GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב כץ: תגידו שאמר לכם האיש הלא מוכשר, כצל'ה, שלא בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים, אבל היה לו קצת שכל.
יעקב כץ: למה לא הקשבתם לו.
יעקב כץ: ואני אומר לכם שהזעקה הזו לא באה ממני, היא באה מכל חברי הכנסת.
יעקב כץ: כן, בקשה נטע.
נטע ויג מלכא: רציתי להגיב.
נטע ויג מלכא: הוא דיבר על ההסכם הענפי.
נטע ויג מלכא: ההסכם הענפי הוא קובע רף מינימום.
נטע ויג מלכא: זה התפקיד של הסכם קיבוצי ענפי.
נטע ויג מלכא: בפועל המשכורות הרבה יותר גבוהות.
נטע ויג מלכא: אני רואה תלושים, אני רואה שכר של 10,000 שקלים לעובד ישראלי.
נטע ויג מלכא: יש גם 20.
נטע ויג מלכא: לגבי העובדים הזרים, בחודשים האחרונים היינו עם ההתאחדות בהליך לבחירת קרן פנסיה לעובדי הבניין, בתנאים משופרים, ובמהלך הדיונים דיברנו על נושא של ביטוח תעסוקתי לאנשים שמגיעים לגיל 45-50 וכבר לא יכולים לעבוד, קשה להם.
נטע ויג מלכא: הם רוצים ללכת הביתה לעבוד בתפקיד קל יותר, והם לא יכולים להרשות לעצמם.
יעקב כץ: למה הם לא יכולים להרשות לעצמם?
נטע ויג מלכא: כי הם צריכים להתפרנס.
נטע ויג מלכא: הגענו למסקנה שעובדים זרים ה רבה יותר מתאימים לעשות את העבודות הרטובות.
נטע ויג מלכא: למה?
נטע ויג מלכא: כי הם באים לפה ל-5 שנים.
נטע ויג מלכא: אני לא רוצה שעובד ישראלי ישבור את הברכיים ובגיל 50 ילך לביטוח לאומי ויבקש קצבת נכות.
נטע ויג מלכא: העובדים הזרים הצטרפו להסתדרות ואנחנו דואגים להם.
נטע ויג מלכא: כל שבוע מגיעים אלינו עשרות עובדים, ותאמין לי שאנחנו דואגים להם.
נטע ויג מלכא: אף אחד לא רוצה פה עבדים.
נטע ויג מלכא: הם כבר בארץ, צריך לדאוג להם, לא?
נוריאל אור: כן, אבל אני מעריך שגם יש עובדים ישראלים שרוצים שתעזרו להם.
נטע ויג מלכא: אנחנו עוזרים גם לישראלים.
נטע ויג מלכא: אני חושבת שזה קצת לא הוגן מה שאתה אומר.
יעקב כץ: מי הבחורצ'יק שיושב לידך?
נטע ויג מלכא: זה צבי רוט שהוא מההסתדרות והוא גם יצטרף.
נטע ויג מלכא: .
יעקב כץ: מאיפה אתה במקור?
צביקה רוט: אני גר בחולון.
יעקב כץ: אתה פעם ראשונה פה?
צביקה רוט: פעם ראשונה.
שלום בן-משה: אני ברשותך קודם כל מתנצל, כי הייתי בוועדת החינוך.
שלום בן-משה: אני לא אכנס לסוגיה כמה עובדים זרים צריך.
שלום בן-משה: החלק שלנו הוא שאנחנו נמשיך בתוכנית כפי שסוכמה.
שלום בן-משה: אנחנו השנה נפתח את כל הקורסים שתכננו אותם.
יעקב כץ: דובר פה על 10 קורסים לפחות.
שלום בן-משה: בשתי מגבלות.
שלום בן-משה: מבחינת בתי הספר אין לנו מגבלה.
שלום בן-משה: מבחינה תקציבית אין לנו בעיה.
שלום בן-משה: שתי המגבלות היחידות שתהיינה, ואני מקווה שלא תהיינה, זה האם יהיה מספיק מועמדים שירצו לבוא ללמוד, ודבר שני, האם חברות הבניה אכן יסכימו לקלוט אותם?
יעקב כץ: אז חיים אומן אומר שיהיו מספיק, והם אומרים שהם יקלטו את כולם.
יעקב כץ: זה ההתחייבות שלהם ואני סומך עליהם.
יעקב כץ: הם צריכים אותם, אין להם ברירה.
שלום בן-משה: רק כדאי לתת איזה תצפית לכיוון הדרום, כי בדרום יש בעיה.
יעקב כץ: יש בעיה ואמרנו שנטפל בה.
יעקב כץ: ד"ר גלעד, בקשה.
גלעד נתן: אנחנו בדיון הזה מסתובבים כל הזמן סביב כמה נקודות, ויש פה גם תחושה שכל הצדדים מתבצרים.
גלעד נתן: אני מסתכל על כמה בעיות, ויש לי גם כמה פרמטרים לבדוק.
גלעד נתן: אני פונה לשירות התעסוקה ואומרים לי, במרכז הארץ הם באמת לא יכולים לתת מענה, אבל בפריפריה יש להם מענה, ומהתאחדות הקבלנים לא חזרו אליהם.
גלעד נתן: יש פה עוד בעיות.
גלעד נתן: הפתרונות הם לא מונוליטים.
גלעד נתן: אין פה צד אחד שצודק לכאן או לכאן.
גלעד נתן: אני לא חושב שהמספר של 20 אלף סינים זה מספר שהוא יותר נכון מ-0 סינים, וצריך להתמודד עם זה.
גלעד נתן: עכשיו כן, יש בעיה עם הקורסים.
גלעד נתן: הבעיה היום עם הקורסים היא לא הבעיה עם התלושים.
גלעד נתן: כל שנה שעברה ישבנו עליה ושיגענו את מוטי ושיגענו את שלום, ואני עשיתי את זה, כי כצל'ה אמר לי, תעשה את זה.
גלעד נתן: שיגעתי את המשרדים, את משרד הביטחון ואת משרד האוצר ואת משרד התמ"ת, ואני יודע היום להגיד באמת בשקט, אחרי שנה שלמה שיגעתי אותם, שהם מוכנים לעמוד בזה, ועכשיו חובת ההוכחה שלפני שנה הייתה בצד של הממשלה, נמצאת בצד של הקבלנים.
גלעד נתן: נמצאת בצד של ההסתדרות.
גלעד נתן: יש בעיות שבכלל לא דיברנו עליהן.
גלעד נתן: אנחנו לא מגיעים אליהן.
גלעד נתן: הירידה בבניה הציבורית אפשרה מעבר שירותים לבניה הפרטית, ומה יהיה כשיתחילו את עיר הבה"דים בדרום?
גלעד נתן: מאיפה 5,000 עובדים שיעשו את זה?
גלעד נתן: הם יהיו חייבים להיות ישראלים, ותאמינו לי, אני פמפמתי את משרד הביטחון כמה זה מסוכן להביא עובדים סינים שקל לסחוט אותם בגלל הדמי תיווך שהם משלמים.
גלעד נתן: משרד הביטחון מבוהלים.
גלעד נתן: לא יאשרו לזה סינים, תודה לאל, אבל מאיפה יבואו 5,000 ישראלים האלה, ואם יבואו ממקום אחר, מי ישימו במקומם?
גלעד נתן: זה משהו שצריך לתת עליו את הדעת.
גלעד נתן: מה קורה עם המהנדסים?
גלעד נתן: מה קורה עם העגורנים?
גלעד נתן: צריך את כל הדברים האלה כל זמן.
גלעד נתן: רבותיי, יש שחיקה של מהנדסים.
גלעד נתן: שחיקה של מהנדסים, חלק באשמה היא בענף.
גלעד נתן: אנשים לא יכולים לעבוד 12 שעות ביום כל הזמן.
יעקב כץ: במילים אחרות, אם ללדת ילד לא ייקח 9 חודשים אלא 40 חודש, אז מי שתכנן את זה ושינה את מה שהקדוש ברוך הוא תכנן, זה אחריות שלכם.
יעקב כץ: אור, אני מיישר מבט לעיניים שלך, משום שבנוהג שבעולם, 9 חודשים נולד ילד, ואתם עושים את כל המאמצים.
יעקב כץ: אתם אומרים, אנחנו נשנה את העולם.
יעקב כץ: הכול בידכם.
יעקב כץ: אתם מקבלים את ההחלטות.
יעקב כץ: אתם צריכים לבוא לעם ישראל ולהגיד מה קורה.
יעקב כץ: אם בסופו של דבר, בשורה התחתונה זוג צעיר או זוג שרוצה לזוז מדירה לדירה, המחירים הם בשמיים, מי שנותן את התשובה זה אתם, זה לא אני.
יעקב כץ: אני רק יכול לבוא ולהעיר על המציאות.
יעקב כץ: אתם תגידו איך לשנות.
יעקב כץ: תצעקו עליהם, תצעקו עליי, תצעקו על כל העולם, אבל מי שנושא באחריות, מי שבסופו של דבר, המושכות בידיו, זה אתם.
יעקב כץ: אתם העגלון.
יעקב כץ: אנחנו רק הסוסים.
יעקב כץ: אני סוס מוכן למשוך את העגלה לכל מקום שיגידו לי.
יעקב כץ: אני מודה לכם מאוד.
יעקב כץ: אני מתכבד לפתוח את הישיבה לבחינת בעיות העובדים הזרים.
יעקב כץ: על סדר היום הכשרת עובדים זרים בסיעוד.
יעקב כץ: נשמע את ליליאן עודי אם לילדים נכים.
ליליאן עודי: שנים רבות אנחנו מזמינים עובדים זרים, אני מציינת במפורש לחברה שאמורה להביא את העובד הזר שאני רוצה שיגידו בדיוק מהי העבודה אצלנו, לא ליפות את המציאות.
ליליאן עודי: עבודה עם שני ילדים והורים, לא מדובר בזקן אלא משפחה שלמה בבית.
ליליאן עודי: להגיד את הכול.
ליליאן עודי: המדינה שלנו לפעמים מתיפייפת ורוצה להיראות נחמד בעיני העובדים הזרים אבל מראש, להם לא חשובה מהי העבודה.
ליליאן עודי: מה שחשוב לעובד הזר זה להיכנס לישראל ואחרי חצי שנה הוא יגיד לי שלום.
יעקב כץ: מאחר ואנחנו עוסקים בעובדים זרים, תאמרי לי בבקשה כמה עובדים זרים העסקת בחמש השנים האחרונות, כמה הלכו וכמה באו.
יעקב כץ: כמה נמצאים באופן קבוע ולא עזבו אתכם.
ליליאן עודי: כולם נשארו שנה והאחרון עזב אותי לפני שלושה שבועות, לא היה מעניין אותו אם יש לי שני ילדים נכים ואם יש לי עבודה.
ליליאן עודי: בטלפון הוא אמר לי שלום אני הולך ואת תשברי את הראש.
יעקב כץ: כמה עובדים היו לך עד היום?
ליליאן עודי: היו לי המון.
אסף עודי: מגיל קטן.
ליליאן עודי: אני לא רוצה לשים את הילדים שלי באף מקום.
ליליאן עודי: אני רוצה שהם יהיו בבית שלי לידי.
ליליאן עודי: מה הפשע שאני רוצה את הילד שלי אצלי?
יעקב כץ: כשמדובר על עובד זר במקרה שלך, את סידרת להם לינה.
ליליאן עודי: הכול מסודר, עם אוכל,לינה, תנאים מצוינים עם תשר ועם הכול מהכול.
יעקב כץ: מה הייתה העלות?
יעקב כץ: העובד היה צריך להיות צמוד אליהם 24 שעות?
ליליאן עודי: הוא לא צריך להיות 24 שעות, הם הולכים למסגרת מהבוקר עד השעה חמש בערב.
יעקב כץ: מדובר על עובד אחד.
ליליאן עודי: עובד אחד ולא צריך יותר כי אם אני עושה את זה לבד, אני בת חמישים ומשהו עושה את זה היום לבד אחרי שהוא עזב אותי, אני לא מתלוננת זה הילד שלי, העבודה לא קשה.
ליליאן עודי: שניהם הולכים למסגרת משעה שבע בבוקר עד השעה חמש.
ליליאן עודי: מה העובד עושה כל היום?
ליליאן עודי: - הוא יושב וזהו.
ליליאן עודי: אני לא רוצה שהוא ינקה לי את הבית, אני לא צריכה, אני לא רוצה שום דבר אלא להיות רק עבור הילדים האלה.
ליליאן עודי: המניעה שלו במפורש זה להיכנס לישראל ויותר לא מעניין אותו.
יעקב כץ: האחרון שהיה אצלכם שנה - - -
ליליאן עודי: לא שנה, שמונה חודשים ועזב והוא נמצא בישוב ליד עפולה.
ליליאן עודי: הוא רוצה זקן, לא אימא שנמצאת על הראש שלו ולא איש שנמצא על הראש שלו.
יעקב כץ: מי היה לפני כן?
ליליאן עודי: היה עוד בחור שהיה במשך שנה.
ליליאן עודי: הבאתי עובד אחד עבוד שניהם.
יעקב כץ: מאחר ואנחנו נמצאים כאן בנושא הכשרת עובדים זרים בסיעוד - - -
ליליאן עודי: הם לא מוכשרים והם לא שום דבר.
יעקב כץ: כמו שאמרתי זה לא דיון ראשון בנושא הסיעוד ובנושא הכאוב של הטיפול בסיעודיים.
יעקב כץ: ממש בתחילת הדרך שאלנו והעלנו את הבעיה שהייתה לנו תחושה, אז לפני שנתיים, העובדים הזרים שמגיעים הם בעיקר הפיליפיניות והפיליפיניים.
גלעד נתן: בשנים האחרונות יש ירידה בעובדים מהפיליפינים, מגיעים מארצות שונות כמו סרילנקה.
יעקב כץ: דובר בזמנו על הצורך שמדינת ישראל עוד לפני בואם, כמו שזה נהוג במדינות אחרות למשל בקנדה, שייבדקו את אדם מעבר לעובדה שהוא צריך להגיע לסייע לאדם מסוים, מדינת ישראל צריכה לראות איך האדם כדי שלא יעזוב ולא ילך ולא תהיה כבילה כמו שבית המשפט העליון פסק.
יעקב כץ: לצערי אני לא בית המשפט העליון אבל אני חושב שהעובדה שראו שאין כבילה והם באים ועוזבים והם הולכים לאן שהם רוצים וחוזר חלילה, התופעה הולכת ומתפתחת.