GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרים בר גיורא: זה כוח האדם שיש, אתה צודק במאה אחוז, כי כאשר יש טיפול שנעשה 24 שעות ביממה ואנחנו לא יודעים מה קורה לא בשעות היום ולא בשעות הלילה, לא יודעים מה קורה בשבתות ובחגים ובימים אחרים, אתה צודק במאה אחוז, אנחנו לא יודעים ואין פיקוח.
ניצן הורוביץ: הנכים שמגיעים לפחות לכנסת להם יש פה, הם באים הנה ומספרים, אבל יש אנשים במצב שגם לפעמים לא הכי יכולים לבטא את עצמם בצורה ברורה.
ניצן הורוביץ: צריך לבוא ולראות, לראות איך הבנאדם חי, מטפלים בו לא מטפלים בו, צריכים לראות גם את העובד הזר, איך מלינים אותו, אולי גם לו יש תלונות וננסה לטפל בהן לפני שיקום ויברח או חלילה יעשה דבר אחר.
ניצן הורוביץ: זה דבר שחייב להיות באחריות המדינה.
ניצן הורוביץ: לא יכול להיות שהמדינה מביאה המוני עובדים זרים ומפילה אותם כך על הנכים או על הקשישים ומפילה את הקשישים עליהם ואומרת תסדרו בעצמכם.
ניצן הורוביץ: מערכת לא יכולה לעבוד כך, ובמיוחד כמו שאמרה שמחה עם שתי אוכלוסיות חלשות שזקוקת להכוונה ולפיקוח.
ניצן הורוביץ: אני חושב שאורנה באמת התייחסה ובכל מה שנוגע בשינוי טכנולוגי, הדבר הבסיסי הזה של לווי המטופל או הקשיש או כל מי שזכאי לעובד זר ועם העובד הזר, לעשות ביקור בבית, קצין ביקור יסודי.
ניצן הורוביץ: אתם אומרת לי פעמיים בשנה, מה זה פעמיים בשנה?
ניצן הורוביץ: הרי זה בלתי מתקבל על הדעת הדבר הזה, זה בלתי מתקבל על הדעת.
מרים בר גיורא: היום לטיפול ב- 250,000 זקנים, בקהילה שקיימים יש כ- 700 עובדים סוציאליים, חלקם משרות חלקיות, תחלק את זה ותראה מהן האפשרויות שלהם להגיע לבתים והם עושים עוד הרבה עבודה אחרת.
מרים בר גיורא: אני מסכימה איתך.
יעקב כץ: קרין, בבקשה.
קארין ברזילי: תכננתי כמה דברים, אבל יש לי רצון להתייחס לדבר יותר מורכב ואני אוסיף כמה דברים.
יעקב כץ: את מי את מייצגת?
קארין ברזילי: באתי עם אבי שלומה.
קארין ברזילי: אני מורה לחינוך גופני, אם לשלושה ילדים בגיל העשרה.
קארין ברזילי: בגיל 29 אובחנתי כחולת טרשת נפוצה.
קארין ברזילי: לפני כשנתיים אבי ילדיי נטש אותי, במערכת יחסים אומרים לטוב ולרע, אצלי הרע כרוני ומתמשך, ובמערכת יחסים לא טוב היות האדם סיעודי.
יעקב כץ: הילדים נשארו אצלך?
קארין ברזילי: כן.
קארין ברזילי: במדינה שחרטה על דגלה דאגה סוציאלית, לא יכול להיות שתשלום עבור שר"ם (שירותים מיוחדים), לא מעודכן מעת לעת והוא לא מספיק לשלם את מלוא התשלום שהוא אמור לשלם.
קארין ברזילי: באתי לכאן, כדי לספר איך מאבדים לאט לאט את הגוף, שכל כך הפקת תועלת ממנו ועכשיו יש מישהו שעושה את כל האובדנים האלה עבורך.
קארין ברזילי: כדי להגיע למדף העליון, את צריכה להצביע על זה ולזכור ולדעת שרצית, את משלמת גם מלעבור מכסא לכסא של שירותים, ואת משלמת להתלבש ולהתפשט, זו לא בדיחה או סרט מצבע מסוים.
קארין ברזילי: אני משהו שרציתי לספר ולפרוט לפרטים, מדובר כאן בתא משפחתי שקצת משנה את המסלול שלו.
קארין ברזילי: שמעתי רעיונות שמאוד מתחברים אלי בתור אשת חינוך, אולי אפשר להרחיב את המחויבות האישית ואולי את סעיף העבודה המועדפת.
קארין ברזילי: בעצם מה שהתחלתי להרגיש כאן באופן מיוחד שיותר קל לעבור זקנה, כבר בגיל מאוד צעיר למדתי ניהול בתי אבות כי זה מה שחשבתי שאני אעסוק בו.
קארין ברזילי: זאת אומרת שנכה מביא את עצמו לזקנה כבר סיעודי, וזה נושא מאוד מאוד מורכב.
קארין ברזילי: זה מעודד לדברים שלנו, ואם רוצים לקחת אחריות, אז אנחנו לא רוצים לסיים את החיים שלנו בהתנדבות.
קארין ברזילי: תודה רבה.
יעקב כץ: אני מאוד מתרגש ומודה לך מאוד שבאת.
יעקב כץ: מה שאת מתארת הם חלק מהבעיות.
יעקב כץ: אני מבין ולהבדיל כי גם אני נכה מגיל צעיר, אומנם בנכות אחרת, אני יכול לחוש חלקית את המוגבלות החלקית שאדם פתאום חווה ושהוא לא בדיוק מה שהיה.
יעקב כץ: לצערנו הרב כולנו היותנו בני אדם וכולנו נגיע בשלב זה אחר למוגבלות בתפקוד, חלקם מגלים את זה בגיל צעיר וחלקם בגיל מאוחר יותר.
יעקב כץ: כמו שאמר חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אני חושב שהוא צודק ואנחנו בישיבות האחרונות מנהלים כאן ישיבות תוך כדי לימוד הנושא כדי לסכם את החומר על מנת להגיע איתו לממשלה.
יעקב כץ: הדרישה הראשונית שלנו היא שימונה אדם אחד וגוף אחד שירכז את כל הדברים ושתחתיו יצאו שאר הענפים על מנת שיכולו לטפל גם בנכים שלפתע פתאום מוצאים את עצמם בעולם אחר, ושתא משפחתם נפגע, בין אם מדובר באנשים צעירים ובין בזקנים.
יעקב כץ: גוף אחד שירכז ושיטפל בנושא ושהטיפול לא יהיה מה שנקרא טלאי על טלאי טלאי.
יעקב כץ: אגב אני רוצה להגיד מילה לזכותו של עמית סדן שהוא איש של האוצר, מאחר והכול זה טלאי על גבי טלאי ולמרות לא בעל הבית, כשהוא נכנס לתפקידו אמרו לו שהוא צריך לדאוג שיוציאו כמה שפחות כסף, אין לו בעל הבית שאומר לו בוא נראה את התמונה הכוללת ונפרוט אותה לפרטים.
יעקב כץ: אני רוצה לומר בשונה למה שאמרה אורנה זמיר, המטרה היא לא להוציא את העובדים הזרים, המטרה היא לראות איך מטפלים בזקנים, הוצאת העובדים הזרים היא מטרת משנה.
יעקב כץ: מטרתנו כמדינה, כחברה הגונה, בריאה, נורמאלית וטובה היא, איך מטפלים בזקנים ובנכים בעתיד באהבה גדולה.
יעקב כץ: עמית, אני רוצה לומר, אתה בוודאי תתקדם באוצר לתפקידים בכירים, תצטרך לומר שהמטרה היא לא קמצנות אלא מתן תשובה, כי בסופו של דבר הכסף יצא בדרך אחרת, זה יגיע לאותה נקודה, גם אם תנסה לברוח, אבל אתה תשלם אותו בדרך אחרת ובינתיים הכל יתפוצץ לנו בפנים.
יעקב כץ: קארין ברזילי, אני מאוד מודה לך שבאת לוועדה היום, זה מאוד משמח ומכבד את הוועדה שסיפרת את הסיפור שלך.
קארין ברזילי: יש דבר נוסף עם היבט למשרד האוצר, בעת סכסוך כמו שאני נמצאת בו, מחשבים את הקצבה של השר"ם כהכנסה וזה מאוד מעליב אותי, זה משהו שאני מתמודדת איתו.
יעקב כץ: כעת שלום קוטשר.
שלום קוטשר: תודה רבה.
שלום קוטשר: אני מנכ"ל אנשי"ם – ארגון נכי שיתוק מוחין.
שלום קוטשר: אני רוצה לחדד ולהביא דוגמאות.
שלום קוטשר: נטישת המדינה, לא רק העובדים הזרים נוטשים אותנו, גם המדינה נטשה אותנו.
שלום קוטשר: בשנת 2009, כמדומני, פרסמה המדינה נוהל חדש להעסקת עובדים זרים.
שלום קוטשר: בנוהל הזה היא היטלה את האחריות של ההשמה והפיקוח על ההשמה בידי הלשכות הפרטיות, ובכך למעשה העבירה המדינה את כל האחריות בשני נושאים אלה לידיהן של הלשכות הפרטיות.
שלום קוטשר: יש כאן פרדוקס בלתי נסבל וניגוד אינטרסים משווע לשמים.
שלום קוטשר: לא יתכן לתת לחברה את הסמכות לבצע את ההשמה וגם לפקח על הליכותיה.
שלום קוטשר: חבר הכנסת ניצן הורוביץ, אתה שאלת כמה פעמים מגיע עובד סוציאלי לבקר את המטופל ואת העובד הזר, הלשכה הפרטית מחויבת לשלוח פעם בשנה עובדת סוציאלית.
שמחה בניטה: פעמיים.
שלום קוטשר: לי אמרו בלשכה שלי שזה פעם בשנה, אלי מגיע פעם בשנה.
שלום קוטשר: דבר נוסף, אותה עובדת סוציאלית, היא שכירה של החברה עצמה, היא מקבלת את שכרה מהחברה.
שלום קוטשר: לא פעם, הנטייה לדאוג לחברה יותר מטובת הנכה, זה בדרך כלל קורה וזה עצוב מאוד.
שלום קוטשר: המדינה פרסמה חוברת זכויות העובד הזר, בחוברת מופיעות כל זכויותיו ורק זכויותיו, אין לו חובות.
שלום קוטשר: מה בנוגע לחובתו לתת טיפול נאמן, מסור עם השגחה מיטבית - - -
יעקב כץ: הדבר הזה הוא היסוד של הגעתו, ולשם מה הוא בא?
שלום קוטשר: אבל לפעמים מגיעה לכאן אוכלוסייה, שלא בדיוק יודעת מהם חובותיה.
שלום קוטשר: הם רצים מיד לארגוני הסיוע ומקבלים רשימה של זכויות.
יעקב כץ: אולי תציע לנו פתרונות ולא סיפורים?
יעקב כץ: בזה שהיא תכתוב לו את המסמך הזה, היא תפטור את הבעיה?
יעקב כץ: זה היה צריך להיות ביסוד כשאדם מגיע לטפל באדם נכה או בזקן, הוא צריך להיות בנוי לכך נפשית, עם מיומנויות מקצועיות, הכנה מקצועית וידע.
יעקב כץ: הדבר הזה לא קיים לחלוטין.
יעקב כץ: מביאים לכאן אנשים שבורחים מהפיליפינים, שאומרים שהם מוכנים לעשות כל עבודה, אבל כשהם מגיעים לארץ - - -
שלום קוטשר: להטיל את הטיפול ואת רוב האחריות בנושא על הלשכות הפרטיות, זה ניגוד אינטרסים.
יעקב כץ: תגידו שמדינת ישראל צריכה לשלם יותר כסף כדי להעסיק ישראלים, וכך יגיעו אנשים יותר מיומנים, אנשים שלמדו את המקצוע.
יעקב כץ: שמדינת ישראל תקציב עוד 3-5-6-7 מיליארד שקל וראוי שהיא תטפל בנזקקים שלה בצורה כזאת, יש לה כסף לשים לנושא.
שלום קוטשר: יש לה כסף להקצות לכך, זה תלוי בסדר עדיפות, אם אנחנו נהייה בסדר עדיפות גבוהה ימצא הכסף.
שמחה בניטה: 2.5 מיליארד דולר החוצה, לזה יש למדינה.
יעקב כץ: אברהם שלומה, בבקשה.
אברהם שלומה: המדינה הרסה אותנו וגם הועדה הזאת לא הצליחה לקדם כלום.
אברהם שלומה: שנים אני יושב כאן ולא ראיתי שום התקדמות.
אברהם שלומה: רק דבר אחד עשו, נתנו לחתול לשמור על החלב.
אברהם שלומה: נתנו לחברות כוח אדם לשמור על עצמן – על כד החלב – ואנחנו לא קיבלנו כלום.
אברהם שלומה: מדוע המדינה לא תיתן?
אברהם שלומה: כמו שדואג לחולים בכל המדינה, המדינה לא תיקח את האחריות על עצמה, ללא קשר לעובד הזר, אנחנו לא מעניינים אותה.
אברהם שלומה: מספיק לנו עם הנזק גם של הנכות, גם של הטיפול הלא מטופל, גם בקושי של התשלומים, אנחנו לא עומדים בזה.
אברהם שלומה: המדינה משלמת כסף עקיף לכל מטופל ואם את הכסף הזה היא תיתן לנו, אנחנו נדע מה לעשות איתו.
אברהם שלומה: תודה רבה.
יעקב כץ: עידית ליבוביץ', "קו לעובד" בבקשה.
עידית ליבוביץ': אני רוצה לומר שני דברים עיקריים.
עידית ליבוביץ': האחד, אומנם "קו לעובד" נמצא בוועדה הזאת בדרך כלל כדי לדבר על עובדים זרים בסיעוד, אבל "קו לעובד" מסייע לכל העובדים בישראל.
עידית ליבוביץ': לא פעם פונות אלינו גם עובדות ישראליות שמועסקות דרך חברות הסיעוד.
עידית ליבוביץ': הן מספרות על השכר שהן מקבלות ומספרות לנו על הבעיות הרבות שיש להן בשעות העבודה.
עידית ליבוביץ': במסגרת 'חוק סיעוד' מטפלים במטופל בביתו משהו בין שלוש או ארבע שעות מקסימום ביום, תלוי בחלוקת השעות השבועיות.
עידית ליבוביץ': רובן מועסקות לפחות אצל שני מטופלים ועדיין לא מצליחות להגיע למשרה מלאה.
ניצן הורוביץ: כמה יוצא להן לחודש, אם הן עובדות אצל שני מטופלים?
עידית ליבוביץ': הן עובדות שש שעות ביום בממוצע.
עידית ליבוביץ': היה דיון מאוד ארוך על התשלום שהן נמצאות בנסיעות בין מטופלים, לא היה מימון, היה מימון לחלק מהזמן.
עידית ליבוביץ': הרבה מאוד מהעובדות שכבר עובדות בחברות האלה ונותנות טיפול סיעודי לא רוצות להמשיך לתת אותו.
ניצן הורוביץ: מראים לי כאן
ניצן הורוביץ: בטבלה שזה 2,276 שקל למטפלות בבית, זה השכר.
עידית ליבוביץ': הן מקבלות הרבה פחות, הן לא מקבלות שום שכר על הרבה מהזמן שהן מבלות באמת בדרכים בין המעסיקים, והן לא מעוניינות להישאר בעבודה.
עידית ליבוביץ': אחר כך מופתעים למה אין עובדות ישראליות שמתעסקות בסיעוד, בשכר ובתנאים שהן עובדות אני לא מכירה מישהו שהיה רוצה להמשיך לעבוד.
עידית ליבוביץ': עוד בעיה שמתחברת בדיוק לאותו נושא, זה הכספים שהמוסד לביטוח לאומי מעביר לזכאים.
עידית ליבוביץ': ראיתם במסמך שעל כל 42 שקלים לשעה שמשלם המוסד לביטוח לאומי מקבל העובד מחצית.
עידית ליבוביץ': לאן הולך כל הכסף?
עידית ליבוביץ': למה כל הכסף הזה צריך להישאר בכיסים של החברות?
עידית ליבוביץ': חברת הכנסת שלי יחימוביץ דחפה את הפיילוט של המוסד לביטוח לאומי של העברת הכספים ישירות לזכאים, אומנם זה רק 80% מהסכום ולא 100%, אבל זה הראה שיפור מאוד משמעותי.
יעקב כץ: אני רוצה לומר משהו לגבי החברות, כל חברה שעובדת צריכה להרוויח.
יעקב כץ: את לא יודעת אם בהפרשים האלה החברות באמת קיימות או לא קיימות.
יעקב כץ: יכול להיות שהמדינה צריכה לדאוג לשלם את הסכום ישירות.
יעקב כץ: אנחנו גם מכירים מקרים שיש אנשים שמקבלים סכומים גדולים מאוד ומשלמים, כמו שראינו אצל הגברת זמיר, לעובד הזר רק רבע ממה שמקבלים, כלומר ממה שהאדם מקבל בפועל.
יעקב כץ: גם דברים כאלה קרו.
יעקב כץ: לכן צריכה להיות דרך שכל גוף שמטפל ירוויח.
יעקב כץ: כדי שחברות תעבודנה הן צריכות להרוויח.
יעקב כץ: אם אנחנו רוצים שהעובד יקבל את מלוא הכסף שלו, הם טוענים בצדק שהם לא המעסיק ושהמדינה תהייה המעסיק הישיר והאדם שמגיע לו הטיפול יקבל את הטיפול המלא.
אברהם שלומה: סליחה, "קו לעובד" מגן בצורה יוצאת מהכלל על העובדים הזרים, מי מגן עלינו?
יעקב כץ: אני, "קו למעסיק" וקו לכצ'לה, אנחנו רוצים ומנסים לעור לכם.
עידית ליבוביץ': בנושא של הגמלה המלאה, במקרה של זקנים סיעודיים הגמלה היא 3,600 שקלים, בפועל מה שמגיע לעובד זה 1,800 שקלים, ואחרי זה אנחנו מופתעים למה להרבה קשישים יש בעיה לשלם שכר ראוי לעובדים שלהם.
עידית ליבוביץ': נקודה אחרונה בנושא העובדים הזרים, אני בטוחה שהרבה מהאנשים שיושבים כאן יסכימו איתו שאדם קשיש סיעודי, למשל חולה אלצהיימר במצב מתקדם או נכה מונשם שזקוק לסיוע 24 שעות ביממה גם במהלך שעות הלילה, כולם יסכימו איתי שלא יתכן שעובד אחד יטפל באדם כזה.
עידית ליבוביץ': לא יתכן שהעובד הזה לא ישן בלילה.
עידית ליבוביץ': אני בטוחה שאף אחד מהאנשים שיושבים כאן לא היה רוצה שיטפל בו אדם שלא ישן כמה לילות ואדם שלא אוכל כמו שצריך.
עידית ליבוביץ': עצם העובדה שהמדינה מאפשרת לעובדים להיות מועסקים אצל חולים שזקוקים לסיוע מסביב לשעון ולא רק בחלק משעות היום, זה כשלון מאוד מאוד גדול של המדינה.
יעקב כץ: גלעד נתן, בבקשה.
גלעד נתן: הבעיה הזאת היא לא רק בבית, אומנם אמר שוועדה מקצועית קבעה את התקנון של האשפוז המוסדי, אבל דיברתי עם מנהלי מחלקות גיריאטריות וסיעודיות והם אמרו שהתקן לא מספיק.
גלעד נתן: יפה לחשוב ששני מטפלים סיעודיים במחלקה של שלושים ושישה איש בכל זמן נתון זה מספיק, אבל זה לא מספיק וקל וחמור מול אדם אחד שמטפל באדם אחד 24 שעות.
יעקב כץ: באמת זה מתחיל בעבודה שזה חוזר לפתחה של המדינה שצריכה לשבת עם קריטריונים שונים ולהחליט, למשל לאדם חולה אלצהיימר שצריך טיפול 24 שעות ביממה או לכפות על המשפחה לאשפז אותו אם זה יותר נכון, יותר זול או יותר קל.
יעקב כץ: כלומר המשפחה לא תוכל להגיד שהיא רוצה בכל מקרה להשאיר אותו בבית, המדינה תגיד שאם היא רוצה להשאיר אותו בבית אז היא תשלם את ההפרשים ואז היא לא יכול לבוא בטענה.
יעקב כץ: היום אין לא דין ולא דיין וזה נופל בין הכיסאות, ולא ברור אם המשפחה רשאית לומר את זה.
יעקב כץ: מי יכול לכפות על המשפחה ולומר שמאחר וההפרשים הם כאלה גדולים אז אתם תשלמו אותו?
יעקב כץ: זה אליך עמית סדן, אין לנו קריטריון אחיד וחד שמישהו מנהל אותו, כאן יש הבדלי פרשנויות שכל אחד מבין את הדבר ומפרש כפי שהוא חפץ.
יעקב כץ: אדם שרוצה את קרובו בבית שלא מקבל מספיק כסף הוא ממורמר והשני שנאלץ להעביר אותו למוסד גם הוא ממומר וכך כולם ממורמרים.
יעקב כץ: בבקשה, מאיר קלור.
מאיר קלור: שלום לכולם.
מאיר קלור: אני מנהל את ארגון "שוויון לנכים" ואני כמובן נכה 100%.
מאיר קלור: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו כאן, אבל אני רוצה להוסיף ואשמח מאוד אם יושב ראש הקואליציה יאזין לדברים.
ניצן הורוביץ: הוא יושב ראש סיעת ש"ס, זה כמעט אותו דבר.
מאיר קלור: אני אומר מספר דברים קשים אבל אני בטוח שהם נכונים.
מאיר קלור: אגב, שכחתי לציין שהגעתי היום בליווי בת זוגתי שושי שהיא נכה שמוגדרת 'כשירותים מיוחדים 175%' זו המדרגה הגבוהה ביותר.
אברהם שלומה: 174.
מאיר קלור: לנו כתוב באישור 175%.
מאיר קלור: אנחנו חיים את נושא הסיעוד 24 שעות ביממה, שבע ימים בשבוע, 365 ורבע ימים בשנה.
מאיר קלור: אני רוצה לומר לכל הגופים שנמצאים כאן, ואתחיל עם המוסד לביטוח לאומי, לא רק שאתם לא מקלים עלינו, אתם, אפשר להגיד וסליחה על הביטוי, אתם מתעמרים בחלק גדול מהנכים, אתם עושים הפרד ומשול.
מאיר קלור: אני מפנה את הטענה הזאת בעיקר למנכ"לית של המוסד לביטוח לאומי, הגברת אסתר דומיניסיני, שסוחבת רגלים ומפספסת את כל הנושא.
יעקב כץ: היא לא נמצאת כאן ולכן אני מציע לא לציין בשמות אלא לדבר לגופו של עניין.
מאיר קלור: אני מדבר לעניין, למרות שהמוסד לביטוח לאומי זאת פקידות שאמורה להוציא לפועל את החלטות הכנסת והממשלה ובפועל זה לא קורה.
יעקב כץ: מה אתה היית מציע מהקשר שלך עם המוסד לביטוח לאומי?
מאיר קלור: אני הייתי מציע, שהמוסד לביטוח הלאומי יוציא לפועל את החלטות ראש הממשלה.
יעקב כץ: מהן?
מאיר קלור: ראש הממשלה הקים ועדה, שבראשה עומדת הגברת אסתר דומיניסיני, הוועדה הזאת התכנסה ומאז שהוא הקים אותה לפני למעלה מחצי שנה, אולי פעם אחת או פעמיים היא ישבה, היא אמורה להתכנס שוב בקרוב.
יעקב כץ: מה אתה רוצה מהוועדה?
מיקי קולר: הועדה הגיעה כבר למסקנות שלה.
יעקב כץ: מהן המסקנות?
יעקב כץ: מה היית רוצה כדי שלא יתעמרו בך?
אברהם שלומה: להעלות את הקצבאות לסכומים ריאליים, שנוכל לחיות כמו בני אדם ולא כמו - - -
מאיר קלור: לגבי 'לחיות כמו בני אדם', אני רוצה לספר לכם, לנכה עם קצבת נכות מלאה, הקצבה שווה ל- 2,000 - 2,100 שקל, פלוס קצבה חודשית נוספת שהיא 400 שקל.
יעקב כץ: את הסכום הזה אתה מקבל וגם אשתך מקבלת, כל אחד בנפרד?
מיקי קולר: אני מקבל 2,500 שקל קצבת נכות מלאה, שושי מקבלת בנוסף לזה עוד 4,350 שקלים, שאמורים לכסות את עלות המטפלת הסיעודית שלה.
יעקב כץ: אתם עובדים?
מאיר קלור: אנחנו לא עובדים.
יעקב כץ: אתם מקבלים משהו עבור רכב, איזה תוספת אחרת?
מיקי קולר: כן אבל אלו תוספות ייעודיות, שושי מקבלת קצבת ניידות מלאה, אבל זה לא העניין.
יעקב כץ: אני לא מדבר עכשיו על העניין שלך, אומרים שהמדינה כל כך רעה, אז בוא נשמע איפה היא טובה.
אברהם שלומה: אתם לא נותנים לי לחיות.
יעקב כץ: זכותי לפרוט לפרוטות.
יעקב כץ: אתה מפריע ומדבר כשאין לך זכות דיבור, אתה רוצה להופיע כאן בישיבות נוספות?
יעקב כץ: אנחנו מכבדים אותך אז תכבד אותנו.
יעקב כץ: אני מבקש בכוונה לדעת, כי אם יש דברים טובים במדינת ישראל, צריך לשמוע אותם.
יעקב כץ: לא לומר רק את הדברים הרעים, אלא גם את זה וזה.
יעקב כץ: אילו דברים ייעודיים נוספים אתה מקבל?
יעקב כץ: שנדע שמדינת ישראל בדברים מסוימים טובה.
מאיר קלור: אני מקבל גם קצבת תלויים, יש לי שני ילדים, אני מקבל 850 שקלים עבור כל ילד.
יעקב כץ: אתה מקבל גם עבור רכב?
מאיר קלור: לא.
מאיר קלור: אני לא מקבל עבור רכב, כי אני לא יכול לנהוג.
מאיר קלור: אגב, במצבי אני צריך לבחור או ניידות או קצבה לצרכים מיוחדים, אני בחרתי ב- 50% צרכים מיוחדים, כדי לעזור לנו לממן את המטפלת הסיעודית לשושי.
מאיר קלור: אני רוצה להסביר.
מאיר קלור: כדי להצליח לחיות וכדי להתקיים, אנחנו כולאים את עצמנו בכוונה בבית ולא יוצאים עם הרכב, לא נוסעים לשום מקום, לא מבקרים אף חבר ואף קרוב משפחה שהוא מחוץ לעיר, משום שאנחנו לוקחים מקצבת הניידות עבור החיים שלנו, אנחנו אוכלים מזה, אנחנו מתקיימים מזה.
מאיר קלור: מה שהמדינה עושה, מעבר לדברים הטובים, אנחנו משתמשים בדברים הטובים כדי להצליח להתקיים וכדי לא להיכלא לחלוטין בבית.
מאיר קלור: אני לא חושב שיש למישהו, מעבר לבית המשפט, סמכות לכלוא אדם.
מאיר קלור: רוב הנכים, משתמשים בקצבת הניידות וקצבאות ייעודיות אחרות, בשביל לאכול ולשלם עבור המים, החשמל, הוצאות יומיומיות, לבוש ודברים טריוויאליים.
מאיר קלור: אנחנו משתפים פעולה עם עמותת "מזור", אנחנו שותפים לצוות חשיבה שרוצה באמת להגיע לאיזו הצעה, אנחנו לא באים בביקורת.
מאיר קלור: הביקורת קשה מאוד.
יעקב כץ: אם הטענה המרכזית שלכם היא, שהקצבה הכוללת הניתנת לכם לא מספיקה, כלומר אם הייתם מקבלים יותר כסף, זה היה פותח לכם את החיים, יכולתם לצאת החוצה, לבלות יותר, לנוסע יותר.
יעקב כץ: אגב, יש לכם עובדים זרים שמגיעים?
מאיר קלור: כן.
מאיר קלור: יש לנו עובדת זרה 24 שעות ביממה.
יעקב כץ: שמטפלת בשניכם?
מאיר קלור: היא מטפלת בשושי ובין היתר בדברים שאני זקוק להם, כמו כביסה, הכנת אוכל, ניקיון, שאני לא יכול לעשות לבד.
יעקב כץ: כמה זמן היא אצלכם?
מאיר קלור: חצי שנה, כי העובדת הקודמת נטשה, ברחה.
מאיר קלור: בוקר אחד שושי התעוררה, קראה לעובדת מהחדר ולא הייתה תשובה, "קו לעובד" לא הייתה תשובה.
יעקב כץ: כמה זמן היא עבדה אצלכם?
מאיר קלור: שנתיים וחצי, כאשר הטיפול בי היה תוך כדי.
אברהם שלומה: שמעתם "קו לעובד".
גלעד נתן: עזבו את "קו לעובד", זו בעיה שאנחנו יודעים עליה, אני לא הייתי נשאר לעבוד 24 שעות לבד לטפל באדם ובעוד אדם.
מאיר קלור: דוקטור אתה טועה.
אברהם שלומה: איך נוטשים ללא הודעה מוקדמת?
יעקב כץ: אתה הולך לטפל עכשיו במוסר של העובדים הזרים?
יעקב כץ: קודם שהמדינה תיתן לכם מספיק כסף, כדי שהכסף יאפשר לכם להחזיק שלושה ישראלים בשלוש משרות.
יעקב כץ: אנחנו רוצים את אותו דבר.
מאיר קלור: אני רוצה לתקן את כבודו ולומר שהעובדת שעובדת אצלנו עובדת מקסימום, מקסימום שלוש שעות ביום, נטו, שלוש שעות.
יעקב כץ: אבל היא קשורה אליכם 24 שעות ביממה.
אורנה זמיר: אז למה צריך עובדת זרה?
אורנה זמיר: למה לא עובדת ישראלית לשלוש שעות ביום?
מאיר קלור: כי כששושי צריכה לשירותים, אין לי בעיה שתהייה ישראלית, אבל אף ישראלי לא מוכן לקבל 4,300 שקלים בחודש.
יעקב כץ: גם אם היא עובדת שלוש שעות ביום היא צריכה להיות קשורה כל היום.
מאיר קלור: נכון כי אנחנו לא יודעים מתי היא תצטרך לשירותים.
יעקב כץ: זה מה שנקרא שלמרות שבפועל היא עושה עבודה שלוש שעות היא מרותקת 24 שעות ביממה.
מאיר קלור: הצעה לפתרון, אמרתי שיש לנו צוות שחושב על העניין הזה ואנחנו הולכים לצאת בקמפיין כדי לשכנע, בניגוד לקמפיין שעושה 'מסכניזציה' של העובדים הזרים, אנחנו רוצים לצאת בקמפיין תקשורתי שידבר על פתרון.
יעקב כץ: עובדים זרים הם לא בעיה, הבעיה היא המדינה.
מאיר קלור: בהחלט.
יעקב כץ: נגד המדינה.
מאיר קלור: ממש לא.
מאיר קלור: אנחנו אומרים שבמקום שהקשישים והנכים הסיעודיים יהיו המעסיקים, זה כבר נאמר כאן, המדינה צריכה לרתום את המושכות ולהיות היא המעסיקה.
מאיר קלור: כבוד חבר הכנסת אברהם מיכאלי, אתה מהקואליציה ואני פונה בעיקר אליך, איך המדינה מצפה מאדם שבקושי מסוגל להזיז את ראשו ולא מסוגל לדבר, מצפה ממנו להיות המעסיק?
מאיר קלור: איך "קו לעובד" מצפה שאדם כזה יעמוד בבית משפט ויענה לתביעות שתובעים לחינם את הנכים והקשישים?
מאיר קלור: אנחנו נמצאים בקטסטרופה.
מיקי קולר: אני תמיד צודק.
יעקב כץ: אתה לא צודק בכל הדברים, אתה צודק בעובדה שהזקן והנכים לא צריכים להיות המעסיקים.
יעקב כץ: כבר אמרנו שהכול מעוות וזה טלאי על טלאי, עיוות מביא עיוות.
יעקב כץ: אני אומר פה, שגם אתה תדע, אני מרגיש מתוסכל אחרי שנתיים וחצי בוועדה הזאת שלא הצלחנו לקדם ולפתור את הבעיה.
יעקב כץ: הוועדה הזאת היא רק וועדה סטטוטורית, אני לא שר הרווחה ולא ראש ממשלה, אבל לטענתכם יש לה על מה להסתמך.
יעקב כץ: משום שהכיוון והגישה צריכים להיות לא איך לפתור את הבעיה של הזקנים והנכים, אלא איך למצוא לה פתרון בתקציב המדינה.
יעקב כץ: אם הזקנים והנכים נמצאים בתחתית הרשימה כי הם חלשים ומדובר באוכלוסייה שניתן לפגוע בה, לכן כך הם פני החברה הישראלית.
יעקב כץ: זה מתחיל בשורש, בהסתכלות של המדינה והחברה על הזקנים והנכים.
יעקב כץ: אילו המדינה הייתה פועלת מהצד המוסרי והבריא כל הגישה הייתה שונה ולא היה פה עובד זר אחד והיו עוד 100,000 מקומות עבודה לישראלים, והיו מאפשרים לבני המשפחה לטפל בנזקקים.
יעקב כץ: אז מדינת ישראל בסופו של יום הייתה מרוויחה את כל הכסף פי מאה, האנשים היו מרגישים טוב, התושבים היו מרגישים יותר טוב, גם הזקנים והנכים היו מרגישים יותר טוב והיו כאן יותר עובדים.
יעקב כץ: אני מבקש את ישראל הבר, בבקשה.
ישראל הבר: תודה.
ישראל הבר: אני מנציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות.
ישראל הבר: הבאתי שלוש-ארבע בעיות שהייתי רוצה להציע שאדוני במסגרת המהפכה שהוא מתכנן ייתן את דעתו עליהן.
ישראל הבר: אחת מהן זו הבעיה של שישים ושישה חודשים.
ישראל הבר: כלומר, העובדה שעובד יכול להישאר בארץ רק שישים ושלושה חודשים או עד אריכות ימיו של המטופל, היא יוצרת בעיה למטופלים למשל שמצבם הבריאותי אינו יציב.
ישראל הבר: ניקח לדוגמה חולי סרטן, עובד זר יכול להגיד, ובצדק מבחינתנו, שהוא לא רוצה מישהו כזה שעלול ללכת לעולמו ואז הוא יצטרך לעזוב את הארץ.
ישראל הבר: הוא יעדיף מישהו שמצבו יציב ומאריך ימים.
ישראל הבר: קבוצה נוספת, אנחנו מפרסמים דוח סטטיסטי, בדוח שלנו משנת 2008 מסתבר שרק 38% אנשים עם מוגבלות מעל גיל 20 מדברים אנגלית וכל היתר בכלל לא מדברים שפה זרה.
ישראל הבר: איך האנשים האלה אמורים לתקשר עם העובד הזר שלהם?
יעקב כץ: זה לא בהכרח שהעובד הזר יודע אנגלית.
ניצן הורוביץ: למה אתה חושב שהעובד הזר דובר אנגלית?
ישראל הבר: אני אופטימי אדוני.
שלום קוטשר: רוב העובדים הזרים יודעים אנגלית, אבל לא יודעים עברית.
יעקב כץ: אין לך סטטיסטיקה על זה?
יעקב כץ: בין הדברים שטענו בתחילת הדרך היה שמדינת ישראל צריכה לראות אם העובד שהיא מקבלת מתאים, אם הוא מותאם לאיש, אם הם מדברים באותה שפה, שהוא למד את העבודה, אם יש לתעודה לעבוד בתחום.
יעקב כץ: מה לטפל באדם זקן או בנכה זה כלום, יש כאן עניין רפואי ובריאותי ובעניין הזה לא נערכת שום בדיקה.
יעקב כץ: אני אומר כאן לך עמית סדן, זה ביסוד הדיונים וזה לא רק עניין של כסף, הכסף זה הדבר הנדרש לבעיה, השורש הוא איך אתם רואים שצריך לטפל בחברה הישראלית.
יעקב כץ: אין שום התאמה ולכן כשהוא כבר מגיע יש פיצוץ.
יעקב כץ: זה ניסיון לפתור את הבעיה בצורה קלה.
יעקב כץ: הגישה צריכה להיות שונה והיא איך אנחנו פותרים את בעיית הזקנים והנכים באמת וגם אם זה עולה יותר כסף מקציבים יותר, אלא אם המדינה מכריזה שהיא לא מטפלת בבעיה.
יעקב כץ: כל הגישה בעניין העובדים הזרים היא גישה עוקמה.
ניצן הורוביץ: יושב הראש צודק, פה בשביל חשמלאי שיעשה תקע אתה צריך רישיון, כאן לוקחים ילדה מהפיליפינים שאין לה מושג, היא נותנת לו תרופות, נותנת לו זריקות, קונה לו, מטפלת באדם שתלוי בה לחלוטין, ככה זורקים ולא מפקחים, ולא כלום ומצפים שאיך שהוא הדברים יסתדרו, שהיא לא תנטוש, שהוא יהיה במצב טוב.
ניצן הורוביץ: – זו הפקרות שאי אפשר לעלות אותה על הדעת.
ישראל הבר: אני הייתי רוצה להציע אדוני, הפתרון העדיף הוא כמובן עובדים ישראלים.
ישראל הבר: אפשרות נוספת, אני מבין שיש קבוצה די גדולה של עובדים לא חוקיים שמסתובבים בארץ, אלה כבר יודעים עברית, אולי אפשר להכשיר אותם בתנאים מסוימים כדי שהם יתנו טיפול סיעודי, הם יותר מתאימים מעובד חדש שצריך להביא עכשיו.
ישראל הבר: דבר נוסף, יש את עניין השירות לאומי ושירות אזרחי, זה כוח אדם גדול שאינו מנוצל כרגע.
קריאה: כוח האדם הזה ינקה קקי של זקן?
קריאה: הוא לא ינקה.
ישראל הבר: בהתחשב בהערה הזאת, מאחר ולאוכלוסיות הספציפיות האלה יש הרבה אפשרויות אחרות, אולי אפשר לתת להם שנה אחת ששווה שנתיים, ניתן לחשוב על כמה דברים.
ישראל הבר: צריך לחשוב על הסוגיה של השעות הנוספות.
ישראל הבר: זה מוזכר כאן, בהערכת עלות של 6,000 עד 8,000 שקל לא כוללת את השעות הנוספות.
ישראל הבר: השעות הנוספות יכולות להכפיל את הסכום הזה וזה תלוי כמובן במצב המשפטי שנמצא בידינו.
גלעד נתן: כרגע לא משלמים שעות נוספות בסיעוד.
ישראל הבר: זה אומר, שזה יוצר סיכון למעסיקים.
ישראל הבר: אני לא אחזור על כל הנושא והבעייתיות של המעסיקים.
ישראל הבר: אני רוצה להעיר הערה דמוגרפית, יש תחום אחד שבו כן אפשר לנבא את העתיד והוא הדמוגרפיה.
ישראל הבר: צריך לציין שההזדקנות של האוכלוסייה היא לא אחידה, כלומר לא כל שנה מזדקן אותו מספר של אנשים.
ישראל הבר: בעשור הקרוב הולכת להזדקן אוכלוסייה גדולה במיוחד והם ילידי שנות החמישים.
ישראל הבר: בשנות החמישים הייתה כאן אוכלוסייה צעירה גדולה במיוחד, מה שנקרא הישראלים, זה דבר שצריך להיערך לו מכל הבחינות ובעיקר מבחינה תקציבית.
ישראל הבר: לדעתי אנחנו עומדים בפתח של שיטפון.
: אני מרשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול.
: קודם כל אני רוצה להגיב על הדברים שנאמרו כי זה נורא צורם לי.
: בנושא של בחירת עובדים זרים, בעצם כל השיטה של עובדים זרים הועברה לאחריות הלשכות הפרטיות לסיעוד.
: המדינה קבעה ב'נוהל לשכות פרטיות בסיעוד' שחובת הלשכות לדאוג לבחירת עובדים שעברו הכשרה בתחום הסיעוד.
: העובדים הזרים נדרשים להגיע לכאן עם מיומנויות בסיסיות.
שמחה בניטה: אבל אין להם.
שמחה בניטה: יש עובדות שמגיעות לטפל בנכה על כסא גלגלים כשהן מעולם לא ראו כסא גלגלים ואין להן מושג מה זה, הן מגיעות לבית והן לא מבינות מה הן רואות.
אברהם מיכאלי: רבותיי אתם צריכים לדעת שאני יודע שלא מביאים היום עובד זר מבלי שהוא עובר הכשרה של חודש ימים, זאת ההוראה.
אברהם מיכאלי: אם לא מקיימים את ההוראה, זה משהו אחר.
יעקב כץ: אם כולם ידברו יחד לא נשמע אף אחד.
יעקב כץ: נאפשר לך לדבר, היא אומרת שזו ההוראה, אתם מדברים על המציאות.
יעקב כץ: את זה ניתן לבדוק בסקר או בבדיקה יסודית באמצעות סקר מעמיק בקרב הנכים ובין הזקנים, תבדקו בפועל עם המטופלים כמה מהעובדים מגיעים מיומנים, אולי מחלקת המחקר של הכנסת תוכל לבדוק את זה.
יעקב כץ: אנחנו יודעים שמבחינת החוק המגמה היא כזאת.
: יותר מזה, הנושא חודד, השגרירות הישראלית במדינת המוצא נדרשת לבדוק - - -
גלעד נתן: יש שגרירות פעילה בנושא או שאתם עדיין עושים בדיקות טלפון דרך הודו?
גלעד נתן: איזו שגרירות, בנפאל יושב השגריר כל הזמן ובודק?
: זה הנוהל.