביץ:
סליחה רגע, נתתי לך זכות דיבור, חכי, יש פה עוד אנשים.
ניצן הורוביץ:
אלי נחמה, מנהל קמפוס ביאליק רוגוזין.
אלי נחמה:
אני רוצה להודות על כל הדברים שנאמרו כאן, כמי שמנהל את הקמפוס מהאחד בספטמבר, אחרי שבע שנים שניהלתי את בית חינוך גורדון בתל אביב ובא מאותם ערכים הומאניים, אני חווה חוויה מאוד קשה, כשאני רואה את כל מה שנאמר כאן בתמונה ההוליסטית של ילד מהצרכים שלו הבסיסיים של מזון של בריאות ורק אחר כך כל הנושא של לימודים.
אלי נחמה:
אני רוצה לברך על הדברים שאמר מר בראון ולומר שצריכה להתקבל פה החלטה אמיצה, אני אברך עליה, שתתקבל כבר החלטה וככל שנחיל אותה על יותר ילדים, שבסופו של דבר יישארו כאן, הרווח של המדינה, בדיוק כמו שאוולין מייצגת כאן את הילדים שלנו, אנחנו מדברים על תלמידים שאנחנו עושים איתם עבודה נפלאה תודות לכל הארגונים ולמדינה ולעירייה.
אלי נחמה:
אנחנו הגענו לשמונים ושבעה אחוזי זכאות לבגרות, הילדים האלה הם מתגייסים לצבא.
אלי נחמה:
חילקנו תעודות בגרות ביום שישי האחרון, שמונים אחוז מהתלמידים ברי הגיוס מתגייסים לצבא, האחרים תורמים לשירות לאומי.
ניצן הורוביץ:
מספר מילים, למי שלא מכיר, על בית הספר ועל הקמפוס.
רוני בר-און:
אדוני היו"ר, בשלוש השנים האחרונות, קרן האור היחידה בתדמיתה של מדינת ישראל בעולם הרחב היה הסרט שנעשה על ילדי בית הספר רוגוזין בתל אביב.
רוני בר-און:
מעבר לפרס, שהוא סוג של אקסטרה, הדרך שבה הוצגה מדינת ישראל בסרט הזה, עשרים וחמישה שרי חוץ, לא כאלה מאלה שאנחנו מורגלים בהם, וחמישים שרי פנים ומאה ראשי ממשלה לא היו משיגים את הסרט שהשיגו הילדים שהופיעו בסרט.
רוני בר-און:
אני לא מתעסק עם במאים ומפיקים ודברים כאלה, האותנטיות, המסר שבא מהילדים שהופיעו בסרט, שום דבר לא יכול היה לעשות טוב למדינת ישראל יותר משעשה הסרט הזה.
רוני בר-און:
זה רוגוזין.
ניצן הורוביץ:
מסכים איתך.
אלי נחמה:
קמפוס ביאליק רוגוזין, זה בית ספר שבמהות שלו, מגן עד י"ב, נותן מענה לילדי עובדים זרים, פליטים, מהגרי עבודה, ילדי משתפים, ערבים ישראלים, פותח את שעריו לכל אחד ללא שאלות מיותרות.
ניצן הורוביץ:
ילדי אזרחים ישראליים כמובן, גם.
אלי נחמה:
אנחנו פתוחים לכולם, למי שבוחר ללמוד אצלנו.
אלי נחמה:
יש גם כאלה, אמנם בודדים, שמגיעים מהצפון הדשן.
אלי נחמה:
אני שוב רוצה לחזק ולומר, שעדיין אנחנו ממשיכים לקבל נציגויות מהעולם ושגרירים שלנו שבאים ולוקחים את הסרטים ורצים איתם ברחבי העולם ואני מזמין את חברי הועדה וכל מי שרק רוצה לבוא ולבקר ולהתפעל ממה שקורה שם.
אלי נחמה:
כי שם מבינים מה שהסטטיסטיקה לא מסבירה היטב.
אלי נחמה:
שם מבינים שתלמיד שלנו, שהתעקשנו שיגיע לשבוע אימונים בגדנ"ע, כי אנחנו רוצים שהתלמידים שלנו יחוו ויודו למה שהם מקבלים כאן ויחזירו, וכשהוא בא לשבוע הגדנ"ע וביום האחרון הוא גם מקבל את החניך המצטיין, בערב עוצרים אותו.
אלי נחמה:
ולא משנה שרק בסופו של תהליך המדינה ננזפה על זה, שבכלל עצרו אותו, כי הוא בתהליך של מגיש בקשה, והעניין נידון.
אלי נחמה:
אז גם עצרו אותו בכלא של מבוגרים והרבה סיפורים יש לי כאן, אני לא רוצה להלאות אתכם החשיבות היא להבין, שהטלטלות הרגשיות שהילדים האלה עוברים, בסופו של דבר אנחנו עושים לעצמנו נזק.
אלי נחמה:
כי רובם, אני מקווה, אם לא כולם, בסופו של דבר יישארו כאן אחרי שהרסנו אותם ואת עצמנו ואת שמנו.
אלי נחמה:
אז אני קורא לכאן לכולם, לצאת באיזושהי אמירה ומהלך נחרץ שאומר, בואו נהיה אמיצים, בואו נעשה את הצעד הזה, ואני מחזק את מה שאמר מר חבר הכנסת גילאון, לגבי הלאה ולגבי כאלה שייכנסו בעתיד, זה כבר סיפור אחר.
אלי נחמה:
אבל כרגע צריך באומץ ובעיניים פקוחות לעשות את העבודה שצריך, ולהציל באמת את כל הילדים האלה ואת כל המשפחות שלהם.
אלי נחמה:
כמו הסיפור שאתם סיפרתם יש לנו הרבה דוגמאות כאלה, ידלים שלא מטופלים, לתרומות של רופאי שיניים, לתרומות של באמת, אני חייב לציין שמשרד החינוך הוא המשרד היחיד שמכיר במדינה בזכויותיהם, בקיומם, בקיומם של הילדים האלה.
אלי נחמה:
אנחנו ממציאים תעודות זהות.
אלי נחמה:
בצורה לגיטימית כמובן.
ניצן הורוביץ:
ספר לי קצת עם הילדים האלה שממתינים.
ניצן הורוביץ:
הם לומדים אצלכם, מה עובר עליהם, מה?
ניצן הורוביץ:
הם חווים תמונות קשות.
אלי נחמה:
אני אתאר לך משפחה.
אלי נחמה:
עובדים זרים או במקרה הם מהגרים, מבקשי מקלט, זה לא כל כך משנה מחינת החוויה של ההמתנה, אתה מקבל דפיקה בדלת ותלמיד שלנו, שבמקרה גם התראיין בטלוויזיה, חזר משבוע מסע, משבועיים בפולין יש לנו גם משלחת שיוצאת - - -
ניצן הורוביץ:
מה, לאושוויץ?
אלי נחמה:
לאושוויץ, למחנות.
אלי נחמה:
בחלק ממשלחת עירונית.
אלי נחמה:
וכשהם חוזרים לכאן, אתם מבינים מה המשמעות של הדברים?
אלי נחמה:
חלקם מבקשים לחזור למדינות המוצא שלהם ולספר את הסיפור של המדינה ושל העם ושל האנושות כולה.
אלי נחמה:
ובערב באים לעצור את סבתו בת השבעים ושש, כשהם עשרים ושש שנה פה, בת השבעים, סליחה, הם עשרים ושש שנה בארץ, ההורים חוקיים הסבתא לא חוקית.
אלי נחמה:
הילד הזה ניגש לבגרות היום במתמטיקה בשבוע שעבר לאנגלית וכל הסיפר הזה של האי וודאות, של חוסר הידיעה, של הטלטלות האלה, הם לחם יומם.
אלי נחמה:
מאוד מאוד מקשים מכל ההיבטים.
אלי נחמה:
ילדים שצריכים טיפול פסיכולוגי רגשי לא מקבלים אותו ועוד הרבה דוגמאות לדברים האלה.
ניצן הורוביץ:
תודה לך אדוני ותודה שבאת.
ניצן הורוביץ:
עורך דין עודד פלר, בקשה.
עודד פלר:
אני כמובן מצטרף לחלק מאוד גדול מהדברים.
עודד פלר:
אני ארצה, זאת אומרת, נאמרו פה דברים לא קלים לאנשי רשות האוכלוסין שיושבים פה.
עודד פלר:
אני דווקא רוצה לפתוח ולהגיד שכמובן עם חלק דברים אני מסכים, אבל יחד עם זה צריך לומר שחלק גדול מהביקורת לא מופנה כמובן לאנשים שנמצאים פה אלא לדרג הפוליטי.
עודד פלר:
הרי בסופו של דבר, כשהתקבלה החלטת הממשלה, אני חושב שזה היה מרשים מאוד לראות איך תוך ימים, אם אני לא טועה, יוסי, הייתה היערכות מאוד מרשימה לקבל את הבקשות ולטפל בהן.
עודד פלר:
היה, זאת אומרת, מהבחינה הזו אין טענות והאנשים שטיפלו בזה ראויים לכל שבח על העבודה שעשו, ואני יודע שהמשימה הזו הוטלה עליהם יחד עם עוד המון משימות שהממשלה והמשרד מטילים עליהם.
עודד פלר:
זאת אומרת, הם, ידיהם מלאות בעבודה, אני לא בטוח שהם מאושרים מכל דבר שהם עושים, מכל דבר שמוטל עליהם, אבל יש להם שטף של משימות והרבה מאוד וגם בזה הם נאלצו להתמודד.
עודד פלר:
בסופו של דבר זה נתקע, כשזה נתקע אצל הדרג הפוליטי ולשם צריך להפנות את הביקורת בעניין הזה.
עודד פלר:
אבל אני רוצה להתמקד בעניין שנוגע לעבודה.
ניצן הורוביץ:
נקודה חשובה מה שאמרת, ואני מצטרף לדברים האלה.
רוני בר-און:
כן, יש מודה כזאת, מכיוון שהשר לא בא ולא בא ראש הממשלה, אז מי נופל קורבן לטרף בדיונים כאלה?
רוני בר-און:
הפקידים.
רוני בר-און:
גם אם הם מנהלים הם עדיין אלה שמבצעים את המדיניות של שר הפנים ושל ראש הממשלה.
רוני בר-און:
נקודה.
עודד פלר:
הנקודה שאני בכל זאת רוצה לדבר עליה ובדבר הזה אני משוכנע דווקא שהדרג הפקידותי יכול לסייע מאוד, הוא בכל מה שנוגע בענייני עבודה.
עודד פלר:
תראו, יש איזה מן שעטנז של היתרים ואישורי עבודה וכן מותר וכן אוכפים ולא אוכפים.
עודד פלר:
זו לא דרך לעשות את הדברים.
עודד פלר:
אנשים לא יכולים להסתובב עם אישור שהם הגישו הבקשה ולסמוך על איזו אמירה כללית שנאמרה פה בדיון, בפרוטוקול שאותה אנחנו נצטט, ואחרי זה ניתן להם מסמך של אגודה לזכויות האזרח ומוקד סיוע לעובדים זרים וילדים ישראלים, שיוסי אמר בדיון של ועדת עובדים זרים, שבעצם לא יאכפו את זה.
עודד פלר:
עכשיו לכו תמצאו עם זה עבודה.
עודד פלר:
זה לא, ככה לא פותרים דברים.
עודד פלר:
אנשים מסתובבים עם מסמכים שלנו, כאלה שהמדינה הצהירה בפני הבג"ץ, שאם הם מבקשי מקלט, גם אם כתוב להם על ההיתר שהם לא רשאים לעבוד אז זה בסדר, לא יאכפו.
עודד פלר:
מעסיקים לא יודעים, מעסיקים לא יכולים להתמודד עם עשרות מסמכים שאומרים כל מיני דברים, וכשהם שומעים בתקשורת שאסור לעבוד, וג'ינגלים שאומרים להם שיקנסו אותם ומי יודע מה עוד יעשו להם, זו לא דרך לפתור את זה.
עודד פלר:
אם אדם, אם המדינה לא מתכוונת לאכוף איסור עבודה, צריך לומר את זה במפורש ואדם צריך להסתובב עם אישור פשוט מהרשות, גם אם זה לא אישור עבודה פורמאלי, כי עדיין לא הוחלט לתת אישור עבודה פורמאלי.
עודד פלר:
לא יכול להיות כתוב שם שאסור לעבוד ואז להצהיר לתקשורת שכן מותר לעבוד.
עודד פלר:
צריך להיות כתוב שם שמותר לעבוד או שלא יאכפו.
עודד פלר:
אדם מחזיק את ההיתר הזה, יכול לעבוד בישראל ולא ייאכף עליו איסור עבודה, הוא לא זקוק להיתר, הוא לא זקוק לאישור.
עודד פלר:
המעסיק שלו לא צריך לקבל היתר מהמדינה, לא צריך את כל הפרוצדורה המורכבת כי הדברים האלה, כשזה מגיע לרמת השטח, אנשים מאבדים את מקומות העבודה שלהם, מעסיק לא רוצה לסתכן.
עודד פלר:
תודה רבה.
ניצן הורוביץ:
תודה לך עודד.
ניצן הורוביץ:
משרד החינוך, בבקשה.
יהודית קדש:
אני מנהלת את האגף לחינוך יסודי, במינהל הפדגוגי במשרד החינוך.
יהודית קדש:
אני רוצה להמשיך את הדברים שלך.
יהודית קדש:
אנחנו מדברים על מערכת החינוך, אנחנו - - -
ניצן הורוביץ:
נעים מאוד.
יהודית קדש:
אני הבטחתי לייצג את משרד החינוך בדיון הזה, ואני שמחה על ההזדמנות.
ניצן הורוביץ:
ברוכה הבאה.
יהודית קדש:
מערכת החינוך מאוד מקפידה על היישום של שילוב תלמידים מתוך בתי הספר, גם מבחינה חינוכית גם מבחינה ערכית וגם מבחינה לימודית.
יהודית קדש:
לא נמנעים מהם משאבים שעתיים, אם אנחנו מדברים על יישום 'אופק חדש' השעות הפרטניות מגיעות להם והם מקבלים אותם בהתאם לצרכים.
יהודית קדש:
כל המשאבים האחרים שניתנים למערכת החינוך ניתנים גם לתלמידים האלה, ללא שום הבדל, ללא שום יוצא דופן.
יהודית קדש:
אנחנו, כמובן, נמשיך ליישם את כל ההחלטות שתתקבלנה.
ניצן הורוביץ:
תודה רבה.
דב חנין:
איך זה קורה שמשרד החינוך הוא נקודת אור כזו במציאות כל כך חשוכה.
דב חנין:
איפה משרד הבריאות, משרד הרווחה?
דב חנין:
כל הכבוד לכם.
דב חנין:
אני באמת אומר את זה, גם גברתי לאנשי המשרד ולצוות המשרד וגם לשר, אתם פה מובילים משהו.
ניצן הורוביץ:
לא, אני רוצה להגיד פה, משרד הבריאות דווקא אולי פחות.
ניצן הורוביץ:
משרד הרווחה, זה יותר מוקד לביקורת, כי מבחינת משרד הבריאות אפשר ללכת לטיפות חלב, זה פתוח, זה פחות קריטי.
ניצן הורוביץ:
אבל תודה.
ניצן הורוביץ:
אנחנו רושמים לפנינו את הדברים.
ניצן הורוביץ:
כן, נשמע עכשיו תגובות של משרד הפנים ואז כל אחד יחשוב האם בכל זאת מישהו רוצה להגיד משהו ולא ניתן לו, אז אני אאפשר בסוף.
ניצן הורוביץ:
יוסי אתה רוצה להתייחס כאן לכמה נקודות שעלו?
דב חנין:
אתה יכול להסתפק ולומר שאתה תלמד מדרכו של משרד החינוך.
ניצן הורוביץ:
לא, למה?
ניצן הורוביץ:
לא, אנחנו מכבדים את אנשי משרד הפנים ויוסי פה שותף בועדה הזו כמעט מדי שבוע ואנחנו תמיד שומעים בקשב את מה שיש לו להגיד, אז אני מבקש.
ניצן הורוביץ:
יוסי, בקשה.
יולי יואל אדלשטיין:
אני לא רוצה להתייחס באופן פרטני רק אני אומר באופן כללי.
יולי יואל אדלשטיין:
הייתה החלטת ממשלה, כפי שחבר הכנסת בראון ציין אותה בפעם הקודמת ועכשיו, 80% - 90% מהפונים קיבלו את המעמד.
יולי יואל אדלשטיין:
בסופו של יום נשארו עוד עשרה או חמש עשרה אחוז שלא קיבלו את המעמד, לצערי הם לא יצאו את מדינת ישראל על פי דין, נשארו עד היום.
יולי יואל אדלשטיין:
נראה לי שהמקרה של אוולין הוא אחד כזה.
יולי יואל אדלשטיין:
שנת 2006 לא הייתה קריטריונית, אבל המשפחה החליטה להישאר שלא כדין, והגענו עד היום.
יולי יואל אדלשטיין:
אותו דבר יקרה גם היום, בהחלטה הזאת שאנחנו ניתן למאתיים חמישים, מאתיים שמונים, שלוש מאות, באמת לא משנה, בסופו של יום יש כאלה שלא הגישו, שהם לא קריטריונים ויש כאלה שהם הגישו והם ייענו בשלילה.
יולי יואל אדלשטיין:
אני מבקש פה, מהשולחן הזה ומכל הנוכחים פה, מי שלא קביל ומי שלא זכאי אצטרך לבקש ממנו יפה לצאת.
יולי יואל אדלשטיין:
כי אחרת, אנחנו נחזור בעוד חמש שנים, בעוד ארבע שנים לאותה סאגה שיגידו, אנחנו כבר פה והתרגלנו והתרגלנו.
יולי יואל אדלשטיין:
ולכן רבותי, יש החלטת ממשלה, צריך לכבד אותה.
יולי יואל אדלשטיין:
מי שזכאי יקבל ומי שלא זכאי יתבקש לצאת, עם כל הצער והכאב רבותי, אי אפשר לעשות, כל אחד יעשה דין לעצמו.
יולי יואל אדלשטיין:
לא יכול להיות דבר כזה, שכל אחד יחליט אם זה מתאים לו או לא מתאים לו.
יולי יואל אדלשטיין:
מישהו חושב שאתם מחוקקים, אז תחוקקו חוק אחר שיתנו לכולם.
יולי יואל אדלשטיין:
אבל כרגע זו המדיניות, זו החלטת הממשלה, זה החוק וצריך לכבד אותו .
יולי יואל אדלשטיין:
לא כל אחד עושה פה דין לעצמו.
ניצן הורוביץ:
יוסי, ביחס לנקודות שעלו, קודם כל סיפור העבודה לממתינים.
ניצן הורוביץ:
זה, אני חושב דבר שעלה כאן מאוד חזק.
ניצן הורוביץ:
היועץ המשפטי רוצה להתייחס?
דניאל אילון:
זו באמת אחת התוצאות של ההתמשכות של ההליכים, ואנחנו מסכימים לחלוטין שזה מצב שאיננו רצוי, אנחנו מצד שני לא היינו רוצים להגיע למצב, שעצם הגשת הבקשה תהווה רישיון עבודה ואז אתה מטפל שוב במספר לא הגיוני של בקשות.
דניאל אילון:
המציאות שנוצרה, של זמן הטיפול הממושך, הביא לכך, שכפי שאמרתי קודם, אנחנו לא נאכוף את ההעסקה בעניין הזה עד שייצאו התשובות הסופיות של מי שהגישו בקשות וטרם נענו.
ניצן הורוביץ:
אוקי.
ניצן הורוביץ:
כן, רק אילן אולי שנייה.
ניצן הורוביץ:
פה מישהו נוסף מעוניין להתייחס?
רעות כ"ץ:
אפשר הערה?
ניצן הורוביץ:
בבקשה.
רעות כ"ץ:
בקשר למה שנאמר על משרדי הבריאות והרווחה, אנחנו חושבים שיש כאן כן תפקיד גם למשרדים החברתיים.
רעות כ"ץ:
כל עוד שהדברים מעוכבים במשרד הפנים וכל עוד שאנשים עדיין סובלים ממצבים קשים ביום יום שלהם, אז יש כאן תפקיד גם למשרד הבריאות וגם למשרד הרווחה וללחוץ, להיכנס בפער הזה, לפחות לזרז גם את מתן התשובות לאנשים שעדיין אין להם תשובות.
רעות כ"ץ:
וגם למשל לדלג על תקופת ההמתנה.
רעות כ"ץ:
אני לא יודעת אם למשל, חולת הסרטן שדיברנו עליה קודם, נמצאת ברשימת המאושרים.
ניצן הורוביץ:
ביקשתי שתעבירו לי את הפרטים.
רעות כ"ץ:
כן, אבל, אבל לפחות במקרים האלה שידלגו על כל הבירוקרטיות.
אירית באומן:
משרד הבריאות יכול לזרז את תקופת ההמתנה של חצי שנה, לזכות לקופת חולים.
אירית באומן:
אנחנו מבקשים במקרים האלה, של החולים הקשים, לוותר על תקופת ההמתנה.
ניצן הורוביץ:
יש לנו בועדה הזו בכלל עניין עם משרד הבריאות, סיפור ועדת חורב שאתם מודעים לו, אנחנו במעקב אחר העניין הזה, אני מקווה שזה יהיה בקרוב.
רותם אילן:
קצר, להבדיל מפעם קודמת אני מבטיחה.
ניצן הורוביץ:
בסדר, אין בעיה.
רותם אילן:
חשוב לי להגיד, שאם במקרה ייווצר מצב שיהיה פה עוד ילדים כמו אוולין, שיישארו וייאלצו גם הם לקבל מעמד עוד כמה שנים, אני כל כך מברכת על כך, באמת, אמן, שיהיה עוד כמה ילדים כאלה שנצטרך לתת להם מעמד.
רותם אילן:
בואו נזכור, מאז שהוחלט על גירוש הילדים, שר הפנים עצמו העניק אשרות עבודה לשלושים וחמישה אלף מהגרים חדשים לבוא למדינה, אז לא אני לא בטוחה שתשע מאות הילדים שעכשיו רוצים לגרש אותם, זאת באמת הבעיה.
ניצן הורוביץ:
אוקי, אילן גילאון.
אילן גילאון:
אחרי שכל העולם ואשתו, ואני אומר תרתי משמע כל העולם ואשתו, התערבו בעניין הזה, זאת אומרת שאני בגדול מסכים למה שיוסי אדלשטיין אומר כאן, אנחנו צריכים לקבוע את המדיניות.
אילן גילאון:
אבל, גם אי האכיפה מבחינת
אילן גילאון:
כם היא ממש לא מדיניות בתחום של העבודה.
אילן גילאון:
אני רוצה להגיד משהו מהתחום האפור, שהתחיל לומר את הדברים האלה חברי, חבר הכנסת דב חנין לגבי 'יחידת עוז'.
אילן גילאון:
מר יוסי אדלשטיין, יש דברים שאתם לא מוכרחים לעשות את זה כך, באופן, בוא נדבר קצת על האופן, בשעות שאתם עושים, את מי שאתם לוקחים, זה לא חייב להיות כזה.
אילן גילאון:
נניח שהבקשה הזאת תצא, שאנחנו נקיים את החוקים, אני רוצה לבקש מכם בקשה אחרת, אל תעשו מעצרי פתע.
אילן גילאון:
תודיעו לאנשים לפני שהם מגורשים, כדי שיהיה להם זמן - - -
יולי יואל אדלשטיין:
אני מודיע לך עכשיו, שייצאו עכשיו.
אילן גילאון:
לא.
יולי יואל אדלשטיין:
חבר הכנסת גילאון, אני אומר לך פה על השולחן, אני לא רוצה לעצור אף אחד.
אילן גילאון:
מר יוסי אדלשטיין, אותם מקרים שדיברנו, אני באתי לבקר שני מקרים אצלך בבית הכליאה, באותו מתקן מסורבים שעצרתם באותו בוקר בשעה חמש בבוקר.
אילן גילאון:
על מה אתה מדבר איתי?
אילן גילאון:
מה זה אתה לא רוצה ?
אילן גילאון:
אתה הודעת להם קודם שהם עומדים להיות עצורים?
אילן גילאון:
שאמא לוקחת את הילדה שלה לגן הילדים למסיבה והיא מבקשת מ'יחידת עוז', סלח לי - - -
יולי יואל אדלשטיין:
אני לא רוצה לעצור אף אחד, שייצאו לבד.
אילן גילאון:
אתה כאילו לא מבין מה אני מדבר איתך?
יולי יואל אדלשטיין:
אני מבין, אתה גם לא רוצה- - -
אילן גילאון:
אתה יכול להודיע לאנשים מראש.
אילן גילאון:
איזה צורה יש לדבר הזה, שאמא יוצאת עם הילדה שלה לגן הילדים ו'יחידת עוז' תופסת אותה ברחוב ואז היא מבקשת שהיא רוצה לפחות, כי אנשים ממתינים לה בגן, ילדים, שתחלק את העוגה ואתם לא מסכימים לה ואתם מביאים אותה לתוך מתקן המסורבים, זה האופן.
אילן גילאון:
בעניין הזה, אין לי טענות אליך כפקיד.
אילן גילאון:
באופן שאתה מבצע את זה, יש לי, ועוד איך יש לי טענות.
אילן גילאון:
אז הוא אומר, אל תתלהב.
אילן גילאון:
תתלהב, אבל לא פחות, אתה יכול לאכול בשר חזיר אתה לא חייב ללקק את האצבעות, לזה אני מתכוון, אם הבנת או לא.
אילן גילאון:
זאת בקשתי אליך, אם אתה, אם היא נשמעת בלשון בקשה או אחרת.
אילן גילאון:
זה כן הקטע האנושי שלך, כן הייתי רוצה שכל אחד יידע, שבוע שבועיים מראש, שאתה עומד לתפוס אותו ולגרש אותו, כדי שיהיה לו ספק, שיהיה לו זמן לגשת לעורך דין להתייעץ וכו'.
אילן גילאון:
כשאתם מביאים אותם לשבעים ושתיים שעות, על מה אתם מחתימים אותם בתא המעצר שם?
אילן גילאון:
על כך שאין להם שום טענות והם רוצים מרצונם לצאת.
אילן גילאון:
מדוע?
אילן גילאון:
ומה אתם מסבירים להם?
אילן גילאון:
כי אחרת לא תוכלו לעזור להם, במה, ביציאה, בכרטיס היציאה, באריזה?
אילן גילאון:
כי כל אדם כזה, בסופו של דבר נאנס ומוכרח על ידכם, הוא נכפה עליו לצאת כאילו מרצונו, הוא לא יוצא מרצונו.
אילן גילאון:
זה אני מוכרח להגיד לך, מתוך עדות של אנשים שישבו שם, ששניהם איבדו את הוויזה שלהם, את אשרת השהייה שלהם, בגלל שנכנסו להריון.
אילן גילאון:
לא הייתה שום סיבה אחרת.
אילן גילאון:
אז בעניין הזה, באופן, יש לי טענה אליך ואליכם.
אילן גילאון:
לא נפרט עוד כמה מתקן כליאה פתוח לאנשים שבאים שם וכו' כי כבר דשנו ודנו בנושא הזה והיחידה שלך כבר קיבלה את המסקנות שלה.
אילן גילאון:
הנציג שלכם אמר, שאתם מחילים על עצמכם את כל התנאים ששב"ס מקבל על עצמו.
אילן גילאון:
אז לכן אל תדברו איתי על מתקן מסורבים, אתם שב"ס לכל דבר ועניין, לפחות תודו בכך.
ניצן הורוביץ:
יוסי, אתה רוצה להגיב?
יולי יואל אדלשטיין:
לא, אני לא רוצה,מה שנקרא, "לרדת לרמה הזו".
אילן גילאון:
תודה רבה לך, אני מודה לך שאתה לא יורד לרמה שלי.
ניצן הורוביץ:
טוב, חבר'ה אני אגיד כמה מילים לסיכום.
ניצן הורוביץ:
קודם כל, הועדה מברכת על מתן התשובות לחלק מהבקשות וקוראת לסיים את ההליך וליידע את כל שאר המשפחות בהקדם האפשרי.
ניצן הורוביץ:
שמענו כאן מה ההשלכות של העיכוב הנמשך.
ניצן הורוביץ:
הועדה רושמת לפניה את הבהרות משרד הפנים, שהמשפחות יקבלו הודעה באופן פרטני ומומלץ, אני גם מצטרף להמלצה הזאת, שמשרד הפנים ישתף פעולה עם ארגוני הסיוע באיתור המשפחות.
ניצן הורוביץ:
לדעתי זו עשויה להיות הדרך הטובה ביותר.
ניצן הורוביץ:
כמו כן, הועדה רושמת לעצמה את הודעת משרד הפנים, כי לא נעצרים ולא ייעצרו אנשים מקרב הממתינים.
ניצן הורוביץ:
הועדה קוראת לשקול מתן הגשת בקשות על ידי ילדים נוספים, שעונים לקריטריונים כיום על פי, מה שנקרא, הילכת בראון, מהפעם שעברה וגם להקפיד על מתן זכות נאותה להגיש ערער.
ניצן הורוביץ:
שתי נקודות קריטיות שעלו כאן בצורה מאוד חזקה.
ניצן הורוביץ:
אפשרות לעבודה לממתינים.
ניצן הורוביץ:
האנשים האלה צריכים לאכול, הילדים שלהם צריכים לאכול, הם בני אדם.
ניצן הורוביץ:
מתן שירותי רווחה לילדים הללו, זו נקודה קריטית.
ניצן הורוביץ:
אנחנו נפנה למשרד הרווחה בעניין הזה.
ניצן הורוביץ:
ילד הוא ילד, יהא מעמדו אשר יהא והוא באחריותנו.
ניצן הורוביץ:
לסיכום, חברות וחברים, אנחנו צריכים לתת את הדעת על הצורך להכיר בזכות לחיי משפחה של עובדים זרים ולהסדיר אותה.
ניצן הורוביץ:
הכרה בזכות לחיי משפחה, כפי שצוין בהחלטת בג"ץ, אין פירושה זכויות של קבע בישראל, אבל לא תיתכן, לא ייתכן להמשיך בתפיסה הקיימת של הבאת עוד ועוד זרים מצד אחד, ושלילה של זכות היסוד לחיי משפחה.
ניצן הורוביץ:
זה פשוט דברים שהם סותרים אחד עם השני, אחד את השני, ואנחנו רואים כאן את התוצאות.
ניצן הורוביץ:
ואני אגיד כאן משהו שאני אומר בהרבה דיונים של הועדה הזאת, שקביעה של מדיניות הגירה, חקיקת חוק הגירה עשויות לתרום באופן משמעותי לסיום העיוות המתמשך הזה ולפגיעה באוכלוסיות הזרים בישראל ולתלויים בהם ואני אוסיף, וגם לחברה הישראלית.
ניצן הורוביץ:
אז אני רוצה להודות לכל מי שבא, ואני מקווה שגם בעקבות הדיון הזה וההחלטה של משרד הפנים יחול שיפור, ושאנחנו נראה אותו כבר בשבועות הקרובים ושנקבל פחות תלונות ופחות ביקורת.
ניצן הורוביץ:
אני מודה לכל מי שבא, מברך את כולכם ביום טוב, הישיבה נעולה.
ניצן הורוביץ:
צהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
ניצן הורוביץ:
אני מקבל בברכה, את מנכ"לית המוסד לבטוח לאומי, אסתר דומיניסיני שנענתה להזמנתנו ובאה לישיבת הועדה לעובדים זרים.
ניצן הורוביץ:
המוסד לבטוח לאומי הוא אחד מגורמי המפתח המשמעותיים בטיפול בבעלי צרכים סיעודיים ולמעשה, כל זמן שבעל הצרכים הסיעודיים המוכר לפי חוק סיעוד או כנכה הנמצא בקהילה, הוא מקבל שירותים מן הבטוח הלאומי.
ניצן הורוביץ:
הבטוח הלאומי אחראי על הקיצבאות שניתנות לנכים וסיעודיים, הן בכסף והן בשירותים במקרה של זכאֵי קיצבת סיעוד.
ניצן הורוביץ:
נושא הבטוח הלאומי, כגורם במערך טיפול בבעלי צרכים סיעודיים, נדון פעמים רבות בוועדה הזו.
ניצן הורוביץ:
הועדה רואה את הבטוח הלאומי היום כגורם מרכזי שבאמצעות שינויים בעבודה שהוא עושה היום ניתן יהיה להגיע להישגים משמעותיים, הן באופן שבו זכאי גימלת סיעוד ונכים מטופלים בישראל והן באופן העסקתם של עובדים בענף הסיעוד.
ניצן הורוביץ:
יחד עם זאת, ואומר זאת כבר עכשיו, לדעת הועדה, הפתרון לבעיית מימון הטיפול הסיעודי הוא באמצעות הגדלת מס הבריאות והקצאה ייעודית של ההפרשה הנוספת לטובת בטוח סיעודי.
ניצן הורוביץ:
עד – ואם – שזה יקרה, יש מקום למספר שיפורים בטיפול של הבטוח הלאומי שניתן כיום.
ניצן הורוביץ:
קודם כל, הקיצבה שמעניק היום בטוח לאומי לא מספיקה לחלק לא מבוטל מבעלי הצרכים הסיעודיים – זקנים או נכים.