GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים בן ישי: אבי הוא יליד 1911, נולד ביוון, ציוני הגיע בשנת 1932 אוהב את המדינה אבל הוא מיואש כמו שאנחנו מיואשים.
חיים בן ישי: ככל ששנותיו עולות אנחנו פשוט כל הזמן בבעיה של העובדים הזרים שעובדים ונמצאים כאן מעל שנתיים וחצי לא מוכנים להתחיל לעבוד אצלו.
חיים בן ישי: עובדים שהתחילו לעבוד אצלו, יש לנו את זה ברציפות פעמיים בשנה האחרונה, שאחרי שלוש שנים וחצי בערך הם כבר מתקפלים ומחפשים מעביד אחר.
חיים בן ישי: דיברו כאן אנשים, מבחינתנו למשפחות זה איזה סוג של סיוט.
חיים בן ישי: גם כשהעובד נמצא אנחנו מפנקים אותו ומשלמים לו מעבר למחירי השוק וכל מה שהם מבקשים אנחנו מאוד מאוד מתחשבים בהם ומתייחסים להם.
יעקב כץ: כמה אחים ואחיות אתם?
חיים בן ישי: אנחנו שלושה, היום אבי כבר בן מאה גם אנחנו ילדים גדולים, אני בן 62.
חיים בן ישי: כבר קשה לנו פיזית לעזור לו, כשהעובד לא נמצא אם הוא חופשה או בשלבים של בין לבין קשה פיזית לעזור לו.
יעקב כץ: הוא לא נמצא בבית אבות, הוא נמצא בבית.
חיים בן ישי: אנחנו משתדלים להחזיק אותו בבית.
חיים בן ישי: הגברת דיברה על הנושא של זוג, מהניסיון שלי אנחנו דווקא מתרשמים שכשרואים שגם אימא שתהייה בריאה בת ה- 93 והיא די עצמאית, הם חוששים שהטיפול בשניהם ייפול עליהם ואז המצב עוד יותר גרוע, אנחנו לא יודעים איך היה אם הוא היה לבד.
חיים בן ישי: לי זה נראה שלגבינו זה מהווה בעיה.
חיים בן ישי: אנחנו כבר מספר חודשים שאנחנו מחזיקים את העובד בכוח כדי שלא יעזוב אותנו, אנחנו מבקשים ממנו, ממש מתחננים לפניו, התחילו פה ושם מספר אנשים, עבדו יום אחד ואחרי שראו מה משמעות העבודה, למרות שאנחנו משלמים יותר הלכו ואנחנו לא מצליחים.
יעקב כץ: אבא סיעודי?
חיים בן ישי: אבא סיעודי, הוא על כסא גלגלים ולא שולט על הצרכים.
חיים בן ישי: הוא צריך עזרה מושלמת למרות שהוא בריא, צלול ומודע למצבו, וזאת הסיבה שהוא מיואש.
חיים בן ישי: אני רוצה לעלות נקודה נוספת שלא עלתה כאן, אני לא יודע עד כמה יש לה השפעה על המצב.
חיים בן ישי: אני שומע מאנשים שאיתם היה לנו קשר בתחום הזה שיש זליגה למקומות יותר נוחים ושבהם מתפרנסים יותר טוב.
חיים בן ישי: אני לא מדבר כאן על אכיפה ואני לא מתמצא בזה, אבל יודע שהאלטרנטיבה של אותם עובדים, זה אפילו מוכנים להסתכן בצורה כזאת או אחרת ולמצוא עבודה במשק בית ולהתפרנס מעבודה הרבה יותר קלה.
חיים בן ישי: בוודאי אותם עובדים שמגיעים לסוף הקדנציה שלהם והם יודעים שעוד מעט במילא הם מסיימים אז כדאי להם לעבוד לא חוקי.
חיים בן ישי: שוב, אני לא מכיר את החוק ולא יודע מה עושים לעובד שתופסים אותו, האם שולחים אותו מהארץ או שיש גם דרך לקנוס אותו.
חיים בן ישי: אני לא יודע אם זה קיים, אני חושב שזה נכון לבחון אם נכון לעשות פיקדון של אותו עובד שהוא יקבל את הפיקדון בחזרה כשהוא יוצא מהארץ היה והוא עמד בכל התנאים.
חיים בן ישי: עובד שהוא מגורש בגלל שהוא עבד בעבודה שלא אושרה לו או שהוא חרג מהזמן, שלעובד הזה או את כרטיס טיסה שלו או משהו אחר שאני לא יודע מה שייקחו מאותו פיקדון.
חיים בן ישי: תודה.
יעקב כץ: חיים, אני רוצה שתדע שבנושא העסקת עובדים זרים בתחום הבנייה ותחום החקלאות יש פיקדון, שלמיטב ידיעתי, מוטל על המעסיק.
יעקב כץ: כשאתה מדבר על פיקדון מדובר על משהו שיושט על המעסיק.
טלי קקון: אני התכוונתי לעובד שהוא מפר את החוק בזה שהוא הולך לעבוד - - -
יעקב כץ: אני מבין.
יעקב כץ: הבקשה מהעובד לשים עוד פיקדון בנוסף למה שהוא שם עד לאותו רגע.
יעקב כץ: אני לא אומר מה צריך לעשות, אני רק מציין שהמציאות היום שבמקום שיש פיקדון הוא על חשבון המעסיק ולא על חשבון העובד.
יעקב כץ: אני רוצה להביא את זה לידיעתך.
אבנר עורקבי: אבל זה במופרש ממה שמקבל העובד, זה לא יוצא מהכיס שלך.
גלעד נתן: הפיקדון בענף הבניין, תקנו אותי אם אני טועה, מורכב על בסיס הפיצויים שאמורים לתת כלומר במקום פנסיה ופיצויים.
גלעד נתן: כמה שאני יודע בכסף שמקבל היום אין פנסיה ופיצויים בענף הסיעוד היום.
אבנר עורקבי: למה לא.
אבנר עורקבי: יש פיצויים.
שמחה בניטה: פיצויים, לא פנסיה.
יעקב כץ: שושנה שטראוס, אם יש פנסיה ויש פיצויי.
שמחה בניטה: אין פנסיה, יש פיצויים.
שושנה שטראוס: היום כל עובד בישראל זכאי להפרשות לפנסיה וגם לפיצויי פיטורין אם הוא מפוטר או בנסיבות המזכות בפיצויים גם אם הוא עובד זר.
שושנה שטראוס: יחד עם זאת ראינו שיש קושי למעסיקים הסיעודיים לשים את הכסף, או לפחות להכריח אותם .
יעקב כץ: מה קורה עם אותו עובד שבא לבית המשפט וטוען שהוא רוצה פנסיה?
שושנה שטראוס: כן, מגיע.
יעקב כץ: מה קורה אז?
יעקב כץ: בעצם כל המעסיקים הנכים, הקשישים בני המאה, שמונים, תשעים הם חשופים לתביעות מכאן ועד להודעה חדשה.
שושנה שטראוס: יש הנחיה שיצאה ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה בנושא פנסיה לעובדי סיעוד שעד להסדרת הנושא הפיקדון או לא פיקדון, הכסף הזה אמור לשבת בחשבון נפרד שמיועד לתשלומים האלה ובסוף העסקת העובד על המעסיק להעביר אותו לעובד.
יעקב כץ: אבל בגלל שאין הכרח לחייב את המעסיק היום להפריש כסף שיכול לשמש לפיקדון, עליו דיבר חיים בן ישי, אז בעצם כל המעסיקים חשופים היום לתביעות.
שושנה שטראוס: אם הם לא ישלמו בסוף ההעסקה של העובד.
יעקב כץ: אגב, כמה משלמים היום פנסיה למי שעוזב?
שמחה בניטה: משכורת 13.
סוזי אלבז: אני מפרישה את זה לחשבון אחר.
סוזי אלבז: היה והיא תחליט לעזוב אז לא אצטרך לשאת את כל הנטל באופן פתאומי.
סוזי אלבז: אני רוצה לחדד את דברי האדון לגבי האבא שלו.
סוזי אלבז: אני רוצה להגיד שהתופעה הזאת בנוגע לנכים, אני אתן לך את הדוגמה האישית שלי.
סוזי אלבז: אני בת 31, מגיל קטן אני סובלת ממחלת ניוון שרירים, ההורים שלי טיפולו בי עם המון אהבה, ועם כל הקושי הקיים כי יש לי עוד שני אחים שסובלים מהמחלה הזאת.
סוזי אלבז: הגעתי להחלטה שאם ההורים שלי הצליחו לטפל בי בבית ולא במוסד אני רוצה להמשיך את הדרך הזאת ולהיות עצמאית, יש לי את כל התנאים, אני צלולה, אני יודעת מה אני רוצה ואני יודעת מה טוב לי.
סוזי אלבז: המלחמות היו קשות מכל המובנים, הבירוקרטיה בקבלת דיור, והכל טוב ויפה ונעשה.
סוזי אלבז: כשאני מגיע לנקודה של העסקת עובד,או עובדת במקרה שלי, זה יותר גרוע מהמחלה עצמה.
סוזי אלבז: זה פשוט כך ותאמין לי שאני קרוב לשבע שנים בקהילה וזה קשה, הם מוציאים את המיץ, אנחנו מנסים לרצות אותם ולא רק בשכר אלא בדברים הכי בסיסיים, בדברים שהם אוהבים.
סוזי אלבז: הם מפנים עורף בלי להודיע, כשהם מחליטים שהם עוזבים הם קמים והולכים.
יעקב כץ: את הדברים האלה אנחנו יודעים ולכן אנחנו צריכים למצוא את הפתרון בדרך אחרת.
סוזי אלבז: אני רוצה שתבין, אני הפרשתי לה משכורת 13, מה שהיא רצתה נתתי לה.
סוזי אלבז: היא התעללה בי נפשית.
סוזי אלבז: אני לא באה לכלוא בנאדם בבית שלי, אני מאוד אנושית בעניין.
סוזי אלבז: אם הבחורה הייתה באה ואומרת שהיא רוצה לעזוב אני לא הייתי מפריעה כי אני לא רוצה להעסיק מישהו שלא רוצה להיות בבית שלי, בטריטוריה הפרטית שלי, והקול הזה חייב להישמע.
סוזי אלבז: מי שרוצה לעזוב הוא קם ועוזב מבלי להודיע, ההורים שלי מבוגרים.
יעקב כץ: שמעתי ואני רוצה לשמוע אנשים נוספים.
סוזי אלבז: ברגע שהיא קמה ועוזבת מבלי להודיע, אני - - - -
יעקב כץ: הדיון הוא לא בדבר הזה, אני מבקש סליחה.
יעקב כץ: אני רוצה להבהיר שהיו כאן עשרות ישיבות בהן שמענו את הדברים האלה.
יעקב כץ: הנושא של הטיפול בנכים ובזקנים אמרתי שכמו הטיפול באנשים צעירים, צריך לומר את האמת שהוא לא בדיוק נעים, כפי שהוא לא נעים לישראלים הוא גם לא נעים לעובדים הזרים.
יעקב כץ: העובדים הזרים ביודעם וברצונם לעזוב את מדינתם ולהגיע למדינה אחרת ולקבל שכר פי שלוש או ארבע, חמש או שש ממה שהם מקבלים הם חותמים על כל דבר שאומרים להם לחתום.
יעקב כץ: כשהם מגיעים לכאן הם מקבלים מייל והודעות שאפשר להרוויח את אותם סכומים או סכומים יותר גדולים במקומות אחרים ולמה להם לעבוד בעבודה כזאת קשה שהיא לפעמים מגעילה, לפעמים בלתי נסבלת, לפעמים קשה להם.
יעקב כץ: מדינת ישראל עד לרגע זה בעזרת בית המשפט העליון, בעזרה החוקים שאינם מתאימים לא השכילה, כל עוד שהיא החליטה שאנחנו בנויים על הפיליפינים, מדינת ישראל נקראת ישראל-פיליפינים.
יעקב כץ: עמית סדן אולי יסביר למה מדינת ישראל החליטה לתת סכומים מזעריים שמתאימים אך ורק להעסקת עובד זר שמגיע לכאן.
יעקב כץ: העובד הזר מגיע לפה ויש לו כאן הרבה חברים וידידים רבים שאומרים לו "מדינת ישראל לא כופה, בית המשפט דואג לא להגביל, "קו לעובד" מבחינת האידיאליים שלו ואני לא מאשים אותם כי הם לא רוצים שתהיינה כאן לא עבודות כפייה ולא עבודות עבדות.
יעקב כץ: כל אחד בעניין שהוא מתעסק הוא מתעסק ברחמנות ובהבנה שלו, את מצד אחד והוא מצד שני.
יעקב כץ: מדינת ישראל הייתה צריכה ליצור כלים שיאפשרו כל עוד היא לא מאפשרת להעסיק ישראלים בשכר מתאים, היא צריכה לדאוג להעסיק את העובדים הזרים בצורה נכונה ולדאוג שהם יעבדו.
יעקב כץ: על הדברים האלה בית המשפט העיר ואמר אי כבילה ואמר תחוקקו חוקים אחרים שעומדים באמות המידה של בית המשפט העליון.
יעקב כץ: עד עכשיו לא חוקקו את החוקים האלה, החוקים האלה כבר הרבה זמן היו צריכים להיות מחוקקים.
יעקב כץ: נכון גברת שושנה שטראוס החוקים האלה לא חוקקו.
יעקב כץ: הממשלה הייתה צריכה לבוא עם חוק שאומר איזו כבילה כן תהייה, אילו אזורים גיאוגרפיים כן יהיו.
יעקב כץ: אנחנו נמצאים במצב שהיה כשאני נכנסתי לפני שנתיים ולמרות שבית המשפט החליט את מה שהוא החליט ומנה את האפשרות לכוף על העובד לעבוד אצל המעסיק, היום הוא יכול לברוח מיד למי שהוא רוצה ולאן שהוא רוצה.
אבנר עורקבי: והוא זכאי לפיצויים.
יעקב כץ: הוא זכאי לפיצויים והוא יכול לתבוע ולעשות מה שהוא רוצה ויש את "קו לעובד" שיסייע לו ואולי מבחינתם בצדק, כי כל עוד מדינת ישראל לא מחוקקת חוקים ולא בונה נדבכים מעשיים כל אחד עושה מה שבא לו.
יעקב כץ: הטענה שלך היא כלפיי ולא כלפי העובד הזר ולא כלפי הקבלן זה או אחר - - -
ירון בן גרא: איך מאפשרים את המצב?
יעקב כץ: לי יש כתפיים רחבות ואני לוקח את זה כלפיי.
יעקב כץ: הטענה היא כלפיי וכלפינו, אני אומר לכם אנשי הממשלה אנחנו לא יצרנו את הכלים המתאימים לטפל בדבר הזה.
יעקב כץ: אנחנו יושבים כאן הרבה זמן.
ירון בן גרא: אתה טוען שאני מדבר בלי רשות, אבל אני זועק את זעקת הנכים והקשישים הסיעודיים.
יעקב כץ: אתה צודק ואני מבקש שלא תתפרץ, כי גם אני נכה וגם אני סיעודי.
יעקב כץ: אני אומר שוב לאנשים, גלעד נתן אנחנו צריכים להכין את החוקים האלה כולל הפיקדון.
יעקב כץ: אני למשל לא הייתי רוצה לראות את העובדה שמעסיקים שלא יודעים שהם מוכרחים, אתם בלשכה כשאתם לוקחים את העובד הזר ומצמידים אותו למטופל אתם אומרים לו שהוא מחויב להפריש.
יעקב כץ: אני מדבר על מציאות, אני לא מדבר כרגע מה צריך להיות.
יעקב כץ: המציאות היא שרוב הנכים, רוב המעסיקים הנכים והסיעודיים לא יודעים, אני לא אגיד לא יודעים אלא לא מפרישים כסף לפיצויים ולפנסיה.
יעקב כץ: לא דיברתי על החוק אני דיברתי על המציאות.
יעקב כץ: בהחלט יכול להיות, אני לא יודע אם חיים בן ישי מפריש או לא מפריש, אבל המציאות יתכן מחר מצב שקורה שאנשים נתבעים על סכומי עתק ואין להם את הכסף והם אומרים לא ידעו.
יעקב כץ: לא מדובר על מקרה אחד אלא על הרבה מקרים, לפחות מקרים תיאורטיים שיכולים להיות אלא אם הפיליפינית או הפיליפיני ברחמנותם או שהם לא יודעים, לא תובעים.
יעקב כץ: אמרתי שזו המציאות.
יעקב כץ: אנחנו במסגרת החוק שמחוקקים אנחנו נכניס את התנאי שיהיה כמו הפיקדון שהיום יש והכבילה הגיאוגרפית או האזורית, או הכבילה תת ענפית שאדם הגיע לעבוד עם ילד הוא יעבוד עם ילדים ואותו דבר עם מבוגרים, שיהיו לנו הכלים המשפטיים.
אהרון בראזני: אני רוצה לעדכן בנושא של הפיקדון להרחבה שני הענפים: חקלאות והסיעוד.
אהרון בראזני: היום בשעה 11:00 יש לנו פגישה עם חבר הכנסת יעקב כ"ץ, התקנות מוכנות להעברה.
אהרון בראזני: ברגע שתאושרנה התקנות אנחנו נעשה הרחבה לשני הענפים האלה גם.
יעקב כץ: זאת אומרת שגם שם יהיה.
יעקב כץ: הפיקדון הזה כשהוא מופקד הוא לא נמצא אצל העובד אלא אצלכם.
אהרון בראזני: אצלנו וזה כמו בענף הבניין.
יעקב כץ: זאת אומרת שהוא גם לא נמצא אצל המעסיק.
יעקב כץ: המעסיק להשיר להשאיר אותו והיה ונמצא שהעובד הזר אחרי כך וכך שנים שלא עבד לפי החוק, על פי התקנה יש את הסמכות לתת לו את זה?
אבנר עורקבי: את הפיצויים הוא יקבל כשהוא יוצא מהארץ.
שושנה שטראוס: לפי ההצעה, אם העובד מאחר לצאת מהארץ, עבור חודש שהוא מאחר לצאת ינוכה ממנו חלק היחסי של הסכומים.
יעקב כץ: אתה רואה חיים בן ישי, העניין הזה עובד.
יעקב כץ: השלמת החקיקה תעשה.
עידית לביוביץ': אני רציתי להגיד בעניין הפנסיה, קצת מפתיע אותי לשמוע מה שאומרים כי דווקא בשנת 2010 מרבית המעסיקים שיצא לנו לעבוד מולם משלמים פנסיה לעובדים שלהם.
יעקב כץ: זה מאוד משמח אותי.
יעקב כץ: שמחה בניטה, את משלמת?
יעקב כץ: גברת בניטה, אם הוא יעזוב מחר יתבעו אותך.
שמחה בניטה: העובדת שלי עזבה אחרי שבע שנים, היא קיבלה את הפיצויים ולא קיבלה פנסיה.
שמחה בניטה: לא ידעתי על שום פנסיה, אין על זה צו הרחבה בסיעוד ולכן היא לא קיבלה.
עידית ליבוביץ': כמו שאמרתי, לשמחתי, מרבית המעסיקים משלמים ואלה שלא היו מודעים לכך שצריך לשלם משלמים עם סיום ההעסקה את הסכום המלא עבור כל תקופת ההעסקה.
עידית ליבוביץ': זה דבר מצוין וזה משהו.
עידית ליבוביץ': למרות שצו ההרחבה נכנס בשנת 2008, לקח קצת זמן עד שזה נכנס באמת יותר לשגרה.
עידית ליבוביץ': תפנו "לקו המעסיק" ותפנו לרוב החברות ויגידו לכם וגם יסבירו למעסיקים מהם האחוזים אותם יש להפריש וכמה כסף צריך בדיוק.
יעקב כץ: כמה תביעות יש לכם על מעסיקים?
עידית ליבוביץ': אין לנו תביעות על פנסיה בלבד, אין בכלל ומעולם לא הגשנו תביעה על רכיב פנסיה.
יעקב כץ: במה אתם מתעסקים?
אבנר עורקבי: כשאני מתפטר אני לא מקבל?
עידית ליבוביץ': אני לא יודעת מי קיבל אבל אני שלחתי לפני כמה ימים, רננה בדיוק דיברה איתי על כך כשהתחלנו את הדיון, סיכום של כל הפעילות שלנו לשנת 2010.
עידית ליבוביץ': אפשר לראות שמתוך רוב התיקים שנפתחו אצלנו, הרוב הגדול, מן הסתם זה יפתיע כאן כמה אנשים, נסגרו בהסדר מול המעסיק ולא הגיע לשלב משפטי, לא הגיע לעורך דין.
עידית ליבוביץ': אנחנו עושים את מרב המאמצים כדי להסדיר את הנושאים ישירות מול המעסיקים, אם באמצעות מתנדבים שעובדים אצלנו ואם באמצעות הליך גישור.
עידית ליבוביץ': יש לנו שיתוף פעולה עם הקליניקה בבר אילן, הם מגשרים מקצועיים לא תלויים.
עידית ליבוביץ': אנחנו עושים באמת את מרב המאמץ.
יעקב כץ: מה הממוצע שנדרשים המעסיקים לשלם?
עידית ליבוביץ': זה תלוי בתקופת העבודה.
יעקב כץ: מה היה הסכום הגובה ביותר ששילם נכה קשיש כמעסיק?
עידית ליבוביץ': זה יכול לנוע בכל מקום בין 1,000 שקלים לבין 100,000 שקל.
יעקב כץ: גם 100,000, בלי עין הרעה.
עידית ליבוביץ': כמובן זה תלוי בהעסקה, זה תלוי בתקופה.
עידית ליבוביץ': עובד שעבד למעלה מעשר שנים רק סכום הפיצויים שלו קרוב ל- 40,000 שקל.
עידית ליבוביץ': בוודאי זה תלוי בהרבה ממרכיבים.
עידית ליבוביץ': רציתי לומר דבר נוסף לגבי מה שנאמר על עובדים שקמים והולכים.
עידית ליבוביץ': 'חוק הודעה מוקדמת' חל על כל העובדים בישראל, גם על עובדים זרים וכמו שמעסיק נדרש לתת הודעה מוקדמת לעובד כשהוא מפטר אותו כך גם עובד נדרש לתת הודעה מוקדמת.
עידית ליבוביץ': אם כל עובד או כל מעסיק יפנה אלינו וישאל אותנו לעניין שעובד מעוניין לסיים את עבודתו, אנחנו מסבירים לגבי חובת הודעה מוקדמת וכמובן לגבי הסייגים בחוק ובאילו מקרים אין חובה לתת הודעה, כמו במקרי התעללות או במקרי אלימות או במקרים אחרים.
יעקב כץ: אנחנו נעשה מאמץ.
שמחה בניטה: קיבלו משכורת, וחתמו שקיבלו משכורת.
יעקב כץ: מאחר ומדובר באנשים שמגיעים מחוץ לארץ וכל עוד שאנחנו תלויים בעובדים זרים וכל עוד זה לא עובד כפי שאני הייתי רוצה שזה יעבוד, שהאוצר וממשלת ישראל ישכילו שיש לכבד את אביך ואת אמך וצריך להעשיר את הנכים והזקנים ולתת הם כל עוד הם נמצאים בבתיהם סכומים יותר גדולים כדי שיוכלו להעסיק ישראלים וגם לתת לישראלים פרנסה כאן.
יעקב כץ: אנחנו נצטרך לדאוג שבמסגרת החוק האנשים יגיעו כשהם חותמים שהם באים לעבוד בתחום מסוים.
יעקב כץ: בעצם היום לעובד זר מותר אחרי מספר חודשים להגיד שהוא לא רוצה להישאר בעבודה עם נכה זה והוא יכול לעבוד בכל תחומי הסיעוד האפשריים.
יעקב כץ: כידוע בתחומי הסיעוד יש עבודות קלות יותר ויש עבודות קשות יותר.
יעקב כץ: ומטבע הדברים כל אדם, וגם אני לא מאשים אותם כי כל עוד שזה מותר על פי החוק, הם ינצלו את החוק.
יעקב כץ: אנחנו את הפרצות האלה ננסה לסגור ושיחייבו אדם שחתם שהוא בא לעבוד עם קשיש כזה שהוא יוכל לעבוד רק עם קשישים מגיל תשעים ומעלה למשל ושהוא לא יוכל לעבוד עם אדם בן שמונים ותשע.
יעקב כץ: הוא יחשוב פעמיים לפני שהוא הולך לעבוד שלא בתחום שאליו הוא נכנס.
יעקב כץ: ההתעסקות, המעבר והניצול, אנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית ולא בלוב, לא במצרים של מובראק ולא בעומן אצל הסולטן והמלכים, אנחנו כאן מדינה דמוקרטית ואנשים חייבים לקיים את החוק.
יעקב כץ: אנשים מוצאים פרצות בחוק ולכן יש כאן עשרות עורכי דין נבלים ברשות החוק שכל היום פורצים את החוק ומנצלים אותו כדי לראות איך אפשר במסגרת החוק לעשות את כל הדברים האסורים.
יעקב כץ: אנחנו ננסה לסתום את הפרצות בחודשים הקרובים כדי שכאנשים שמגיעים ואומרים שהם באים לעבוד עם סוג מסוים של אנשים שידעו שלעבודה זו הם הגיעו ושלא ינצלו את הפרצה בחוק ושלא נמצא אותם מסתובבים ומוגנים.
עידית ליבוביץ': דיברת קודם לגבי התופסת של גמלאות שמקבלים הקשישים והנכים, הגמלאות שבעצם דרכם הם יכולים לשלם לעובד את שכרו.
עידית ליבוביץ': אנחנו גם אמרנו את זה בדיון בוועדת הפנים שהתחילו לדון בכבילה התת ענפית והגיאוגרפית, אם עובד יקבל שכר יותר גבוה לא צריך לכבול אותו.
יעקב כץ: סליחה, היא שאלה שאלה ואני אענה.
יעקב כץ: אני אומר לך שוב, העניין של עבודה עם זקנים ונכים, לא עלינו, להבדיל כיף לחתל תינוק, נולד לי עכשיו נכד, ואנחנו רואים את התינוק וכולם האבא, האימא, הסבא והסבתא רצים לחתל תינוק בלי שום בעיה, אבל קח אדם בן תשעים או בן מאה או נכה שאתה צריך להחליף לו חיתול, זה יותר קשה.
יעקב כץ: אני רוצה לומר את הדברים על השולחן כמו שהם, זה קשה לחתל כל שעתיים נכה עם הרעלת קיבה ולהפשיט ורחוץ אותו, זו עבודה פיזית קשה ועבודה נפשית קשה.
יעקב כץ: גם אם תתגמל את האדם בעוד 500 שקל ואם הוא יכול מבחינת החוק לעבוד בעבודה יותר קלה, אני יעקב כ"ץ הייתי מחפש עבודה יותר קלה ויותר נעימה.
יעקב כץ: זה מובן ושלא נשלה את עצמנו, לא מדובר כאן רק בתוספת של כסף.
יעקב כץ: למשל בעבודות ניקיון בבתים אתה יכול לשלם 50, 60, 70 שקל לשעה וכמה ישראלים מוכנים לעבוד בעבודה הזאת?
עידית ליבוביץ': העובדה שהעובדים שעובדים עם נכי משרד הביטחון כמעט ולא עוזבים את מקום העבודה שלהם.
יעקב כץ: שם עובדים שלושה ימים בשבוע.
יעקב כץ: היא צודקת בדבר אחד ואני גם אומר את זה, מדינת ישראל הייתה צריכה להיות ערוכה בתנאים שונים לגבי הנכים והזקנים שלה.
יעקב כץ: אני אומר לכם דבר נוסף שאני לא בטוח שאתם המעסיקים תאהבו אותו, מדינת ישראל גם הייתה צריכה לתמרץ מעסיקים פרטיים כדי שיפתחו עוד בתי אבות ברמה גבוהה, בתי אבות פתוחים, בתים מוגנים פתוחים, בתים שמאפשרים חיים בכיף עם בריכות שחיה ועם מערכות קלות שאנשים ישקלו אם טוב להם להישאר בדימונה בבית ולהיות 24 שעות ביממה מטופלים על ידי אדם זר או להיות במקום פתוח שאפשר לנוע ולזוז, שאפשר להיכנס ולצאת בו.
יעקב כץ: גם בדבר הזה מדינת ישראל כמדינת רווחה לא עושה, הנכים והזקנים מתרבים כי הרפואה הולכת ומשתכללת.
יעקב כץ: היום העסק הזה הוא על ידי אנשים פרטיים ולא על ידי המדינה.
יעקב כץ: כמו שסוללים כבישי אגרה, שיהיו בתי אבות ושיתמרצו את כל הטייקונים לפתוח מקום כדי שיטפלו בנכים ובזקנים שלנו.
אבנר עורקבי: אם אני מתפטר, אני הולך ועובד במקום מסודר ואני מתפטר לא משלמים לי פיצויים, אם אני בורח ועוזב את העבודה אף אחד לא ישלם לי פיצויים.
יעקב כץ: אתה לא יודע ואני אומר לך.
יעקב כץ: אם אדם בא לבית משפט לענייני עבודה אפילו שהוא עבד כפרילנסר ויתבע, בית המשפט יחייב את המעסיק לשלם לו.
אבנר עורקבי: אפילו שעזבתי בלי הודעה מוקדמת?
יעקב כץ: אפילו שעזבת.
אבנר עורקבי: אני מבקש, הגיעו לכאן במיוחד נכים מאשקלון.
גלעד נתן: התחלנו את הדיון וביקשנו מהארגונים שנמצאים כאן שלקראת הדיון כבר לעלות את הפתרונות שהם מציעים, ביקשנו גם מהמשרדים.
גלעד נתן: בעצם הצמצום מגיע משלושה כיוונים, אחד מתן של תמריצים חיוביים לעובדים שיכול לבוא בכמה צורות, אם בהעלאת קצבה שתאפשר למעסיקים סיעודיים קשים, נכים, הקשישים מעל גיל מסוים וילדים נכים קצבה יותר גדולה כדי שיהיה תמריץ לעבוד אצלם.
גלעד נתן: או אפשרות אחרת שזה מה שקורה בחלקה פרטית שהממשלה תומכת בה והיא להאריך את תקופת השהייה.
יעקב כץ: אתה מדבר על העלאת התקציבים בצורה משמעותית.
יעקב כץ: היא מדברת על נכי צה"ל שאותם לא עוזבים ואני מניח ששם התקצוב שנכה צה"ל מקבל הוא מאוד מאוד גובה ושווה לאדם לעבוד אצלו.
גלעד נתן: אני גם מדבר על כך שאם המדינה אומרת עובדים זרים אז שתהייה קצבה לזה ולא נכה שיצטרך להקצות מקצבה מסוימת שמשמשת לעוד דברים כדי להשלים לעובד הזר.
גלעד נתן: אם קשיש מקבל קצבת סיעוד הוא לא יצטרך להשלים כי אלה הפתחים שאיתם אחר כך לא משלמים כחוק ומגיעות אחר כך תביעות.
גלעד נתן: או הלבנה של עובדים שזה השלישי.
גלעד נתן: האופציה השנייה שעלתה היא הטלת מגבלות במעבר בין מעסיקים.
גלעד נתן: בעצם יש אופציה של תמריצים חיוביים לעובדים ויש אופציה של להקשות על העובדים לעבור ואז נכנסות ההגבלות.
גלעד נתן: כל ארגון שנמצא כאן כולל כאלה שלא ענו לנו קיבלו פנייה למסור מידע, אני פשוט מבקש עכשיו לתאר מה בעצם עלה.
גלעד נתן: הנושא השלישי הוא הטלת מגבלות אם זה גיאוגרפי, אם קטגוריות ואם זה המעבר בין מספר מעסיקים.
גלעד נתן: הדבר הנוסף הוא הנושא של העברת הטיפול לעובדים ישראלים.
גלעד נתן: לכל אחת מהחלופות האלה יש יתרונות וחסרונות.
גלעד נתן: כדאי להתחיל להתייחס אליהן במקום להתפזר כי אלה הדברים שעומדים בסופו של דבר הפרק.
יעקב כץ: במילים אחרות, אנחנו מכינים היום את החוק שמשה כחלון ביקש ממני להציג איך מדינת ישראל יכולה לפעול במצב שאין לה עובדים זרים ואיך היא תתפקד אם מחר יסגרו השערים ולא יהיו כאן עובדים זרים, איך מדינת ישראל צריכה להיות ערוכה כדי שלא נמצא את עצמנו כמו בשרפה בכרמל.
יעקב כץ: מצד שני איך להתמודד עם הבעיה עצמה, הסטטיסטיקה והנתונים שאתם תעבירו לנו כדי שבחוק אותו אני עכשיו מחוקק היא תיתן לנו מידע כדי לשפר ולשדרג ולעשות טוב יותר על מנת לסגור את הפערים עליהם אתם מדברים.
ירון בן גרא: רציתי בעניין הפנסיה, אם אפשר לחזור קצת אחורה.
ירון בן גרא: כל התאגידים יודעים היום להנחות יפה מאוד את המעסיקים שהם חייבים לשלם פנסיה.
ירון בן גרא: יש שתי פרצות, הראשונה היא שהמשפחה לא יודעת לאן להפריש, אין קרן מיוחדת ומשרד הפנים עדיין לא המציא קרן מיוחדת אליה ניתן להפריש את הכסף - - -
יעקב כץ: זה הדבר שהוא אומר שיוסדר השבוע.
ירון בן גרא: הפרצה השנייה היא שלא ברור מתי, האם כשהוא מסיים אצלו שנת עבודה וכשהוא עוזב הוא מקבל או רק כשהוא קונה כרטיס טיסה ומודיע שהוא עוזב את הארץ.
יעקב כץ: מר אהרון בראזני יכין תשובות לכל השאלות האלה.
יעקב כץ: אתה אומר שזה ייפתר בימים אלה.
אהרון בראזני: יכול להיות שאצטרך גם את העזרה שלך.
יעקב כץ: בשמחה רבה.
יריב לוין: הוועדה הזאת כונסה לצורך העניין של עובדים עם 51 חודש.
יריב לוין: אני מייצג את לשכת "אחיעוז" לשכות פרטיות.
יריב לוין: מאוד חשוב להבהיר, אנחנו נמצאים היום בסיטואציה שאין עובדים, נחזור שוב על כל המנטרה וכל החבר'ה הנכים כאן יצדיקו את העניין וגם החבר'ה משמאלי מהרגולציה יודעים שאין עובדים גם עם זה שהם המציאו מאגר של 900 עובדים יודעים טוב אלה שאמונים על הדברים שהמאגר הזה ריק מתוכן.
יריב לוין: יש את האופציה עם החבר'ה מעל 51 חודש.
יריב לוין: מבחינתי זה נכס צאן ברזל.
יריב לוין: זה חבר'ה איכותיים, אלה חבר'ה שאין להם יומרות לקבל שכר גבוה יותר, הם יודעים שנשאר להם פרק זמן קצוב להישאר בארץ, הם יעשו כל עבודה וגם עבודה קשה, גם אם בהחלפות.
יעקב כץ: אני רוצה להפסיק אותך.
יעקב כץ: שושנה הם מעלים כאן הצעה למקצה שיפורים.
יעקב כץ: תאמרי לנו מה זה מצריך שאנשים אחרי 51 חודש שמגדילים את המאגר בצורה משמעותית ושפותרים לנו בעיה קשה מאוד.
שושנה שטראוס: כמו שאמרתי בהתחלה ואני חושבת שכולנו כאן מסכימים.
שושנה שטראוס: אנחנו לא רוצים להביא עובדים לישראל כדי שיהגרו כי לשם כך יכולנו להגיד שעובד זר יכול להישאר כאן עשר שנים.
שושנה שטראוס: מטרת העובדים הזרים במהותה צריכה להיות זמנית.
יעקב כץ: אבל עד 63 חודש.
יעקב כץ: למה להוציא אותו אם הוא כבר מתורגל וטוב?
שושנה שטראוס: יש את הבעיה שראינו שאדם מתקשה עם עובד זר ואם ניתן לו ב- 57 חודשים עבודה אצל קשיש מסוים סביר להניח שיגידו שהתקשרו אליו ואז ירצו שהוא יישאר, בכך יגדילו את החריגים.
יעקב כץ: כפי שהבנתי דיברת על חריגים בודדים פה ושם.
יעקב כץ: שיהיו עוד כמה מקרים בודדים.
שושנה שטראוס: אני אומרת שאם נפרוץ את ה- 51 חודש אז כבר לא נדבר על מקרים בודדים אלא על כל האוכלוסייה, אבל, יש הצעה שדיברנו עליה ונדונה כמה פעמים ברשות ואני חושבת שהיא אמורה להיות נדונה שוב.
שושנה שטראוס: מדובר שבין 51 חודש ל- 63 חודש יאפשרו העסקה זמנית, כלומר זאת לא תהייה טענה של התקשרות של עובד שנסע באינטר ויזה לחודש-חודשיים ושאותו עובד יוכל להחליף אותו.
שושנה שטראוס: זאת הצעה שנדונה.
שושנה שטראוס: בהצעה הזאת יש באמת בעיות מעשיות - - -
יעקב כץ: גלעד שואל איפה ההצעה עומדת?
שושנה שטראוס: זה בדיונים אצלנו.
יעקב כץ: אמר יריב שוריאן דבר שכולנו יודעים ואנחנו לא מרמים את עצמנו.
יעקב כץ: יש לנו היום בעיה שכולם ערים לה והיא שיש לנו הרבה נכים והרבה זקנים סיעודיים שכתוצאה שאתם לא מבריקים ועם כל ההגבלה על הלשכות, כוונתכם טובה וכמו שנאמר כוונתך טובה אבל מעשייך אינם רצויים.
יעקב כץ: התוצאה בשטח שהמעשים אינם רצויים כי נשארים אנשים ללא טיפול.
יעקב כץ: במקרה הזה אם יש איזה פתרון, הרי קבעת הגבלים ללשכות וקבעת מכסות, אני יודע מהפניות שאני מקבל מדי יום שיש הרבה הרבה אנשים שלפעמים הם מיואשים שאומרים אין לנו.
יעקב כץ: הוא אומר המשפחה מטפלת ובמקרה של ידידתנו מדימונה כל המשפחה מתגייסת.
יעקב כץ: אגב, גם משפחה זה דבר טוב וטוב שמשפחות נושאות באחריות ולכן צריך שיהיו הרבה ילדים ושהילדים יטפלו בהורים שלהם, זה דבר בריא.
יעקב כץ: אבל גם הילדים קורעים תחת הנטל ויש מקרים שזה בלתי אפשרי.
שמחה בניטה: לנכים אין ילדים אז מה עושים?
יעקב כץ: אני מבקש, שאת הנושא של התקופה בין ה- 51 חודש לבין 63 חודש, שנותן מאגר נוסף של אנשים שיכולים לפתור לנו בעיה, תבדקו במהירות האפשרית.
שושנה שטראוס: חשוב לי מאוד להבהיר בנושא הזה, יש לנו בדיקה שבועית של מספר העובדים הפנויים שנמצאים בארץ ומספר העובדים שאפשר להביא מחוץ לארץ.
שושנה שטראוס: כל שבוע בודקים את זה ויש לנו מאות עובדים במאגר, יש לנו יותר מ- 1,000 עובדים שאפשר להביא מחוץ לארץ, אנחנו כל הזמן עם היד על הדופק שיהיו עובדים בישראל.
שושנה שטראוס: את זה אני שמה בצד.
שושנה שטראוס: ההצעה שעובדים מעל 51 חודש יחליפו באופן זמני זו הצעה, אני מבינה ששוב מעלים אותה לדיון .
יעקב כץ: אני רוצה שאיפה שניתן להקל על המטופל תקלו ואם זה יוצר בעיה של לחץ קטן לראות בנושא הזה דבר חשוב.
סמי מור יוסף: אני מדימונה.
סמי מור יוסף: שלושה אחים מונשמים שעוברים ייסורים בכל מה שקשור לעובדים זרים.
סמי מור יוסף: עד שאנחנו מביאים אותם אנחנו צועקים לכל הגורמים הם מגיעים ופתאום הם מוצאים עבודה אצל אהוד ברק, אצל היועץ המשפטי ואצל אחרים.
סמי מור יוסף: אתה שואל אם אנחנו יכולים להתמודד עם המתחרים?
סמי מור יוסף: בכל שעה שהם עובדים שם הם מקבלים כמעט 80 שקל, וכשאנחנו נותנים להם יומית הם ירצו להישאר איתנו?
סמי מור יוסף: שוב הם סידרו להם עבודה במקום אחר.
יעקב כץ: למרות שהם ידעו שהם מגיעים אליך?
סמי מור יוסף: הייתי בפגישה עם השר אלי ישי בכנסת וגם בלשכה ורצינו לעשות הצעת חוק שאומרת שעובד שמגיע לסמי הוא יעבוד עם סמי ושידע את כל הפרטים על סמי ואת הכל ולא אחרי כמה זמן הוא ימצא הצעה יותר טובה ויעזוב את סמי.
יעקב כץ: על הדבר הזה אנחנו עובדים כעת, מנסים לפתור את הבעיה.
סמי מור יוסף: הנכים שמקבלים את הקצבה הזעומה הזאת לא יכולים להתמודד.
יעקב כץ: מה הקצבה שאתה מקבל עבור העסקת העובד.
סמי מור יוסף: 150%, 4,000 שקל.
סמי מור יוסף: יש לך לשלם לחברה 800 שקל, יש לך את הביטוח הרפואי, עוד מעט הם גם יבקשו שאני אקנה להם גם ביגוד.
שמחה בניטה: והם גם רוצים מחשב.
יעקב כץ: מה שטוב שיש לך חוש הומור, תשמור עליו.
שמחה בניטה: הם מבקשים היום חדר עם מחשב ותקשורת ודרישות.
יעקב כץ: גברת בניטה, יש כאן עוד נכים וכל נכה מייצג כאן ארגון.
שמחה בניטה: אני הבאתי אותם במיוחד.