GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנוך זייברט: הוא אומר שיש להבחין בין שני הדברים האלה, מכיוון שאין מדיניות ממשלתית לגבי העובדים זרים, הוא מתייחס אחרת לתלונה שמגיעה נגד עובדים זרים לנתינים האלה.
חנוך זייברט: אני גם אומר לך, שכשמגיע שוטר ורואה אריתריאי הוא אומר לו "סע לפרדס כץ, עוף מפה" כי הוא לא יכול לעצור אותו, אין לו זהות.
חנוך זייברט: זה המצב.
יהודה הבר: על פי הנתונים שנאספו על ידי התושבים, שגם הם לא מדויקים, יש למעלה מ- 3,000 תושבים, אתה אומר 2,000 ואנחנו טוענים שיש כ- 3,000 מסתננים.
יהודה הבר: הנתון מבוסס על בדיקת דירות, יש מתחמים שלמים שהם נמצאים שם.
יהודה הבר: אני גם מתוועד למקרי הפשע שמתרחשים, אני קשור ל"הצלה" ואני שומע על הרבה מאוד מקרים אליהם הם נקראים בעקבות אלימות קשה מאוד בתוך הבתים, בעיקר זה מתרחש בינם לבין עצמם.
יהודה הבר: יש מקרים רבים, מספר פעמים בשבוע של מקרים קשים ומספר נמוך יותר של מקרים פחות קשים.
יהודה הבר: היו גם מקרי שוד באזור פרדס כץ ולאחרונה גם פורסם בעיתונות מקרה של אלימות.
יהודה הבר: הבת שלי סיפרה על אחות של חברה שהלכה לתומה ונתין שהלך מאחוריה תלש לה את השרשת וחטף לה את הארנק ונעלם.
יהודה הבר: המקרים האלה לא יגיעו למשטרה כי לא הבת וגם אם זו תהייה אישה היא בכלל לא תיגש להתלונן.
יהודה הבר: אלו מקרים של כל יום ואין סיכוי שהם יגיעו למשטרה.
יהודה הבר: ציינו כאן על מקרי של גניבות אופניים ועגלות ילדים.
יהודה הבר: אני חייב לציין שבני ברק זה לא רק פרדס כץ אלא בעיקר פרדס כץ ששם המאסה הגדולה אבל הם כבר נכנסו לכל גבולות של בני ברק עצמה.
יהודה הבר: לכל גבול ז'בוטינסקי דרומה הם כבר נכנסו וגם משם יש דיווחים של עלייה גדולה של גניבות אופניים ואלימות.
יהודה הבר: נקודה נוספת זו הנקודה של מקרי עבירות מין, על תקיפות ועל איומים וניסיונות תקיפה בכל מיני ביניים וסמטאות, גם המקרים אלה לא מגיעים למשטרה, זה קורה הרבה מאוד.
יעקב כץ: יש לכם משמר אזרחי?
יורם אוחיון: אם הם יתקלו במישהו מהם, אתה לא מכיר את התוצאה, לזה יש כתובות ולזה אין.
יעקב כץ: יש לנו בעיה קשה מאוד, המדינה מתנהלת ללא מדיניות בבעיה הקשה הזאת, היא מתייחסת לאנשים האלה כמו אוויר, וזה דבר חמור.
יהודה הבר: תוכלו לראות כאן שתי כתבות בעיתון המודיע.
יהודה הבר: הועלו כאן שתי נקודות, ראשית איך המשטרה מטפלת בנושא של אלימות.
יהודה הבר: אני בתור תושב השכונה מעודד גם במקרי אלימות שלא קושרים לעובדים זרים, אלימות בינינו, בין ציבור כזה או אחר, אני מדרבן את האנשים לגשת להתלונן במשטרה על כל פשיעה.
יהודה הבר: הרושם הוא שהמשטרה לא עושה כלום.
יהודה הבר: התשובה שלי לטענה הזאת היא "אם לא תלכו להתלונן, המשטרה בסוף השבוע כשהיא מוציאה פלט נתונים אין לה את הנתונים, אז איך אפשר שהיא תעשה משהו"?
יהודה הבר: אני מאוד מדרבן אותם להתלונן ו בעקבות כך טפלו מקרים.
יהודה הבר: היום אין את מי לשכנע כי אין מענה.
יורם אוחיון: אני מבקש למחות לפרוטוקול על האמירה הזאת.
יורם אוחיון: יש מענה של המשטרה בכל מקום, כולל בפרדס כץ.
יורם אוחיון: למרות שזה לא האזור שלי, מאחר והוא שותף לי למחוז המרכזי, אני יודע בוודאות שהוא עושה פעילות גם נגד פשיעת עובדים זרים.
יורם אוחיון: אמרת נכון ידידי, שאם אין דיווח למשטרה ואנחנו לא מזהים את זה כתופעה, אי אפשר לבקש מאיתנו להיות שם.
יורם אוחיון: אבל פעולות יזומות של משטרת ישראל, יש.
יעקב כץ: גם המערכת המשטרתית המומה מהתופעה הזאת, כי מדינת ישראל לא ערוכה לעניין הזה.
יעקב כץ: אין שר לקליטת עולים מאריתריאה ויש התעלמות מהבעיה באופן יסודי וזה הולך ופורץ קדימה בכל מיני מקומות.
יעקב כץ: זה מכריח את המשטרה שנערכה בשונה ממשרדים אחרים בצורה נכונה.
יעקב כץ: הבעיה היא שזה לימוד תוך כדי תנועה.
יעקב כץ: פתאום נפלה עלינו צרה שהמערכת המדינית שאמורה לומר שעד שמסיימים את בניית הגדר ועד שמשלימים את בניית העיר היא אמורה להגיד מה היא עושה עם אלה שכבר נמצאים כאן.
יעקב כץ: בנושא הזה אף אחד לא רוצה לקחת אחריות.
יעקב כץ: יתר על כן, אמרתי לראש הממשלה מספר פעמים למנות את בוגי יעלון או שרים אחרים שלא עובדים יותר מדי חוץ מלהופיע אצל רזי ברקאי, יש לנו שרים בלי תיק שמחפשים עבודה שגם פנו לראש הממשלה ואמרו תן לנו את התפקיד לטפל בעניין הזה.
יעקב כץ: מספר הנתינים האלה והעובדים הזרים שנמצאים שלא כחוק מגיע קרוב ל- 100,000 כולל כל אלה שהגיעו באשרת תייר ונשארו כאן, לא חוקיים שסיימו את תקופת שהותם ואחרים, זה מהנתונים של גלעד נתן ממרכז מחקר ומידע של הכנסת, המספר הזה מצריך אדם שיטפל בנושא 48 שעות ביום.
יעקב כץ: צריך לטפל בנושא הזה כל היום וכל הלילה ואין אף שר שמטפל.
יהודה הבר: השאלה שלי היא, אם אני אדרבן את האנשים האם למשטרה יש את הכלים?
יורם אוחיון: בו נגיד שהפתרון שאתה מבקש הוא הרבה יותר פשוט מהוועדה הזאת.
יורם אוחיון: למשטרה יש כלים.
יהודה הבר: האם יש כלים חוקיים לרשויות או למשרדי הממשלה בנוגע לאיסור העסקתם?
יהודה הבר: לגבי האנשים שיש או אין להם אישור עבודה, האם יש כלים למנוע מהם עבודה?
יהודה הבר: אחת הסיבות שהם באים לגור בתל אביב, או בפרדס כץ, זה בגלל שיש להם מקום עבודה.
יעקב כץ: אני אענה לך במילה אחת.
יעקב כץ: יש סעיף שנקרא 5(א)2 או 5(2)א, שהוא אישור שניתן לכל נקלט ב"סהרונים" במדינת ישראל, לשהות כאן שלושה חודשים.
יעקב כץ: זה אישור שהוא צריך לחדש מדי שלושה חודשים.
יעקב כץ: בהעדר מדיניות או בגלל שאין עדיין מענה לשאלה מה עושים איתם, אי אפשר להשאיר אותם לרעוב ברעב.
יעקב כץ: אומרים שלמרות שהחוק לא מתיר להעסיק אותם, אנחנו לא קונסים את המעסיקים ולא פועלים על פי החוק והדין כלפי המעסיקים שלהם.
יעקב כץ: אם נכריח אותם לא להעסיק אותם, הם יגנבו לך עוד יותר.
יעקב כץ: שמעתי ברדיו, שמדינת ישראל החליטה לבנות עיר בדרום, היום בדקתי את זה עם דוקטור גלעד נתן, הוא אומר שהוא הספיק לדבר עם המנכ"ל ועם הסמנ"כל של המשרד הבטחון ובגלל בהעדר תקציב העיר לא נבנית.
יעקב כץ: הרעיון היה לבנות עיר גדולה, יפה, עיר שיש בה גני ילדים ומגרשי משחקים וכדומה ולתת אוכל שלוש פעמים ביום לעשרת אלפים איש, אבל בלי עבודה.
יעקב כץ: אז היה אפשר להגיד שאסור להעסיק אותם.
יעקב כץ: בעיר הזאת הוא יכול לקבל מגורים ולינה ומזון ואז הוא יחליט אם הוא רוצה לחזור.
יעקב כץ: כשהם יספרו לחברים שלהם שאין להם עבודה, אז אחרים לא יבואו.
יעקב כץ: אבל, כל עוד שזה לא נעשה, מדינת ישראל לא תאכוף את החוק על המעסיקים, וכל עוד שהיא לא תאכוף את החוק ימשיכו להגיע אנשים לבני ברק, לראשון, לירושלים.
יעקב כץ: אני רוצה להגיד לכם, שברוך ה' ביהודה ולשומרון אין.
יעקב כץ: מי שרוצה מקום שקט, בלי גניבות אופניים, יכול לבוא אלינו ליהודה ושומרון.
יעקב כץ: בבקשה, יחידת "עוז".
גדעון כהן: יחידת "עוז" קיימת בשטח כמעט שנתיים, ב-1 ליולי יימלאו לה שנתיים.
גדעון כהן: לכן אין לנו פרספקטיבה מספיק גדולה להעריך בנוגע לנתוני פשיעה, ממילא אנחנו לא עוסקים בעניין הזה.
גדעון כהן: התפקיד שלנו זה לאתר את השוהים הבלתי חוקיים ולהרחיק את מי שאפשר להרחיק.
גדעון כהן: איפה שאנחנו מוצאים פשיעה תוך כדי פשיעה כמובן שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם ארז, יורם, דורית בשיתוף פעולה הדוק וכמובן עם גורמי משטרה אחרים.
גדעון כהן: אני יכול לומר מספר מילים רק מהתרשמות כללית.
גדעון כהן: ראשית ברור שרוב המסתננים מגיעים לכאן כדי לשפר את חייהם, זה ברור.
גדעון כהן: יחד עם זאת בתהליך כזה או אחר וגם בגלל דברים אחרים הם מעורבים בפשיעה.
גדעון כהן: אני חושב שלא נכון לדבר, אולי זה נותן אינדיקציה כללית לגבי אחוזי הפשיעה באוכלוסייה הכללית, אבל עם האוכלוסייה הכללית אין בררה וצריך להתעסק איתה.
גדעון כהן: כל נתון של פשיעה באוכלוסייה הזרה הוא נתון מיותר, אחד מיותר ואת זה צריך לקחת בחשבון.
גדעון כהן: אמרתי קודם ואני רוצה להדגיש, אם יש עלייה במספר המסתננים זה לא בהכרח בשנה הראשונה כי יש תהליך.
גדעון כהן: להערכתי מי שמעורב בפשיעה הם אלה שנמצאים קצת יותר בארץ וזה תהליך שונה.
גדעון כהן: אנחנו רואים את ההתערות שלהם באוכלוסייה ואני יכול לדבר על תחושה מהתרשמות שלנו בשטח.
גדעון כהן: אתמול היה לנו מקרה שמזכיר לנו את המקרה שאתה ראית בשטח, מקרה של תקיפת פקחים, אתה ניגש למישהו ומבקש להציג תעודה, לו אין בעיה כי הוא אריתריאי והוא תוקף, למה?
גדעון כהן: ההרגשה היא שיש להם תחושת בטחון ויהירות כי הם מבינים שאין לך מה לעשות איתם.
גדעון כהן: כי אם הוא ייתפס על גניבת אופניים מקסימום הוא יגיע, אבל באמת אין מה לעשות איתם.
גדעון כהן: אנחנו רואים את זה גם בעסקים בלתי חוקיים, רואים את זה בתל אביב וזה מאוד מקומם.
גדעון כהן: ישראלי שפתח עסק לא חוקי מבחינתו זה בלתי אפשרי אבל הם מרשים לעצמם.
גדעון כהן: סוגרים להם את העסק והם שוב פותחים, העסקים האלה מכל הבחינות הם לא בדיוק כשרים.
גדעון כהן: לסכומו של עניין אני רוצה לציין ש"בסהרונים", דורית כבר תיקנה, "בסהרונים" אנחנו כן לוקחים טביעות אצבעות וגם צילום.
יעקב כץ: אבל DNA לא.
גדעון כהן: DNA לא.
גדעון כהן: אם יש צורך והמשטרה מבקשת, אנחנו עומדים לרשותם.
יעקב כץ: מיכאל בבלי נציג האו"ם בבקשה.
מיכאל בבלי: אני לא אכנס לכל הדיון אבל אני מבקש להעיר כמה הערות.
מיכאל בבלי: ציינת שכולם למעשה עבריינים כי הם נכנסו באופן לא חוקי לישראל.
מיכאל בבלי: לפי אמנת האו"ם שישראל חתומה עליה, כניסה בלתי חוקית של מבקשי מקלט, איננה עבירה.
מיכאל בבלי: הייתי אומר עוד דבר, אדם שיוצא מארצו עם דרכון דרך שדה התעופה ונוחת בשדה התעופה ומראה דרכון ואז מבקש מקלט, הוא פחות אמין מאשר אדם שברח בלי ניירות, בלי גבולות.
מיכאל בבלי: בנושא המספרים, מוכרחים להכניס קצת סדר, זה לא ייתכן שמדינה מסודרת כמו שלנו לא יודעת מהם המספרים, היא לא יודעת, 2,000 בפרדס כץ או 3,000 בפרדס כץ, 15,000 איש בתל אביב או 50,000 בתל אביב או 100,000 בתל אביב.
מיכאל בבלי: כל המספרים באים ביחד.
יעקב כץ: סליחה, מדינת ישראל יודעת להגיד בוודאות את המספר הקטן ביותר, כמה נכנסו משנת 2006 דרך "סהרונים", את המספר הזה היא יודעת להגיד שזה 35,345 איש.
מיכאל בבלי: שאלתי שאלה, כמה מהם נכנסו והסגרו את עצמם לפטרול, לא היו ב"סהרונים" ולא נרשמו בלוד?
יעקב כץ: לא יודעים.
מיכאל בבלי: לא שמעת את השאלה.
מיכאל בבלי: לא נרשמו בלוד, לא התייצבו לאו"ם, נתפסו על ידי "עוז" והושמו בכלא?
מיכאל בבלי: אנחנו פוגשים את האנשים בכלא, פגשנו עד היום אחד.
מיכאל בבלי: אם אתה אומר שעל סמך האחד הזה שיש עוד 10%, כלומר 3,500, עוד 15,000 שהם ההפרש בין 35,000 ל- 50,000, עוד 100,000, 65,000 לפי החבר שלך, כל יום שישי מגיעים 8,000 או 5,000 או 3,000 מאילת באוטובוס לחגוג, העשירים האלה שמגיעים לחגוג בתל אביב, היינו שומעים משהו על כך שאין מקום באוטובוס כבר מיום רביעי, אבל לא שומעים על זה כלום.
מיכאל בבלי: כדאי שלא נהפוך את המספרים לכלי שמטשטש את הבעיה.
יעקב כץ: אתה מסכים איתי מר בבלי, שעד לרגע זה אין מספרים מדויקים ועל זה אין מחלוקת, 35,450 כן נכנסו.
מיכאל בבלי: אין מחלוקת על מספרי רישומי משרד הפנים, פלוס רישומי האו"ם קודם לכן, אין מחלוקת.
מיכאל בבלי: אני אומר שכאשר אנחנו לא יודעים אז אנחנו מדברים על מספרים שאינם קיימים.
יעקב כץ: על 35,000 אתה כן מסכים?
יעקב כץ: אמרתי שמאחר והמספר לא ידוע אז כל נתון הוא הערכה, אתה יכול להגיד אחד לפי הנתון הזה והזה.
מיכאל בבלי: זה כמו העיקרון שאומר, שבבית שני היו מכשירי קשר אלחוטיים, זו עובדה כי לא מצאו חוטי טלפון.
מיכאל בבלי: יש לי שאלה, כמה נשים ישראליות הותקפו מינית על ידי אפריקאיים?
מיכאל בבלי: כי אמרת שיש לך נתונים.
אורית חיימי-בריגר: אין לי את הנתון הזה.
יעקב כץ: היא אמרה שחמישה מתוך שישה מהנרצחים היו בתוך המשפחה.
אורית חיימי-בריגר: אני לא יכולה להגיד, אני כן יכולה להגיד לגבי הקורבנות ולציין שבמרבית התיקים בעבירת אינוס, על פי רוב מדובר בקורבנות ממוצא זר – אפריקאיות, חלקן בנות זוג של התוקף וחלקן נשים העוסקות בזנות ביניהן גם ישראליות.
אורית חיימי-בריגר: אין לי כאן את הפילוח.
מיכאל בבלי: שאלתי היא, האם אין הצדקה שיותר מסוכן לטייל בפרדס כץ אחרי שבע בערב לאישה בודדת או בדרום תל אביב מאשר בצפון תל אביב?
יורם אוחיון: סטטיסטית או תחושתית?
מיכאל בבלי: אנחנו כל הזמן מדברים על תחושות.
יעקב כץ: לאן אתה שואף מר בבלי?
יעקב כץ: להגיד שאם הוא אנס את האישה בתוך המשפחה זה מותר?
יעקב כץ: שאם הוא אנס אפריקאית זה מותר?
יעקב כץ: זה לא פשע?
מיכאל בבלי: אני מדבר על כך, שהם מביאים לנו מחלות, אומרים שהם מביאים לנו מחלות.
יעקב כץ: אף אחד כאן לא אמר שהם מביאים את המחלות, אל תגיד את זה.
יעקב כץ: אני מכבד אותך ואתה תכבד את האנשים שיושבים כאן.
יעקב כץ: כאן אף אחד לא דיבר על מחלות.
יעקב כץ: כשדיבר יורם אוחיון וכשדיברה אורית חיימי, דובר שעיקר הפשיעה היא בתוכם.
יעקב כץ: אבל גם בקרב הקהילה שלה, פשיעה היא פשיעה.
מיכאל בבלי: איך אנחנו משתפים פעולה איתה ועם קודמיה, לחפש את הפשיעה הגדולה שנמצאת שם?
מיכאל בבלי: הפשיעה הגדולה זה ההברחות, הרשתות, גינאה, ובזה אנחנו עובדים עם המשטרה.
יעקב כץ: אני קראתי להם וביקשתי לבדוק אילו כלים יש לתת למשטרה, ליחידת "עוז" ולנציגי העיריות כדי לטפל בבעיה שמדינת ישראל לא נערכה לתופעה הזאת באופן טבעי.
יעקב כץ: אנחנו לא היינו ערוכים ולכן מדינת ישראל נתקלת במציאות שהיא לא ערוכה לה, המדינה צריכה להתמודד איתה.
יעקב כץ: אומר מפקד יחידת יפתח ואורית חיימי והאחרים שהם תוך כדי תנועה מנסים להתיישר עם המציאות, לא רק עם הפשעים מחוץ.
יעקב כץ: הם אומרים שסטטיסטית שהמקרים לא רבים אבל המקרים רבים בתוך עצמם.
יעקב כץ: באחריותנו לדאוג שגם האישה מאריתריאה או האישה מסודן שגם היא לא תפגע ולא תיאנס, אנחנו צריכים לדאוג שלא יגנבו אופניים ועגלות תינוקות ולא יהיו פשעים, אנחנו צריכים לדאוג שהתופעה הזאת לא תגרע ולא תפגום במרקם הישראלי.
יעקב כץ: אף אחד לא דיבר ולא הזכיר את המילה מחלה או מחלות - - -
מיכאל בבלי: אף אחד מסביב לשולחן הזה, גם לא הזכיר את סוף החלום הציוני בגללם, זה לא הוזכר בשולחן הזה.
יעקב כץ: לא הוזכר, כי בשולחן הזה מדברים בצורה חכמה ובריאה ולכן הוזכרו הדברים שקשורים בחברה הישראלית וגם עלינו כמדינה.
מיכאל בבלי: אבל מדברים על דברים שהוזכרו מחוץ לשולחן הזה, אנחנו יודעים את הדברים שנאמרים לקהל בשכונת התקווה בהפגנות.
יעקב כץ: לאנשי שכונת התקווה, יש את הזכות כתושבי ישראל להתלונן, לפחות כמו שיש לאריתריאים את הזכות להתלונן.
יעקב כץ: אלו תושבים שגרו שם, אלה תושבים שנלחמו במלחמות ישראל, אלה תושבים בריאים שמשלמים מיסים, יש הורים שכולים, תושבים שנמצאים כאן כחוק שמרגישים פגועים.
יעקב כץ: על זה שאל אותך מפקד "יפתח" אם אתה מדבר על תחושה או על מציאות.
יעקב כץ: התחושה היא תחושה רעה, אנשים מרגישים לא בבית, אנשים מרגישים לא בטוחים, זו מציאות פסיכולוגית מרגישים לא רק שם אלא גם באילת, בבני ברק.
יעקב כץ: פעם ראשונה שאני רואה שני נציגים של עיריית בני ברק מסביב לשולחן, אם המסתננים לא היו מגיעים לפרדס כץ זה היה איכפת להם?
יעקב כץ: הם לא היו מגיעים בכלל, כשזה נוגע אליהם, הם מגיעים.
יעקב כץ: שני נציגים הגיעו, גם מדגל התורה וגם מאגודת ישראל, תבין שלאנשים כואב.
מיכאל בבלי: הבעיה מספיק רצינית, כדי שנבקש סטטיסטיקות אמיתיות, שנבקש מספרים אמיתיים?
יעקב כץ: יש סטטיסטיקות אמיתיות.
שרון הראל: באמת לגבי הנתונים, אני חושבת שכבר העלנו את זה ברמות שונות עם המשטרה, אם יש איזו אפשרות להוסיף אינדיקציות נוספות כמו מערכות משטרתיות, אינדיקציות גם של מדינת מוצא, גם של סוג האשרה שמחזיק האיש, זה יכול לתת לנו נתון נוסף של פילוח האוכלוסיות.
שרון הראל: שוב, הפער בין כלל הזרים לבין כלל האפריקאיים לבין האוכלוסייה הספציפית של מבקשי המקלט, תרשו לי להשתמש במונח הזה כי הם מבקשי מקלט והם נמצאים כאן לבקש הגנה.
יעקב כץ: שלא יחשבו שכל אלה שהגיעו ומבקשים מקלט רשאים לקבל מקלט, נחשבים לפליטים.
מיכאל בבלי: מבקשים, לא קיבלו.
יעקב כץ: אמרנו שלפי הנתונים שדיבר עליהם כאן מר אדלשטיין בפעמים קודמות, הוא נאמן עלי, וגם אתם כשדיברתם שטיפלתם בעניינים בעצמכם אף פעם לא הגעתם למאה אחוז, הגעתם לעשרים-שלושים אחוז, הם הגיעו לאחוז אחד, זה לא משנה.
יעקב כץ: אתם יכולים להגיד שבשם הבקשה אפשר לעשות כל פשע בעולם, כולם יגיעו לבקש מקלט בישראל, ואני בזכותם אגיע לאירופה.
שרון הראל: הבקשה תופסת מרגע ההגשה שלהם.
יעקב כץ: הגמרא אומרת, שמי שמרחם על אכזריים סופו שמתאכזר לרחמנים.
יעקב כץ: עם כל האהבה והחמלה שלנו, כולנו יהודים וכולנו רחמנים ולא יעזור לך, כל אחד שיש לו נשמה יהודית, לכן אנחנו הקומוניסטיים הכי טובים בעולם, אנחנו בכל דבר הכי טובים, בכל דבר הכי סוציאליסטיים, הכי קומוניסטיים, הכי מתיישרים, הכי והכי ותראי כמה אנחנו אוהבים את אלה שרוצים להרוג אותנו כל יום, ככה זה וזה העם שלנו.
יעקב כץ: תשאלי היום את החבר'ה שלך, את החברים שלך מ"קו לעובד" ומקו לזה ומקו לזה אם היו מוכנים שכל אפריקה תגיע לישראל ושאנחנו נצא מפה רק כדי לעשות להם טוב, אנחנו כל כך טובים, כל כך נחמדים ולא אכפת לנו לסבול כדי שלכול העולם יהיה טוב, זו מחלת נפש.
שרון הראל: זו באמת פרשנות מרחיקה לכת.
יורם אוחיון: אדוני היושב ראש, אנחנו מאוד הארכנו בדיון, אני אבקש ממך לשחרר אותנו.
יעקב כץ: אני משחרר אתכם, גם אותך וגם את אורית חיימי אם היא צריכה ללכת.
יעקב כץ: תודה לכם.
יעקב כץ: אתם יכולים לעמוד איתי בקשר ישיר, אני אנסה להסדיר את המפגשים הבאים, אני מריץ חוקים ואז הם רצים לפניי.
שרון הראל: ברשותך אדוני היו"ר, דיברתם כאן הרבה על פשיעה ולא שמעתי כאן שיח על מניעה.
שרון הראל: זאת אומרת מה ניתן לעשות היום במדינת ישראל כמניעה, דיברנו על העדר ידע בקרב הקהילות, על חוקים בישראל.
שרון הראל: למשל האם יש למשטרה אפשרות לקיים סוג של הדרכות או הסברות באמצעות מנהיגי הקהילות כדי ליידע את האנשים בסוגי העבירות השונות ובכך אולי להפחית חלק מהעבירות.
שרון הראל: גם גבר שמכה את אשתו בישראל לא יודע שזה בניגוד לחוק כי במדינות אפריקאיות זו לא עבירה.
יעקב כץ: את בהחלט צודקת, כי בהעדר מדיניות גם הדבר הזה לא מטופל.
שרון הראל: האם זה יכול לעלות כסוג של המלצה או סוג של בקשה?
יעקב כץ: רציתי לומר, שאם היה כאן מישהו, אמרתי כבר שלא הכל מוטל על המשטרה, זה מוטל על מרכזי הקליטה שקולטים אותם.
יעקב כץ: אולי אם אפשר לפני שהם מגיעים לארץ, בדרך ברכבת לתת להם קורס ולהסביר להם מה קורה בישראל, מה הם החוקים.
שרון הראל: אפשר לעשות את זה במרכזי ערים.
שרון הראל: אנחנו פוגשים אותם במרכזי ערים באשדוד ובערד ואפשר לקיים את ההכשרות האלה גם שם.
יעקב כץ: כל עוד למדינת ישראל אין תכנית אחרת והיא לא יודעת להצביע על שום מדיניות לגבי אלה שנמצאים כאן.
יעקב כץ: גם אני חושב שלא ניתן להעמיס מחר את כולם על משאית או על מטוס ולהחזיר אותם בניגוד לרצונם, ובמיוחד לא לאריתריאה, סודן או אתיופיה ואפילו לא לגינאה, כך זה לא עובד היום, אני מתייחס ליחידים.
יעקב כץ: רק כשמדובר על יהודה ושומרון אפשר להוציא מאות אלפים ולעקור אותם כי עם יהודים אין בעיה, אבל כשמדובר בגויים, תסכימי איתי וכולם מסכימים שאנחנו לא מעלים את כולם על משאית או מטוס ואומרים להם החוצה.
יעקב כץ: במדינה מתוקנת בונים ערים, מאכילים ומשקים, אבל תגידו לחברים שלכם שאין כאן עבודה.
יעקב כץ: זה רעיון שצריך ליישם אותו אבל לא מיישמים אותו.
שרון הראל: אולי אפשר לקדם את זה באיזה אופן וזה יוכל בהחלט לתרום בשיח הכללי, לפעמים פונים אלינו בשאלות מתוך בורות, מתוך חוסר הכרות של המנגנונים.
שרון הראל: אני חושבת שחלק מההסברה וגם הסברה בנושא אלכוהול וסמים לאוכלוסיות שלא מכירות, הפער, ההלם הבין תרבותי הזה הוא חמור.
אורית חיימי-בריגר: אני מסכימה עם מה שאמרת, חבל שהם יצאו, אני לא רוצה לדבר בשמם אבל אני כן יודעת שמתקיימת הסברה, חלק מעבודתו של ארז עוסקת בזה, הוא מכיר את מנהיגי הקהילה ויודעים את שמותיהם, אפילו אני מכירה חלק.
אורית חיימי-בריגר: ראשית את צודקת כי זה פתח לדיאלוג בין המשטרה לקהילה.
אורית חיימי-בריגר: בכלל המשטרה הזאת פועלת בזה כחלק מהאידיאולוגיה.
אורית חיימי-בריגר: אני כן יודעת שכן מתקיים שיח בעיקר לפני ימי חג למיניהם, הפגנות מול שגרירות אריתריאה, מתקיים שיח מול המשטרה כדי למנוע חיכוכים.
יעקב כץ: אין ספק שבמדינת ישראל, אין שום משרד שלוקח את זה על עצמו כי אין מדיניות.
יעקב כץ: היא צודקת במאת האחוזים.
אורית חיימי-בריגר: אני יודעת שביחידת לוינסקי מתקיים דיאלוג גם כדי להביא לידיעתם כל מיני נושאים וגם כדי למנוע כל מיני חיכוכים מיותרים, זה אינטרס של כל החברה להקדים תרופה למכה.
שרון הראל: משטרת לוינסקי עושה עבודה מקצועית בקהילה.
אורית חיימי-בריגר: עבודה קהילתית יותר, זה מה שקורה בפועל, את התפרצת לדלת פתוחה.
אורית חיימי-בריגר: אני לא מקבלת שמשתמשים בסטטיסטיקות בחושות, אני הצגתי כאן נתונים לא בחושים ולא מטשטשים.
אורית חיימי-בריגר: לשאלתו של מר בבלי, שלא היה לי בעצם מענה מספרי, אני הצגתי תחושות, הצגתי כאן נתונים ברורים, אולי לא היה לי נתון לגבי העבירה הספציפית הזאת אבל אם אני אומרת שבתא שטח מסוים הצבענו על עלייה באירועי שוד, תקיפות או דקירות, אני מדברת על עלייה אמיתית בתא שטח X, ולכן מכאן ברורות המסקנות.
מיכאל בבלי: תחושות לא כוון לסטטיסטיקות שלך, זה כוון ל- 50,000 ל- 200,000 שאלו תחושות.
מיכאל בבלי: לכן שאלתי אותך אם יש הצדקה בסטטיסטיקות לכך שנשים מפחדות לצאת בשעה שבע בערב.
אורית חיימי-בריגר: לכן אני אומרת שאם נקביל את זה לעבירה אחרת, אם בתא מסוים יש עלייה במקרי שוד או בעבירת תקיפה ודקירות זה כן תחושת הבטחון של הציבור באותו תא שטח.
אורית חיימי-בריגר: גם אם זה היה מספר קטן.
יעקב כץ: אני רק רוצה לומר מר בבלי, שעל דבר אחד אין מחלוקת והוא המספר שבחמש-שש שנים אחרונות יש 35,450 איש שנכנסו ללא רישיון וללא רשות למרות שהם קוראים לעצמם מבקשי מקלט.
יעקב כץ: על זה אין מחלוקת.
יעקב כץ: גם 35,000 זה הרבה מאוד.
אורית חיימי-בריגר: חייבים להצטרף אליו, גם אני כשאני יוצרת תמונת פשיעה אנחנו מבקשים לדעת מול מה אנחנו מתמודדים, גם לי מאוד קשה להשיג נתוני אוכלוסייה, אלו נתוני האוכלוסייה במדינת ישראל.
שרון הראל: פילוח לפי המדינות, לפי אשרה יכול לסייע.
אורית חיימי-בריגר: יש לנו פילוח לפי מדינות, אין לנו פילוח לפי סוג האשרה.
יעקב כץ: שוב, העסק מתחיל בכך שמדינת ישראל לא רוצה את האנשים האלה ולכן ההתייחסות אליהם כאל אוויר, כך מדינת ישראל מתייחסת.
יעקב כץ: לכן כל הבקשות שלך יוצאות מנקודת הנחה הומניטארית שמדינת ישראל עניינית או שכלתנית.
יעקב כץ: היא צודקת שלפי מה שקרה כאן
יעקב כץ: בשטח מדינת ישראל צריכה לטפל אחרת, מאחר ומדינת ישראל רואה את זה אחרת היא לא מקצה כסף לטפל בבעיה, לא קובעת מדיניות ולא מציבה אדם שיטפל בבעיה אלא כל משרד ומשרד עם האחריות שלו מחיל את מה שהוא יכול.
יעקב כץ: גוף שיש לו עשרה ראשים הוא מפלצת גם אם כל הראשים יפים, אלי ישי טוען "אני יפה" שר המשטרה טוען "אני יפה" וראש הממשלה טוען "אני יפה" ושר הבריאות טוען "אני יפה", אבל גוף עם עשרה ראשים יפים, ושכל ראש שיהיה יפה הוא מפלצת ולכן הטיפול בבעיה נראה כמו שהוא.
יעקב כץ: כולם מרגישים צודקים אבל אף אחד לא צודק, ראש הממשלה צריך להחליט שיש איש אחד שמטפל בבעיה הזאת ואז היה אפשר להביא אותו לפה ולשפד אותו, לשאול אותו את כל השאלות.
יעקב כץ: היום אתה שואל אחד הוא ענה אני אחראי על עניין אחד, ההוא על העניין השני והשלישי על השלישי ואין מי שאחראי.
יעקב כץ: במקום הזה אתם נכנסים.
מיכאל בבלי: פנינו רשמית לממשלה וביקשנו שר.
יעקב כץ: אדוני, לך יש כוח, יש לך את באנקי מון, ושהם יפנה בקובנית לראש הממשלה.
יעקב כץ: אני מאמין שראש הממשלה יענה לו, אם אתה תפנה אליו בעברית או באידיש הוא לא יבין.
שרון הראל: המחצית השנייה של המסמך, עוסקת בפשיעה נגד המסתננים ועל זה לא דיברנו וגם לא שמענו נתונים.
יעקב כץ: היא אמרה שחמישה מתוך שישה נרצחים - - -
מיכאל בבלי: לא על זה אנחנו מדברים, ישראלים שתוקפים אותם.
שרון הראל: אירועים שמגיעים אלינו, כמעט על בסיס שבועי, מדברים על עבירות החל מעבירות של מעשים כלפי עובד בתחום העבודה וכלה עבירות של דקירות שהפכו לאחרונה לתופעה רווחת, גם בערים כמו בני ברק, פרדס כץ, לוד, ערד, מקרים של דקירות של אזרחים ישראלים את האוכלוסייה של הזרים.
שרון הראל: אני אביא לכם בשמחה את המקרים, מדובר בעשרות מקרים בחודשים האחרונים.
יעקב כץ: תעבירי אלי את המקרים ואני אבדוק.
אורית חיימי-בריגר: במרבית המקרים, גם הוגשו תלונות במשטרה.
אורית חיימי-בריגר: כל מי שנמצא בקשר עם הקהילה מעודד אותם להגיע למשטרה.
אורית חיימי-בריגר: יש מקרים כאלה, אבל אני לא יכולה לדבר על תופעה.
יעקב כץ: את אומרת שזו תופעה שישראלים תוקפים זרים?
שרון הראל: יש פה כמה היבטים של פשיעה, והיא יכולה פעם להתפרש כפשע שנאה, כשזה מגיע לתופעה של עשרות מקרים כאלה.
שרון הראל: בשלושת החודשים האחרונים, למעלה מ- 40 אירועים, זה לא מספר מבוטל.
יעקב כץ: אתה מודע לזה ביחידת "עוז"?
יעקב כץ: את שמעת על זה?
יעקב כץ: את אומרת משהו שאת צריכה לבסס.
יעקב כץ: נמצאים כאן נציגי משטרה עם נתונים, היא אומרת, שאת הישראלי הרבה יותר קל לה לתפוס וזה תפקידה.
יעקב כץ: תעבירי אלי רשימה ואני אבדק את זה.
שרון הראל: אני אומרת, שבמרבית המקרים הוגשו תלונות במשטרה, צריך לדעת שהמקרים האלה נחקרים ויש מקרים של מסתננים שמאושפזים בבתי חולים.
יעקב כץ: בזה אני סיימתי.
יעקב כץ: אני לא רוצה כעת לפתח את הרעיון הזה משום שאת מדברת על דבר ואת אפילו לא יושבת עם נייר, לא עם שם, את באה בטענה.
יעקב כץ: יש בארץ אלפי מקרים של פשע כל שבוע ולצערנו גם בברים.
יעקב כץ: אם את טוענת שיש אלימות כלפי מבקשי מקלט, לא שאת קוראת להם מסתננים, המסכנים האלה שיש להם זכות לשהות כאן, את אומרת שהם סובלים מאלימות שנאה, את הופכת את הקערה על פיה שזו שיטה יפה שאינה מקובלת עלי, אם יש דבר כזה, אני אבקש שתשבי מולה.
יעקב כץ: יש אירועים כאלה, מצוקה יכולה להיות בין שני דיירים, מצוקה יש בברים,
יעקב כץ: באוטובוסים אבל להפוך את זה לתופעה של שנאה, שעכשיו מדינת ישראל עסוקה בתופעה חדשה.
מיכאל בבלי: הרשימה תועבר גם למשטרה וגם אליך.
יעקב כץ: אני מודה לכולם שהגיעו, ושנשמע בשורות טובות, הישיבה נעולה.
יעקב כץ: אני פותח את ישיבת הוועדה לבחינת בעיות העובדים הזרים.
יעקב כץ: על סדר-היום: דיון מהיר של חברת הכנסת רונית תירוש בנושא: טיפול המדינה במסתננים לשכונות דרום תל-אביב.
יעקב כץ: חברת הכנסת, מכובדיי המוזמנים, תלמידי בתי הספר, אני מקווה שהישיבה תהיה מכובדת ואני מקווה שהתלמידים יוכלו לחזור עם רשמים טובים מכנסת ישראל.
יעקב כץ: תוכלו לומר שהתרשמתם מהנימוס ומהדיבור היפה ומהאחריות למה שנאמר פה.
יעקב כץ: תודה לנציגים של מרכז המידע והמחקר של הכנסת שנמצאים פה ומעבירים לנו את המידע.
יעקב כץ: רציתי בתחילה לומר שני דברים.
יעקב כץ: בוועדה הזאת אנו עוסקים בנושא הזה באופן שוטף מידי שבוע בשבוע, ישיבות על ישיבות, כולל ביקורים וסיורים.
יעקב כץ: הדברים האלה הובאו לידיעתנו כבר לפני שנתיים וגם הרמטכ"ל אמר בוועדת חוץ וביטחון שהבעיה של המסתננים שמגיעים מאפריקה היא הבעיה הלאומית מספר אחת של מדינת ישראל.
יעקב כץ: אגב, היא לא רק בעיה של דרום תל-אביב, זאת בעיה של העיר אילת, של בני-ברק, ערד, זאת בעיה של מדינת ישראל כולה.
יעקב כץ: לדעת המודיעין של ישראל, כפי שהוצג על-ידי אלופי צה"ל, מיליון וחצי מסתננים נמצאים בדרכם לישראל.
יעקב כץ: הם רואים את העתיד באירופה כשמדינת ישראל משמשת כשער לאירופה.
יעקב כץ: זה המקום היחיד שניתן לעבור אליו דרך היבשה.
יעקב כץ: דלתות מדינת ישראל פתוחות והיא רחמנית, ביישנית וגומלת חסדים, וכאלה אנחנו - תעיד על-כך הגברת תמר שוורץ ממסיל"ה שמטפלת במסירות נפש באלה שנמצאים בתל-אביב.
יעקב כץ: הנשים והילדים שמגיעים לכאן רובם ככולם נאנסים בדרך לכאן.
יעקב כץ: לכן, רוב אלה שמגיעים הם גברים כי הנשים יודעות שהן עלולות להיאנס בדרך.
יעקב כץ: אנחנו נוהגים להלקות את עצמנו בשוטים ולייסר את עצמנו בעקרבים, אבל כשמגיעים לגבולות מדינת ישראל כל המערכות שמטפלות בהם, מטפלות בהם בצורה ביישנית, רחמנית וגומלת חסדים.
יעקב כץ: היא האחרונה שמקבלת אותם אבל בדרך הם עוברים דרך צה"ל ודרך סהרונים והטיפול הוא טיפול ששום מדינה בעולם לא נוהגת בהם כך.
יעקב כץ: חשוב לי גם לומר, על-פי נתונים שקיבלתי ממרכז המידע והמחקר של הכנסת, ב-2010 נכנסו כ-13,840 מסתננים.
יעקב כץ: אם אני רשאי לחזור על מה שיוסי אמר בשנה הקודמת, אז אלה הם הידועים.
יעקב כץ: יש עוד כ-20% שאינם רשומים.
יעקב כץ: זאת אומרת, אם נכנסו 14,000 אפשר להעריך שמדובר על עוד 3,000-4,000 איש שנכנסו בצורה לא ידועה.
יעקב כץ: זאת אומרת שהשנה נקלטו בישראל קרוב ל-17,000 אנשים.
יעקב כץ: נתון נוסף שקיבלנו הוא, שקרוב ל-32,000 נכנסו בצורה ידועה ועוד כ-20% לא ידועים.
יעקב כץ: זאת אומרת, נמצאים בארץ כ-40,000 מסתננים.