GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב כץ: רובם נמצאים בדרום תל-אביב, מיעוטם, כ-6,000 באילת, מספר אלפים באשדוד, מספר אלפים בפרדס כץ ועוד כ-1,000 בערד.
יעקב כץ: פחות או יותר אלה הנתונים ויש לנו גם בירושלים, בנתניה ובמקומות אחרים.
יעקב כץ: הבעיה הזאת היא בעיה לאומית מספר אחת.
יעקב כץ: רונית, אל תכעסי, אבל כיוון שאני יו"ר הוועדה לעובדים זרים והיועץ המשפטי ויינשטיין ביקש מהפרקליט הראשי לחקור העסקת עובדת זרה בביתו שלא כחוק.
יעקב כץ: אני קורא לו מפה להשעות את עצמו עד גמר החקירה בגין "קשות עצמך תחילה", "בדרך שאדם מודד מודדים לו".
יעקב כץ: רק אחרי שיתברר שהוא לא מעורב ולא קרה שום דבר, הוא יחזור לתפקידו.
יעקב כץ: בבקשה, חברת הכנסת תירוש.
רונית תירוש: אני חייבת לומר שאני מאוכזבת אבל לא מופתעת, ממה שאני רואה כאן היום.
רונית תירוש: אני לא רואה כאן חברי כנסת, אני לא רואה כאן מצלמות, למעט השידור הישיר שהוא ראוי וחשוב.
רונית תירוש: אין פה את כל הכתבים שבדרך-כלל עטים.
רונית תירוש: זאת לא הפגנה ואמור להתקיים כאן דיון מושכל וזה לא מעניין את אף אחד.
רונית תירוש: מה שמעניין זה אם יש הפגנות ויש התלהמות ויש פוטנציאל לכותרת בעיתון של "הנה אנחנו הגזענים", עוד הלקאה עצמית עלינו ועל התנהגותנו.
רונית תירוש: אני באמת מאוכזבת כי מדובר בבעיה קשה מאוד שיכולה להשפיע על כל אחד ואחת מאיתנו, לא משנה היכן אנו גרים.
רונית תירוש: כמובן שככל שאנחנו גרים באזורים מוחלשים, פריפריה גיאוגרפית או פריפריות בתוך הערים הגדולות, כמו שכונות דרום תל-אביב, אלה בוודאי ייפגעו ראשונים.
רונית תירוש: אבל, ההשלכות יכולות להיות גם במקומות הבילוי, באופן לא פרלמנטארי, של ה"צפונבונים".
רונית תירוש: זה מכעיס אותי כי זה לא מעניין אותם.
רונית תירוש: יותר מעניין אותם לבוא ולכתוב ולהכות את אלה שמרימים קול צעקה ובצדק.
רונית תירוש: אני רוצה לדבר בשם תושבי השכונות שנפגעים כתוצאה מהתרשלות ומחוסר עניין של הממשלה ושל גורמי השלטון במה שקורה ביום יום.
רונית תירוש: אני רוצה להביע את צעקתם ואומר במה הדברים אמורים.
רונית תירוש: אני מכירה ומוקירה מקרוב את שכונת התקווה ואת שכונות דרום תל-אביב.
רונית תירוש: ניהלתי בית ספר בדרום מזרח העיר, את עירוני ט'.
רונית תירוש: רבים מבוגרי בית הספר הם תלמידי והם באים משכונות הדרום.
רונית תירוש: אני מאוד מאוד מעריכה את הערכים שלהם, את הסובלנות שלהם, את אמות המידה המוסריות שלהם ואת היכולת שלהם לחבור ולהתחבר לפשוטי עם.
רונית תירוש: אף אחד לא יכול להאשים אותם בהתנשאות או בגאווה יתרה ובוודאי לא בגזענות.
רונית תירוש: אני בדיוק יודעת מה מוצאם, מאין הם באים וגם שהם קלטו במשך השנים האחרונות גם עולים מחבר העמים.
רונית תירוש: אני קלטתי בבית הספר מאות ואולי אלפים של תלמידים גם מחבר העמים וגם ממקומות אחרים.
רונית תירוש: הקליטה בקהילה היתה יוצאת מן הכלל וזאת בזכות הפתיחות, החמימות, הדלתות הפתוחות.
רונית תירוש: שם אין את ההסתגרות הזאת של כל משפחה לעצמה.
רונית תירוש: שם יש את העזרה ההדדית ואת הערבות ההדדית ולא משנה מה צבעו של השכן ומאיפה מוצאו.
רונית תירוש: זאת קהילה חמה ואפשר רק לקנא בי שניהלתי בית ספר כל-כך גדול אבל כל-כך משפחתי.
רונית תירוש: היו לי 2,500 תלמידים בבית הספר.
רונית תירוש: זה היה ונותר אחד הגדולים בארץ, בוודאי בעיר תל-אביב יפו.
רונית תירוש: הרגשתי שאני מנהלת משפחה בגלל האופי המיוחד, בגלל התרבות והמנטאליות הכול-כך מיוחדים למקומות הללו.
רונית תירוש: לבוא ולקרוא בעיתונים למחרת, שבגלל הפגנה מוצדקת שהם עשו, כשהם בעצם כועסים על המדינה שלא נותנת את המשאבים כדי לשלב את האוכלוסייה הזאת ודומיה בצורה הוגנת ובצורה שלא תפגע לא במשתלבים ולא במשלבים.
רונית תירוש: כלומר, גם תושבי המקום זכאים למינימום של משאבים על-מנת להתמודד עם מה שהם עומדים מולו ולא כך הוא הדבר.
רונית תירוש: במעט שבדקתי, משטרת ישראל ולצורך העניין מחוז יפתח שמנהל את כל הפעילות המשטרתית במקום, לא נוסף שם ולו תקן אחד של שוטר, בוודאי לא תקציבים.
רונית תירוש: אולי הם צודקים, אולי המדינה צודקת כי היא לא מכירה את האנשים הללו.
רונית תירוש: אין להם פנים, אין להם תעודת זהות, הם לא קיימים, הם אוויר.
רונית תירוש: הם לא מוכרים על-ידי רשויות השלטון למיניהם, הם לא רשומים במשרד הפנים שלנו,הם לא אזרחים, הם לא תושבים.
רונית תירוש: אולי יש איזו אשרה אבל אני לא יודעת בדיוק מה עלה בגורלה.
רונית תירוש: אז למה שיקצו?
רונית תירוש: אין בסיס נתונים, אין נתונים אז למה שיקצו משאבים?
רונית תירוש: נהדר, שיפלו על תושבי השכונות ואלה יתמודדו עם זה.
רונית תירוש: אחר-כך גם אפשר לבוא בכותרת ולומר: רבותיי, שלא יעזו בכלל להתלונן כי אם הם מתלוננים אנחנו יכולים לצבוע אותם כגזענים.
רונית תירוש: זאת צביעות.
רונית תירוש: זאת צביעות של השלטון, זה כישלון של השלטון.
רונית תירוש: האמינו לי, מזל של השלטון הזה שמדובר בשכונת התקווה.
רונית תירוש: אם זאת היתה שכונת אחרת, זה לא היה נגמר בהפגנה חד פעמית.
רונית תירוש: זה היה נגמר בסגירת צירים, בשריפה של צמיגים, בעלייה לרגל כאן לבית המחוקקים, ובעיקר למשרדי הממשלה ולראש הממשלה.
רונית תירוש: זה לא היה נגמר כך.
יעקב כץ: זה בדרך לשם.
רונית תירוש: אני לא יודעת מה בדרך לשם.
רונית תירוש: אני יודעת מה ראיתי ואני אומרת שאני מסירה את הכובע.
רונית תירוש: זאת היתה הפגנה ברישיון, זעקו את זעקתם, אבל מאותו רגע ואילך כל אחד תפס את הכותרת שלו, עיתוני הבוגר, עיתוני הלילה, השדרנים ברדיו למיניהם, הצלמים למיניהם וזהו נגמר.
רונית תירוש: את אף אחד זה יותר לא מעניין, הם עשו את שלהם.
רונית תירוש: הם גם לא ירצו למחזר את זה כי זה כבר לא יעשה כותרת.
רונית תירוש: בושה וחרפה, בושה וחרפה למדיה במדינת ישראל, שהיא ששה להגן על כל אחד אבל לא על אזרחיה שלה, לא על תושבי ה עיר תל-אביב או ספציפית דרום העיר תל-אביב.
רונית תירוש: בושה למדיה, בראש ובראשונה בושה למשרדי הממשלה שלא נותנים את המשאבים ובראשם כמובן ראש הממשלה ושריו.
רונית תירוש: אני אומרת את זה בכאב רב.
רונית תירוש: לא יכול להיות שבשכונה הזאת יסתובבו אנשים ללא פנים, שהם באים ממנטאליות ומתרבות שונה.
רונית תירוש: אני לא רוצה לומר מעבריינות, אני אגיד ממנטאליות ומתרבות שונה.
רונית תירוש: רבותיי, הם נטל על האוכלוסייה הזאת.
רונית תירוש: אם תלכו לבית ספר הירדן, תיראו כמה ילדים משתלבים שם, שהופכים להיות קבוצת הרוב ואין להם את הכלים המינימאליים להשתלב בכיתה.
יעקב כץ: ב"רוגוזין" הם כבר רוב.
יעקב כץ: גם ב"ירדן" הם הרוב.
רונית תירוש: זה הכול אוחד שם, הם עשו מזה מגן ילדים עד כיתה יב'.
רונית תירוש: בדרך-כלל משרד החינוך לא מכיר בפורמטים כאלה, אבל זה נוח, את כולם לנקז לשם.
רונית תירוש: זה מן משפך כזה ששופך את כולם לשם.
רונית תירוש: שתתמודד המנהלת המסכנה, שאגב עושה עבודה יוצאת מן הכלל.
רונית תירוש: שהיא וצוות המורים שלה והעובדים שלה והיועצות שלה, שהם יתמודדו.
רונית תירוש: מה הם מקבלים?
רונית תירוש: כתף קרה.
רונית תירוש: אני לא מדברת על ההנחיות של משרד הפנים, הרדיפה ומשרד הפנים.
רונית תירוש: אני לא נכנסת לזה, זה לא הדיון.
רונית תירוש: אני מדברת אפילו על הבוגרים, על האבות והאמהות שלהם שמסתננים לכאן בדרך לא חוקית.
רונית תירוש: בעצם את כל מה שרצו להקים, את הגדרות הללו שרצו להקים בדרום הארץ על הגבול, הביאו את זה לתוככי מרכז המדינה, לתוך העיר תל-אביב.
רונית תירוש: לבי לבי עם ראש עיריית תל-אביב.
רונית תירוש: ראש העירייה הזה ואנשיו ומסיל"ה וכל מי שנמצא שם, כולל המשטרה בעיר תל-אביב, כל אלה עושים כמיטב יכולתם אבל אף אחד לא נותן להם את המשאבים.
רונית תירוש: אני רוצה להקים קול צעקה מכאן.
רונית תירוש: אני מקווה שהשידור הזה יביא את הדברים לאוזניהם של הכתבים, של רזי ברקאי ואחרים שאותם אני שומעת כל בוקר בכל הרשתות בכל הטווח.
רונית תירוש: אני רוצה לשמוע מהם את זעקתם של התושבים, לא של הזרים.
רונית תירוש: לא את יפי הנפש האלה שכל הזמן מספרים לנו כמה אנחנו פוגעים במסתננים, זרים, עובדים זרים.
רונית תירוש: אני לא יודעת אם הם עובדים זרים.
רונית תירוש: האם הם קיבלו אשרות עבודה?
רונית תירוש: אני לא יודעת מי הם.
רונית תירוש: זאת הזעקה.
יעקב כץ: תודה שבאת, חבר הכנסת טלב אלסאנע, אני אתן לך מייד לדבר.
יעקב כץ: אמרת שאת לא רואה פה טלוויזיה.
יעקב כץ: אני רוצה לציין שהיו לנו הרבה ישיבות עם טלוויזיות, הרבה ישיבות עם הופעה של הרבה אנשים מהשכונות, כולל סיורים במקומות האלה והזעקה הזאת עולה לשמים מהמקום הזה כבר הרבה זמן.
יעקב כץ: באמת צריך שחברי כנסת יבואו לפה יותר אבל כל פעם שחבר כנסת מגיע הוא חושב שעד לאותו רגע לא היה שום דבר.
יעקב כץ: אני רוצה לחדש לך שיוסי אדלשטיין ואחרים פה משתתפים בהרבה ישיבות.
יעקב כץ: גם תמר השתתפה בהרבה ישיבות אצלנו, כמעט ללא גבול.
יעקב כץ: אני רוצה לומר דבר נוסף.
יעקב כץ: הרמטכ"ל אמר בוועדה חוץ וביטחון שזאת בעיה לאומית מספר אחת.
יעקב כץ: אני קראתי לזה טרור דמוגרפי.
יעקב כץ: למה קראתי לזה טרור דמוגרפי?
יעקב כץ: כי האלוף גלעד השתתף בישיבה ואמר שמיליון וחצי מסתננים בדרכם לישראל.
יעקב כץ: הכניסה לארץ היום עומדת בשנה על כ-18,000 ורובם מגיעים לתל-אביב.
יעקב כץ: אני נותן לך צפי שבתוך 5 שנים יהיו בתל-אביב למעלה מ-120,000-130,000.
יעקב כץ: הם יגיעו לדיזנגוף והם גם יגיעו לרמת אביב.
רונית תירוש: אם הם יגיעו לרחביה אז ראש הממשלה יתעורר.
יעקב כץ: יכול להיות.
יעקב כץ: אני אמרתי שמדינת ישראל צריכה להכריז על מלחמה.
יעקב כץ: שיש טרור דמוגרפי ו-20,000 אנשים נכנסים לארץ ללא רשות וללא רישיון ומטביעים אותנו.
יעקב כץ: יש פה מגמה, יש פה שיטה.
יעקב כץ: זה כמו ב"טיטניק", שהיא טובעת מצד אחד ומהצד השני אנשים רוקדים.
יעקב כץ: ממשלת ישראל היתה צריכה להכריז על מלחמה.
יעקב כץ: לגייס אוגדות ולהפסיק את הדבר הזה פעם אחת ולתמיד.
יעקב כץ: ברק ונתניהו נושאים באחריות לכך שהגבול הדרומי פרוץ.
יעקב כץ: אם הגדר היא כך ואם המכשול הוא כך, אם ייקח 5 שנים להקים את המכלאות או הערים שבונים, הכניסה תלך ותגבר.
יעקב כץ: היה צריך ראש הממשלה להכריז על מלחמה, את הדבר הזה לעצור.
יעקב כץ: לצערנו הדבר הזה לא קורה.
יעקב כץ: אנחנו ניתן רשות דיבור לאורח ואחר-כך לחבר כנסת.
יעקב כץ: תמר, חשוב לי לדעת על הטיפול שלך באנשים שמגיעים.
יעקב כץ: רואים אותך בטלוויזיה בכל הארץ.
יעקב כץ: אני רוצה שתספרי מה עובר על האנשים והילדים שמגיעים בדרכם ממצרים עד הגבול שלנו.
יעקב כץ: מה קורה להם?
יעקב כץ: אני רוצה שתספרי כדי שתזעז
יעקב כץ: עי את אמות הסיפים של מדינת ישראל ושל המדיה הישראלית ושל רשות השידור הישראלית, שידעו מה קורה לאנשים האלה בדרכם לארץ.
יעקב כץ: אני רוצה שתספרי לי מה סיפרו לנו האנשים והילדים כשהיינו אצלם בביקור.
יעקב כץ: תספרי לעם ישראל שידע פעם אחת מה קורה להם.
תמר שוורץ: שלום לכם.
תמר שוורץ: שמי תמר.
תמר שוורץ: יש לי את הזכות לנהל יחידת רווחה מופלאה של עירית תל-אביב שנקראת מסיל"ה שזה מרכז סיוע ומידע לקהילה הזרה.
תמר שוורץ: בהמשך למה שאמרה חברת הכנסת תירוש, לגבי ההתעלמות ושאין להם פנים ואין נתונים, אני מניחה שאמרת את זה בציניות.
תמר שוורץ: אני רצה להגיד שאכן אנחנו מרגישים את זה ברמה הלאומית, אבל ברמה העירונית, עירית תל-אביב היא העירייה היחידה שהחליט בהחלטה מושכלת ומתוך אמירה מאוד ברורה, עוד ב-1999 לא להפנות כתף קרה ולא לשכוח שבני אדם, גם אם הם חסרי מעמד חוקי, הם בני אדם.
תמר שוורץ: לכן היא הקימה את מסיל"ה.
רונית תירוש: תמר, זה טוב שאת משבחת את עיריית תל-אביב ושיבחתי אותה לפני דקותיים.
רונית תירוש: אבל, כשאני אומרת שאין להם פנים, אין להם פנים כלפי משרדי הממשלה.
רונית תירוש: זה בדיוק מה שאתם צריכים, את העזרה הזאת.
יעקב כץ: הממשלה מתעלמת.
תמר שוורץ: אני מסכימה איתך.
רונית תירוש: אין לי ויכוח עם העירייה ומזל שהעירייה עושה את מה שהיא עושה.
תמר שוורץ: אני יודעת שאמרת את המשפט הזה כלפי הממשלה ובציניות, ואנחנו גם מרגישים יחס של התעלמות ממשרדי הממשלה ולפעמים עוינות.
תמר שוורץ: ישנם ילדים בסיכון שאינם זוכים למענה.
תמר שוורץ: אני יכולה להגיד שהמשרד הממשלתי היחיד שאת השתייכת אליו, וחשוב להגיד את זה, אני מורידה בפניו את הכובע שנוקט מגמה של הכלה מוחלטת הוא משרד החינוך.
יעקב כץ: אבל רק בתל-אביב ולא באילת.
תמר שוורץ: יש חוק חינוך חובה.
יעקב כץ: באילת ובמקומות אחרים, כיוון שלא הגדירו אותם מעולם, בצדק אומר ראש עירית אילת:
יעקב כץ: כיוון שלא שאלו אותי אם להכניס אותם לפה ולא התארגנתי לזה, אף אחד לא פנה אלי, אני לא מכניס אותם למערכות בתי הספר שלי.
יעקב כץ: זה רק במקום אחד.
יעקב כץ: אני גם לא אגיד לך שאני בעד זה שיכניסו אותם לבתי הספר.
תמר שוורץ: יש אמנה בינלאומית לזכויות הילד.
רונית תירוש: תמר, ספרי לנו על הסבל של הילדים.
טלב אלסאנע: את צריכה לשחק את התפקיד שייעד לך יושב ראש הוועדה ואתה לא משחקת את התפקיד שהוא מייעד לך.
טלב אלסאנע: את מדברת לעניין עכשיו.
טלב אלסאנע: הוא רוצה שתדברי על תחום אחר, מה שהוא רוצה לשמוע.
יעקב כץ: כשמדובר בבני דודים שלך אתה לא רוצה לשמוע את זה?
טלב אלסאנע: אתה רוצה שהיא תמלא תפקיד ברור.
רונית תירוש: אני ביקשתי את הדיון.
רונית תירוש: הנושא של הדיון הוא להעלות על סדר יומה של הכנסת את הנושא של טיפול המדינה במסתננים לשכונות דרום תל אביב.
רונית תירוש: עד עכשיו סיפרת לנו את הטיפול שניתן בעיר.
רונית תירוש: אני יודעת מה קורה בעיר, אני מכירה ומוקירה ואף שיבחתי.
רונית תירוש: אני רוצה לדעת איך המדינה מטפלת ואם אתה חושבת שהיא מטפלת מצוין, אז אפשר לסגור את הישיבה ונלך.
תמר שוורץ: אני אשתמש במונח "מבקשי מקלט".
תמר שוורץ: תמיד היו כאלה אבל מסוף 2007 הם באמת במספרים גדולים.
תמר שוורץ: פתאום קיבלנו כמות גדולה מאוד של אנשים, בעיקר גברים אבל גם נשים וילדים ומשפחות.
תמר שוורץ: אני לא נכנסת לויכוח האם אנשים בורחים ממלחמות או שהם באים לפה כדי לחפש עבודה.
תמר שוורץ: לא אגזים אם אומר שרובם סובלים מתסמינים פוסט טראומטיים לפחות עקב הדרך הקשה שהם עוברים בדרך.
תמר שוורץ: הדרך לכאן כוללת הברחה על-ידי הבדואים בסיני.
תמר שוורץ: הברחה על-ידי הבדואים בסיני זאת חוויה מאוד מפוקפקת.
תמר שוורץ: זה גם התפרסם בתקשורת.
תמר שוורץ: הרבה פעמים הם נעצרים באמצע הדרך ואומרים: בואו נתקשר למשפחות שלכם ואם לא נקבל עוד כסף אתם נשארים פה, כלואים בשלשלאות.
תמר שוורץ: הם הופכים לעבדים של המבריחים.
תמר שוורץ: גם אם הדרך לא כוללת אחזקה כבן ערובה, היא תמיד כוללת מניעת מזון ושתייה.
תמר שוורץ: אם המוברחת היא אישה או נער - אנחנו מכירים 200 נערים מגיל 12 עד 18 שהגיעו לבד ללא משמורנים.
תמר שוורץ: הם ברחו מסיבות שונות וכמעט תמיד סובלים מסוגים שונים של התעללות ותקיפה מינית.
יעקב כץ: סוגים שונים של התעללות ותקיפה מינית.
יעקב כץ: אני רוצה שחבר הכנסת טלב אלסאנע, ישמע את זה.
טלב אלסאנע: אם הם סבלו מהתעללות בסיני אנחנו צריכים להתעלל בהם כאן?
יעקב כץ: אני רק אמרתי שעם ישראל צריך לשמוע שהבדואים בסיני שמובילים אותם, קושרים אותם בשלשלאות.
טלב אלסאנע: זה נושא הדיון?
טלב אלסאנע: נושא הדיון הוא התנהגות הממשלה כאן.
יעקב כץ: אני אגיע לממשלה אבל אני רוצה שעם ישראל ישמע.
טלב אלסאנע: זה בסיני ובכל מקום אחר.
טלב אלסאנע: גם בישראל יש פושעים כאלה.
יעקב כץ: אני יושב ראש הוועדה ואני רוצה לדעת באיזה מצב אנחנו מקבלים אותם פה.
טלב אלסאנע: לכן צריך להקל עליהם כאן, צריך לעזור להם כאן.
טלב אלסאנע: לא צריך להקשות עליהם, מספיק שהתעללו עליהם.
יעקב כץ: 100%.
יעקב כץ: תגיד אחר-כך את דבריך איך לקבל אותם כאן, בתל-אביב לא אצלך בכפרים וגם לא ביפו.
יעקב כץ: אצלך בכפרים אתה לא מקבל אותם.
יעקב כץ: אנחנו מקבלים אותם בתל-אביב.
יעקב כץ: תציע עוד מעט להעביר אותם אליך לכפרים.
יעקב כץ: אולי במיוחד את הנשים שנאנסו או את הילדים שנאנסו.
יעקב כץ: היא רק מספרת שנשים וילדים קטנים עוברים שלשלאות, אינוס והתעללות מינית בסיני.
תמר שוורץ: אני מספרת מה שאנשים מדווחים לי וגם אנשים מגיעים במצב פיסי מאוד קשה.
תמר שוורץ: כמובן שאין להם ביטוח רפואי והם נזקקים לעזרתו של ארגון "רופאים לזכויות אדם".
תמר שוורץ: יש הרבה מקרים של נשים שנכנסות להריון כתוצאה ממעשי האונס.
תמר שוורץ: הן מגיעות לכאן, או שהן בוחרות להפיל ואז אנחנו מסייעים להן.
תמר שוורץ: בית חולים וולפסון ואיכילוב מסייעים לנו בזה כי יש עלות כספית כבדה.
תמר שוורץ: כמובן הם מגיעים חסרי כל.
תמר שוורץ: יש נשים שבוחרות להמשיך ולגדל את הילד.
תמר שוורץ: שוב, היא באה לפה לבד, חד הורית.
תמר שוורץ: כמובן שהמקרים הם מאוד קשים.
תמר שוורץ: חשוב לזכור שאלה אנשים שבאים עם פער גדול מאוד מתרבות המערב.
תמר שוורץ: הדבר הראשון שחסר זה קורת גג ואוכל.
תמר שוורץ: גם לאחר שזה מסתדר אנחנו נתקלים בהמון בעיות.
תמר שוורץ: אנחנו עוסקים הרבה בהנגשה כפולה.
תמר שוורץ: מדוע כפולה?
תמר שוורץ: כי גם המערכת כאן לא תמיד יודעת לקבל אותם.
תמר שוורץ: אני אתן לכם דוגמה קטנה.
תמר שוורץ: בגלל הריכוז בדרום תל-אביב בבתי הספר, הוחלט לשים חלק מהילדים בבתי ספר בצפון תל-אביב.
תמר שוורץ: כמובן שאם הם גרים בדרום וצריכים להגיע לצפון תל-אביב אז הם צריכים הסעות.
תמר שוורץ: עשינו הסברות להורים.
תמר שוורץ: קודם כל הרעיון לרשום ילד לגן ילדים או בית ספר בחודש פברואר כאשר שנת הלימודים מתחילה בספטמבר.
תמר שוורץ: הרעיון הזה לאנשים שבאים מהקהילות האלה, נראה להם מופרך לגמרי.
תמר שוורץ: לנו זה נראה ברור אבל להם כל הבירוקרטיה המערבית זרה להם.
תמר שוורץ: אני מדברת על ילד שיתחיל ללמוד ב-1 ב ספטמבר והוא צריך להירשם ולקבל הסעות.
תמר שוורץ: עשינו אספה של ההורים להסביר להם.
תמר שוורץ: הם אמרו לנו: אנחנו פה בדרום תל-אביב, תציירו לנו מפה איפה בית הספר, והילד ילך ברגל.
תמר שוורץ: הרעיון שיש הסעה שהיא באה בזמן מסוים ואי-אפשר לפספס אותה, כל הדברים האלה הם מאוד מורכבים.
תמר שוורץ: נושא של חיסונים, הגעה לבית הספר, לבוש, מחברות.
תמר שוורץ: אלה ילדים שעברו דרך חתכתים, לפעמים ללא שום כל רקע לימודי או רקע לימודי מאוד דל.
תמר שוורץ: לפעמים הם שהו מספר שנים במחנות פליטים במצרים.
תמר שוורץ: בתי הספר באמת מתמודדים בגבורה.
יעקב כץ: היינו ב סיור וראינו את העבודה שאתם עושים.
תמר שוורץ: הילדים האלה מגיעים לכאן מערי החושך, ממקומות מאוד קשים ובאמת כל המערכת מתגייסת לסייע.
יעקב כץ: מה את חושבת שמדינת ישראל צריכה לעשות, בדברים שאת מטפלת?
תמר שוורץ: אני צריכה ממדינת ישראל שני דברים.
תמר שוורץ: קודם כל יש צורך במדיניות.
תמר שוורץ: קודם כל שיכירו, שיחליטו את מי משאירים את מי מרחיקים.
תמר שוורץ: את מי שמשאירים צריך מדיניות טיפול.
תמר שוורץ: אם האדם נשאר כאן צריך לטפל בו, הוא בן אדם.
תמר שוורץ: הדבר השני שנגזר ממדיניות זה תקציבים.
תמר שוורץ: למשל, שמשרד הרווחה יכיר בילדים בסיכון.
תמר שוורץ: אין הכרה, יש הכרה רק בילדים בסכנה, זאת אומרת ילדים שצריכים לצאת מהבית.
תמר שוורץ: שההכרה תהיה גורפת לכל משרדי הממשלה.
יעקב כץ: אני רציתי להודות לך משום שעשיתי סיור במקום שאתם נמצאים בו.
יעקב כץ: ביקרנו בגני הילדים ובבתי ספר יחד עם ראש העירייה.
יעקב כץ: באמת ראינו את הפעילות היוצאת דופן של עיריית תל-אביב.
יעקב כץ: אני יכול להבין את המסתננים שרוצים להגיע לארץ.
יעקב כץ: הבעיה שלנו היא שמדינת ישראל צריכה להסתכל בהסתכלות הכוללת.
יעקב כץ: את מסתכלת בהסתכלות הפרטנית.
יעקב כץ: יש הבדל בין הסתכלות פרטנית להסתכלות כוללת, איך מדינת ישראל או ממשלת ישראל צריכה לעצור את הגל הזה ולמנוע אותו.
יעקב כץ: לכשהגיעו ויש אנשים עם לב טוב ונשמה טובה והם מוסרים את הנפש, זה ראוי לכל הערכה.
יעקב כץ: בוודאי שהם לא אוויר, הם בני אדם.
יעקב כץ: צריך לדעת מה עושים איתם ואי-אפשר להתעלם מהעובדה שהאנשים נמצאים והם צריכים טיפול.
יעקב כץ: לכן בסיור מאוד התרשמנו מהעבודה היפה שלכם ומסירות הנפש שלכם וזה ראוי לכל הערכה, כפי שעם ישראל התנהג במהלך הדורות כלפי זרים.
יעקב כץ: חבר הכנסת טלב אלסאנע, בבקשה.
טלב אלסאנע: אני חושב שחברת הכנסת רונית תירוש יזמה דיון מאוד חשוב.
טלב אלסאנע: אני לא מקל ראש בנושא, אבל לדעתי לא צריך להתייחס לנושא מתוך התלהמות אלא בצורה עניינית.
טלב אלסאנע: האנשים האלה עזבו את המולדת שלהם לא בגלל שטוב להם אלא בגלל שרע להם.
טלב אלסאנע: הסבל שהם עברו מראה עד כמה הם מוכנים לקחת סיכונים בגלל שהמציאות שממנה יצאו היא עוד יותר גרועה.
טלב אלסאנע: לכן, לדעתי, כאן זה המבחן של החברה, איך היא מתייחסת לאחר.
טלב אלסאנע: בתקופה האחרונה, ללא קשר למסתננים, איך מתייחסים בחברה הישראלית לאחר.
טלב אלסאנע: הם רואים את זה בחולון לגבי האתיופים, הם רואים את זה בעמנואל לגבי הספרדים.
טלב אלסאנע: יש בעיה והמבחן של החברה זה איך היא מתייחסת לשונה.
טלב אלסאנע: אנחנו רואים את התגובות הקיצוניות כלפי הזרים.
טלב אלסאנע: התגובות צריכות להיות כלפי הממשלה.
טלב אלסאנע: דווקא העם היהודי שהוא היה זר בכל העולם זה המבחן שלו איך הוא מתייחס לזרים שמגיעים אליו.
טלב אלסאנע: גם אברהם אבינו שהגיע מעירק הגיע לכאן כזר.
יעקב כץ: אבל לא אנסו את הנשים שלו בדרך.
טלב אלסאנע: לידיעת
טלב אלסאנע: כם יש אנסים יהודים ויש אנסים ערבים, יש מכל קצוות העולם.
טלב אלסאנע: אנסים הם פושעים והם אנשים שצריכים להכניס אותם אחרי סורג ובריח.
טלב אלסאנע: כל מי שיודע על אנס שיודיע למשטרה.
טלב אלסאנע: אנחנו דורשים מהמשטרה שתגיש נגדו כתב אישום.
טלב אלסאנע: אנחנו נתבע מבית המשפט שיכניס אותו לבית סוהר למאסר עולם.
טלב אלסאנע: אבל אסור להכתים.
טלב אלסאנע: זאת מאפיה שמתפרנסת מהצרות של אחרים.
טלב אלסאנע: להסיט את הויכוח מבעיה של מדינה לארגון מאפיה, הקבוצה הזאת שמנצלת את המצוקות, אלה מאפיונרים שמרוויחים על חשבון אותם ילדים שהם מתעללים בהם.
טלב אלסאנע: אנחנו כאן מדברים על מדינה.
טלב אלסאנע: מדינה שהיא מחויבת לעקרונות מחויבת לכללים, מחויבת לגישה אחרת.
טלב אלסאנע: אם צריך להפגין ולמחות, תבואו ותפגינו מול משרד ראש הממשלה ואני אצטרף להפגנה שלכם.
טלב אלסאנע: מי שאמור לתת את המענה למצוקות זה לא אותם עובדים, אנשים שהתאכזר להם גורלם, אנשים שהם סובלים והם היה להם טוב הם היו נשארים.
טלב אלסאנע: אף אחד מאיתנו לא עוזב את הבית שלו בגלל שטוב לו.
טלב אלסאנע: הם עזבו בגלל שרע להם.
טלב אלסאנע: הגישה והתגובה, לדעתי, היא תגובה שמבישה.
טלב אלסאנע: אני לא בא בטענות לאמצעי התקשורת.
טלב אלסאנע: התקשורת היא הראי שהעמיד בפנינו, וראינו את הפנים, כאשר יוצאים בקריאות שהן מבישות.
טלב אלסאנע: אדם נבחן בכוסו, בכעסו ובכיסו.
טלב אלסאנע: בכעס הזה היה כעס אז זה נבחן בכעס.
רונית תירוש: על מה אתה מדבר?
רונית תירוש: אתה מגנה את ההפגנה בשכונת התקווה?
טלב אלסאנע: אני חושב שההפגנה היתה צריכה להיות מול משרד ראש הממשלה.
רונית תירוש: בסדר, אבל ההפגנה בשכונת התקווה לא היתה ראויה ובמקומה?
רונית תירוש: הצעקה של התושבים?
טלב אלסאנע: אם הם היו מפגינים מול משרדי הממשלה הייתי מפגין איתם והייתי בא איתם.
רונית תירוש: מה זה משנה איפה?
טלב אלסאנע: אבל הסיסמאות שלהם, שאנחנו שונאים כל אחד זר.
רונית תירוש: הם לא אמרו את זה.
רונית תירוש: חבל שאתה פוגע אותם פעמיים.
יעקב כץ: אף אחד לא אמר את הדברים האלה.
רונית תירוש: אתה פוגע בהם פעמיים.
רונית תירוש: יושב פה יושב ראש ועד השכונה שלמה מסלאווי.
רונית תירוש: תבוא לסיור ותראה.
טלב אלסאנע: אני אמרתי שהמחאה היא צודקת, הדרך היא לא צודקת.
טלב אלסאנע: לדעתי הכתובת היא משרד ראש הממשלה.
טלב אלסאנע: אלה אמורים לתת את המענה למצוקה האמיתית.
טלב אלסאנע: בכל מדינות העולם יש מהגרים, באירופה ובארצות הברית ומתמודדים עם הדבר הזה.
טלב אלסאנע: אנחנו אמנם אזרחי מדינת ישראל אבל אנחנו שייכים לקהילה הבינלאומית.
טלב אלסאנע: קודם כל אנחנו בני אדם.
טלב אלסאנע: המבחן שלנו איך אנחנו מתייחסים לבני אדם אחרים.
טלב אלסאנע: האנשים האלה הם גם בני אדם, גם להם יש זכויות.
טלב אלסאנע: יש לנו מחויבות כלפיהם.
טלב אלסאנע: כל עוד המדינה לא נתנה מענה אחר, היא צריכה לתת להם את השרות שמגיע להם.
טלב אלסאנע: צריך לתת להם את הזכויות הבסיסיות על-פי ההכרזה הבינלאומית לזכויות אדם.
טלב אלסאנע: אבל, זה לא צריך להיות על החשבון שלכם.
טלב אלסאנע: אתם לא אמורים לממן אותם ולשאת בנטל, המדינה צריכה לשאת בנטל.
יעקב כץ: מר מסלאווי, תספר על ההפגנה ותספר מה קורה בתל-אביב מהמבט שלך.
שלמה מסלאווי: אני חבר מועצת עיריית תל-אביב ויושב ראש ועד שכונת התקווה.
שלמה מסלאווי: אני גר בשכונת התקווה.
יעקב כץ: תספר מה קורה בשכונה שלך.
שלמה מסלאווי: חשוב לי שההפגנה לא היתה נגד המסתננים, ההפגנה היתה נגד ממשלת ישראל, על הכישלון ועל הביזיון שעוברים תושבי שכונות הדרום.
שלמה מסלאווי: זה לא רק שכונות התקווה אלא גם פרדס כץ, בני-ברק, אילת וערד ועוד שיהיו בדרך.
שלמה מסלאווי: כל הזמן מדברים על השונה והאחר.
שלמה מסלאווי: אבל מה איתנו?
שלמה מסלאווי: מה עם האנשים שבנו את השכונות האלה?
שלמה מסלאווי: אנחנו מקבלים מסות של מבקשי מקלט.
שלמה מסלאווי: אלה מסתננים, אנשים משיגי גבול.
שלמה מסלאווי: יש בארץ מעט מאוד פליטים.
שלמה מסלאווי: אני חושב שהמסתננים האלה פוגעים בפליטים האמיתיים.
שלמה מסלאווי: ההגדרה צריכה להיות מסתננים.
שלמה מסלאווי: יש כאלה שאומרים שהם מסכנים וצריך לעזור להם.
שלמה מסלאווי: אני לא אומר שלא אבל עד מתי ואיפה הנקודה הסופית.
שלמה מסלאווי: בגבול מצרים מחכים כרגע בין חצי מיליון למיליון.
שלמה מסלאווי: אם אנחנו כל-כך דואגים להם, ורוצים להפסיק את כל מעשי האונס וההתעללויות שבדרך, אפשר לעשות רכבת אווירית ולהביא את כולם לפה.
שלמה מסלאווי: יש מיליונים שרוצים להגיע לפה אז אפשר לעשות זאת בדרך הפשוטה והקלה.
שלמה מסלאווי: הבעיה העיקרית היא שהשם מגיעים אלינו.
שלמה מסלאווי: לא מזמן היה דיון במועצת העיר תל-אביב.
שלמה מסלאווי: תמר הזכירה עד כמה סובלים הילדים וכל המשפחות של המסתננים.
שלמה מסלאווי: אבל מה?
שלמה מסלאווי: לא הזכירו שם את המשפחות שלנו, התושבים שסובלים עקב "העלייה".
רונית תירוש: מה זאת אומרת סובלים?
רונית תירוש: תסביר מה עובר על תושבי השכונה?
שלמה מסלאווי: נתחיל קודם מהמערכות החברתיות.
שלמה מסלאווי: לא נדבר על הבעיה הדמוגרפית שהמסתננים הפכו להיות רוב בכל השכונות, קרית שלום, שפירא, התקווה, שכונת עזרא וארגזים ועוד שכונות בדרום.
שלמה מסלאווי: למשל, נושא החינוך.
שלמה מסלאווי: ההורים מזייפים כתובות כדי לא להיות באותו בית ספר שיש שם כמות גדולה מאוד של ילדי מסתננים.
שלמה מסלאווי: מי כמוך יודע, שכאשר רוצים לעשות דבר כזה צריך להכין את המורים.
שלמה מסלאווי: אף אחד לא הכין אותם, שלא לדבר על תוספות של משרות.
רונית תירוש: לא שעות ולא הכשרות.
שלמה מסלאווי: מורה שעומד מול כיתה שיש ב-40 ילד, חלק נוצרים, חלק מוסלמים, והם לא מכירים את השפה, המורה לא מוכן ולא יודע.
יעקב כץ: זאת אומרת שקורה היו דבר בבתי הספר הממלכתיים בתל-אביב.
יעקב כץ: כפי שהיא אמרה, שר החינוך מסייע.
יעקב כץ: אגב, אני באתי אליו בטענה.
יעקב כץ: אמרתי לשר החינוך שמעולם לא היתה החלטה שבתי הספר הממלכתיים שבמשך אלפי שנים שמרו על הצביון היהודי בעיקר או בפולין והם לא כל-כך יהודים.
יעקב כץ: אבל כשהם מגיעים לארץ פתאום הם מוצאים את ילדיהם בבתי ספר מתבוללים.
יעקב כץ: אנחנו שולחים שליחים לחוץ לארץ, שגרירים, קציני צבא, משלחות מטעם הבונדס, מקפידים לשלוח אותם לבתי ספר יהודיים כדי שלא תהיה התבוללות.
יעקב כץ: כל המלחמה של הסוכנות היהודית בחוץ לארץ היא כדי שלא תהיה התבוללות.
יעקב כץ: פה בארץ ישראל, ועוד בעיריית תל-אביב, הולכים ומפזרים אותם בכל בתי הספר.
יעקב כץ: שאלתי אותי האם שולחים אותם גם לבתי הספר הממלכתיים הדתיים?
יעקב כץ: התשובה היתה שלילית.
יעקב כץ: שאלתי אם שולחים אותם לבתי הספר המוסלמים ביפו, אמר שהם לא מסכימים לקלוט אותם.
יעקב כץ: בתי הספר הנוצריים ביפו לא מסכימים לקלוט אותם.
יעקב כץ: בתי הספר של חב"ד לא מסכימים לקלוט אותם.
יעקב כץ: בתי הספר של ש"ס כמובן שלא יקלטו.
יעקב כץ: מי קולט?
יעקב כץ: הממלכתי.
יעקב כץ: אמרתי לגדעון סער והוא שתק.
יעקב כץ: אמרתי לו שבתי הספר הממלכתיים בתל-אביב כולם הופכים להיות בתי ספר מעורבים.
יעקב כץ: מה עשינו פה?
יעקב כץ: אמרתי לו שאם יש בעיה, שיקים בתי ספר לאלה שאינם יהודים.
יעקב כץ: למה לערב ילדים?
יעקב כץ: מה קורה עם הורים, בייחוד מסורתיים ספרדיים?
יעקב כץ: הם אומרים: אנחנו לא דתיים אבל אנחנו רוצים שהילד יישאר יהודי.
יעקב כץ: אם הוא גדל יחד עם אנשים שאינם יהודים אני מפחד שהוא יתבולל.
יעקב כץ: ואז הוא מזייף והוא עובר על החוק.
יעקב כץ: פשע גורר פשע.
שלמה מסלאווי: מביאים אותם לעבור על החוק.
שלמה מסלאווי: לגבי החינוך, המורים לא עברו הכנה, שיהיה ברור.
שלמה מסלאווי: זה שאומרים שמעבירים ילדים מהדרום לצפון, זאת טיפה בים.
שלמה מסלאווי: זה ילד פה וילד שם.
שלמה מסלאווי: זה בשביל כותרת בעיתון ולא יותר מזה.