GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב כץ: תרשום לעצמך לבדוק את זה.
יולי יואל אדלשטיין: אגב, אתם מרחיקים אותם?
דן אגיון: אני מייד אספר מה אגודת מורי הדרך עשתה בנושא הזה.
דן אגיון: אז אגודת מורי הדרך ראתה בעניין הזה, הרי נוצר פה איזה שהוא עיוות, זה לא איזה שהוא מהגר עבודה שהגיע לתפוש את מקום העבודה של מישהו שלא היתה לו עבודה.
יעקב כץ: קלטנו, מה אתה יכול לחדש?
דן אגיון: מה שקרה זה שאגודת מורי הדרך ביקשה לא פעם ממשרד התיירות הבהרות לזה שהם בעצמם יזמו קורסים לאותם סטודנטים זרים, קוריאנים, סינים, נזירים וכו', קורסים של מה שנקרא Tour leaders, איזה מין קורס מזורז של שמונה שבועות, שבעקבות הקורס הזה הוא מקבל אשרת עבודה זמנית להורות דרך.
יעקב כץ: לכמה זמן?
אריאל סטולר: זה לא אשרת עבודה, זו אשרה להדריך.
דן אגיון: אשרה להדריך, אבל לא כמורה דרך מוסמך שלומד אלף שעות ושצריך רישיון מהמדינה.
יעקב כץ: את זה הבנתי, אבל לכמה זמן האשרה הזו?
אריאל סטולר: תרשה לי לתקן?
אריאל סטולר: האשרה הזאת זה אשרה שנותנת, מרשה להם להדריך.
אריאל סטולר: היא לא אשרת עבודה.
אריאל סטולר: אשרת עבודה לא משרד התיירות מנפיק.
אריאל סטולר: מי שמנפיק את אשרת העבודה זה מישהו אחר.
דן אגיון: ואז פנינו למשרד הפנים, והתרענו על מימדי הבעיה ויותר מזה, אנחנו הפנינו אותו למשרד התיירות שעושה את הקורסים האלה.
דן אגיון: משרד התיירות, אגב, מסביר את זה, בזה שבצד של הצליינות שמגיעה בעיקר מאירופה, הצליינים רוצים שידריכו אותם רק כמרים, הם לא רוצים ישראלים, יהודים וכו', שידריכו אותם.
דן אגיון: בצד של הקוריאנים והסינים, הטענה היתה שאין להם סבלנות לקבל את התרגום.
דן אגיון: העניין הוא שיש בארץ חוק התיירות, שמחייב שקבוצת תיירים תודרך על-ידי מורה דרך ישראלי מוסמך.
דן אגיון: אז העיוות הוא פה שהמשק, מורי הדרך, מאבדים את ההכנסה הזאת וכמעט בחסות המדינה, מתבצע פה עיוות.
יעקב כץ: הכמות הזו, יוסי, לא כלולה בתוך ה- 101,000 של האנשים שנמצאים פה ללא אשרות.
יולי יואל אדלשטיין: זה לא שייך.
יעקב כץ: אתה יודע להגיד?
יעקב כץ: רק שנייה אחת.
יולי יואל אדלשטיין: אני אסביר.
יולי יואל אדלשטיין: אני נחשפתי למגמה, לתופעה הזאת והיו לי מספר דיונים עם סמנכ"ל משרד התיירות, רפי בן חור, שהוא מרכז את הנושא במשרד ועלתה הסוגיה הזאת, ישנם מדריכים לכאורה זרים שבאים עם הקבוצה ולכאורה מדריכים את הקבוצה.
יעקב כץ: הוא אומר שהם לא מגיעים, שהם כבר נמצאים פה.
יולי יואל אדלשטיין: שנייה, תרשה לי כבודו, יושב הראש, אני אפרט לך מה אני יודע.
יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שיש דברים נוספים שאני לא יודע, אבל אני אגיד לך מה אני יודע.
יולי יואל אדלשטיין: ישנה תופעה אחת שמגיעים לפה מדריכים מחו"ל, עם הקבוצה, שאחד מהם מתוך הקבוצה, שאני לא יודע לסמן אותו בשדה התעופה, יושב, נוסע אתם באוטובוס ומדריך אותם.
יולי יואל אדלשטיין: וזה מדובר לגבי באמת ממדינות קוריאנים וסינים וכל מיני אוכלוסיות שבעיית השפה היא קצת מורכבת פה.
יולי יואל אדלשטיין: זה סוג אחד.
יולי יואל אדלשטיין: הסוג השני, באמת, אני לא נכנס לשיקולים ואני לא יכול להיכנס לשיקולי משרד התיירות, משרד התיירות סובר וחושב שהוא צריך לקחת חלק מסטודנטים או כאלה שבאים ממדינות שאין לנו כל-כך קשרים ענפים בתחום התיירות אבל על-מנת לעודד את התיירות, הם לוקחים סטודנטים מקוריאה ועשו להם איזה קורס פה.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא בקי בו, אבל הם עשו קורס במסגרת, זה כאלה, זה סטודנטים שהגיעו למדינת ישראל ללמוד באוניברסיטה העברית, למשל, תיאולוגיה, היסטוריה או לא יודע, ארכיאולוגיה, ומשרד התיירות לקח אותם ועושה להם איזה קורס להכשיר אותם כמעין חצי מורה דרך או מלווה או משהו בדומה לזה.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא יכול להיכנס לשיקולי משרד התיירות, אני יכול במידה ואני תופש מדריך, עובד, באופן בלתי חוקי, מדריך קבוצה באופן בלתי חוקי, אני יכול לנקוט כנגדו בהליכים ונקטנו כנגד מספר כאלה ומנענו חלק זרקנו אותם מהארץ וחלק נתנו להם לסיים את הליווי של הקבוצה, על-מנת לא לגרום נזק תיירותי למדינת ישראל, אבל מנענו את כניסתם להבא למדינת ישראל.
יעקב כץ: יש איזה שהיא השלמת חקיקה שנחוצה פה בארץ?
יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע, אני לא רואה את זה.
יולי יואל אדלשטיין: זה משרד התיירות, אני לא נכנס לזה, אני לא יודע מה השיקולים של משרד התיירות, למרות שאני במשא ומתן אתם ואנחנו מנהלים, וגם נפגשתי אתכם, נדמה לי, באחת הפגישות עם ארגון מורי הדרך.
יעקב כץ: כמה, אגב, כאלה מסתובבים בארץ כרגע?
יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע להגיד.
יולי יואל אדלשטיין: תראה, כשנוסע אוטובוס, זה עוד פעם, יש פה כללים של משרד התיירות, האם חייב, זאת אומרת בחוץ לארץ זה מאוד קשיח, אני יודע שאתה גם אם אתה בא עם מדריך ישראלי, אתה חייב לקחת מדריך מקומי.
יולי יואל אדלשטיין: לא משנה שהוא לא מוציא מילה, אבל אתה חייב לשלם לו.
יולי יואל אדלשטיין: יש בחוץ לארץ מקפידים.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא יודע מה הכללים פה בארץ.
יעקב כץ: אתם, במילים אחרות, אומרים שאנחנו את הכסף הזה רוצים להרוויח, גם אם לא נוציא מילה, רק שישב בן-אדם שם?
יעקב כץ: מה, הוא יהיה שומר-ראש?
יעקב כץ: מה הוא יהיה?
דן אגיון: לא, למעשה מה שאנחנו אומרים, אנחנו אגב שואבים את הנתונים שלנו מהנתונים, מאותם נתונים שמשרד התיירות מפרסם.
יעקב כץ: כן, אבל אתם יודעים למשל שאותו אדם ישב על האוטובוס, הוא יהיה משועמם.
יעקב כץ: אדם יוכל לעלות לאוטובוס, יוכל להגיד שלום, יוכל להגיד בוקר טוב, ייסע יומיים, יגמור את היומיים, אפילו מילה בקוריאנית הוא לא יילמד.
אריאל סטולר: אז קודם כל, כמה דברים בעניין הזה.
אריאל סטולר: אני אוסיף על דני.
אריאל סטולר: אחד, משרד התיירות באמת מכשיר את אותם אנשים, כשאפשר לעשות את זה הפוך.
אריאל סטולר: יש מורי דרך מוכשרים שנמצאים פה והוכשרו כדין במדינת ישראל, שאפשר להכשיר אותם בשפות.
יעקב כץ: שמדברים קוריאנית וסינית שוטף?
אריאל סטולר: גם זה אפשרי וזה גם עובד.
יעקב כץ: אני שמעתי שהרבה מהקבוצות שיוצאות לסין או לקוריאה, הם יוצאים עם מורה דרך מקומי פה שמלווה אותם, אחרת הם לא יכולים.
אריאל סטולר: הם יוצאים עם מלווה קבוצה, בוא נקרא לדברים בשמם.
אריאל סטולר: הגדרות זה חשוב מאוד.
אריאל סטולר: מורה דרך זה מי שהוסמך.
אריאל סטולר: יש מלווה קבוצה שלוקח.
אריאל סטולר: בסופו של דבר, גם מסביר בצורה לא טובה ואנחנו, כמורי-דרך, שגרירים של מדינת ישראל.
אריאל סטולר: יוצא מצב שמדינת ישראל משקיעה כספים, מביאה לפה קבוצות והקבוצות האלה בסופו של דבר, כולן מקבלות דבר הפוך למה שהן צריכות לקבל.
דן אגיון: הדבר הזה, לו לא היה בהיקפים כל-כך גדולים.
יעקב כץ: אני שומע, צריך לחשוב מצד אחד, איך התיירות לא נפגעת, שזה אינטרס של מדינת ישראל לראות שיגיעו לפה מיליונים ואנחנו רואים שיש פה עלייה בכמות האנשים שנכנסים, משום שזה גורם להרבה תעסוקה והשנה הכניס למעלה מ- 33 מיליארד שקל.
יעקב כץ: מצד שני, צריך לראות איך אל"ף, לא מחנכים אנשים לדברים לא טובים, ובי"ת, אומרים דברים לא נכונים, וגימ"ל, לא פוגעים באנשי התיירות שלנו.
אריאל סטולר: עוד מילה אחת, בבקשה.
אריאל סטולר: תאר לעצמך שבחודשים האחרונים נכנסו 24,000 ניגרים בתיירות צליינית.
יעקב כץ: אגב, כולם עזבו?
יולי יואל אדלשטיין: יש לנו איזה קבוצה שברחה.
אריאל סטולר: יש קבוצה שעוד מסתובבת.
יעקב כץ: מתוך ה- 24,000 כמה, 20,000 עדיין בורחים?
יולי יואל אדלשטיין: אני אומר.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו, לגבי הניגרים, אני נפגשתי לפני שלוש שנים, כמדומני, עם סגן שר החוץ הניגרי ועם הבישופ שלהם והעמדתי להם תנאים מאוד נוקשים.
יעקב כץ: כמה מתוך ה- 24,000 עדיין מסתובבים?
יולי יואל אדלשטיין: בשוליים, באמת בשוליים.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו נותנים להם, פחות או יותר קבוצה נכנסת, קבוצה יוצאת, יש איזה חפיפה כזאת, זה לא מה שהיה.
יולי יואל אדלשטיין: לפני שלוש שנים היתה לנו פה זליגה מאוד גדולה.
יעקב כץ: אגב, כמה ניגרים מסתובבים בארץ, סתם ככה בשביל הכיף?
יולי יואל אדלשטיין: לא מעט.
יולי יואל אדלשטיין: עשרות אלפים.
יולי יואל אדלשטיין: זה מהצליינים של פעם.
דן אגיון: תתארו לעצמכם, ובזה אני אסיים, שעל-פי אותו היגיון של הקתולים מאיטליה ומספרד שזולגים לפה ומקוריאה ומסין וכו', לפי אותו היגיון, גם הניגרים יתחילו להגיע עם מדריכים שלהם.
יעקב כץ: הבנו את הנקודה.
פיני קבלו: אני סמנכ"ל בשלטון המקומי.
פיני קבלו: אנחנו באמת לקחנו עכשיו את הנושא של העובדים הזרים ואנחנו הולכים להתייחס לזה ברמה של השלטון המקומי.
פיני קבלו: אנחנו הקמנו צוות לעניין הזה.
פיני קבלו: עד היום חשבנו, ואני אמרתי את זה כבר לפני שנתיים, שהיתה התמודדות של אילת, אבל היום זה מתחיל להיות בכל מקום ולכן הזעקה מקרב ראשי הרשויות היא גדולה מאוד.
פיני קבלו: אני גם מחזיק תיק הרווחה בשלטון המקומי ואני חושב שאנחנו מדברים פה על תעסוקה, מדריכים, אני חושב שהם באים על חשבון עובדים, הם מורידים באילת, למשל, זה היה המקום הכי הכי טוב שהיה עבור חיילים משוחררים שהלכו וקיבלו שם את המענק, זה הולך ומצטמצם מאוד שם, כי הם לוקחים שם עובדים זרים.
פיני קבלו: אני חושב שצריך להחמיר כלפי אותם מעסיקים שמעסיקים עובדים ללא אשרות עבודה.
יעקב כץ: צריך לדעת שמדינת ישראל לא מפעילה את החוק בעניין הזה, בגלל העובדה שהיא לא רוצה שישכבו סתם ברחובות.
יעקב כץ: ברגע שהמתקן יהיה גמור, אז אפשר יהיה להתחיל לאכוף.
פיני קבלו: אנחנו תמיד מכינים חומות שלא ייכנסו וזה, אנחנו צריכים לעשות את דרכי המניעה ואני מכיר את צה"ל ועשיתי הרבה שנים מילואים, אני חושב שבמקום ששר הביטחון יעסוק עכשיו בפרישות וכל מה שקורה, לו היה נותן את דעתו בעניין הזה, אפשר היה למנוע.
פיני קבלו: אני חושב שאנחנו, מה שאנחנו עושים, אנחנו בעצם אומרים להם – תיכנסו, אנחנו נעביר אתכם למתקן, נאכיל אתכם ואחר-כך אנחנו נתחיל להתמודד איך לפתור אתכם וניתן לכם איזה מענק כיס ונחזיר אתכם חזרה או נטיס אתכם חזרה, כאשר אנחנו צריכים את כל המשאבים האלה להשקיע איך אנחנו לא נותנים כרגע, לא להיכנס, ואנחנו לא עושים את זה.
פיני קבלו: זה פשוט פרוץ.
פיני קבלו: צה"ל יכול לעשות את זה, יש דרך טשטוש, יש גששים, יש מכשירים שניתן לראות אנשים שהולכים ואפשר לחכות להם.
פיני קבלו: אני לא יודע מה קורה לנו.
פיני קבלו: אנחנו פשוט מחכים שהדברים יתפוצצו לנו בפנים.
פיני קבלו: כך זה קורה בכל דבר.
פיני קבלו: עד שזה לא מתפוצץ, ועד שלא יקרה, כמו שאמר קודמי, שייקרה איזה שהוא אסון או משהו שמישהו יגויס למשהו, ואז כולנו נתעורר ונתחיל שוב.
יעקב כץ: האסון הוא לא בזה שמישהו יתפוצץ, האסון בזה שתל-אביב נכבשת ובני-ברק נכבשת ואשדוד נכבשת ואילת נכבשת, זה האסון.
יעקב כץ: זה גם אסון.
יעקב כץ: מה זה משנה איך כובשים?
פיני קבלו: אני מציע לאדוני היושב-ראש, באמת אולי תקיים דיון ואני אזמין לכאן מנהלי שירותי רווחה, אני ישבתי עם מנהלי רווחה כי אני מטפל בתחום הזה וישבתי עם אלטשולר בתל-אביב ואחרים, יש שם מקרים מאוד מאוד מאוד קשים שקורים.
פיני קבלו: ביום-יום.
פיני קבלו: ואין שקל אחד שהמדינה נותנת לכל הדברים.
יעקב כץ: הם לא קיימים, אני שאלתי.
יעקב כץ: בנאום שלי בכנסת, אני אמרתי שיש היום כ- 40,000 שנכנסו עד היום מכל הכיוונים, 40,000 האלה, הם אוויר, הם לא קיימים.
יעקב כץ: אין עליהם – לא תקציבים, אין הדרכות, בתל-אביב חולדאי מכניס אותם לבתי-הספר שלו.
יעקב כץ: באילת, יצחק מאיר הלוי, לא קולט אותם בבתי-הספר.
יעקב כץ: אין לזה הקצבה.
יעקב כץ: הם אוויר, הם לא קיימים.
יעקב כץ: ולכן, מדינת ישראל לא מתקצבת, אין בכל תקציב המדינה גרוש אחד שמיועד למה שאתה הערת, לנקודה, חוץ מבניית המכשולים.
יעקב כץ: אבל אין בהתייחסות לאנשים – לא ברווחה או בחינוך או בתי-ספר.
יעקב כץ: אני הערתי על כך לראש עיריית תל-אביב חולדאי, ודיברתי עם שר החינוך ואמרתי לשר החינוך גם אנשים שהם נקראים בלשון שלנו, אתה שומע פה, איש האוצר?
יעקב כץ: אנשים שנקראים חילונים, הם עדיין יהודים.
יעקב כץ: מה אשמה משפחה יהודית בתל-אביב שפתאום הופכים את כל בתי-הספר לבתי-ספר למתבוללים?
יעקב כץ: בתי-ספר לא יהודים יותר.
יעקב כץ: בבקשה, קבלו.
פיני קבלו: אני חושב שכדאי באמת לשמוע את ההתמודדות של אותם מנהלי רווחה שגם ככה הם קורסים תחת נטל עבודה.
פיני קבלו: שאלתי בשולחן העגול שאנחנו מנהלים עם מנכ"ל משרד הרווחה, אחת לחודש, שאלתי אם יש בתקציב של 2011 – 2012, תקציב לזה, ואין שקל אחד.
יעקב כץ: אין שקל אחד.
פיני קבלו: מלבד, היתה איזו שהיא רזרבה קטנה שהמשרד העביר לתל-אביב.
יעקב כץ: משום שבתל-אביב התאמצו, אז יש להם.
פיני קבלו: כן, יש להם, הם קיבלו איזה שהיא רזרבה, אבל אין שקל אחד לזה.
פיני קבלו: ולכן ההתמודדות שם היא קשה.
פיני קבלו: אי-אפשר שאנחנו נראה את המקרים ונתעלם מהם.
פיני קבלו: אבל מה שקורה, אנחנו נשאבים לתוך המקרים ואנחנו משקיעים בתוך המקרים וזה נטל כבד מאוד על שירותי הרווחה, ולכן, אדוני, אם תוכל לקיים כאן דיון עם שירותי הרווחה, זו התמודדות של יום יום ושעה שעה עם הבעיות האלו.
יעקב כץ: אנחנו נשמח ותרשמו לפניכם.
יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה להתייחס לדברי מר קבלו.
יולי יואל אדלשטיין: אז קודם כל, נעשית פעילות מואצת לגבי כל נושא המלונאות באילת וההעסקה של המסתננים.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו הודענו לבתי-המלון שאנחנו הולכים להוציא אותם.
יולי יואל אדלשטיין: מתקיים כבר דיון אצל שר התיירות, עם כל התאחדות בתי-המלון וגם בשבוע שעבר אצל מנכ"ל משרד התיירות ומונה צוות עבודה שתוך חודש ימים צריך להביא חלופות בשיתוף האוצר והאוצר מוכן להשקיע הרבה כסף, הרבה כסף, על-מנת לעודד ישראלים להיכנס לבתי המלון באילת.
יולי יואל אדלשטיין: ואני אומר – האוצר חבר בצוות הזה ביחד עם התאחדות בתי-המלון.
יעקב כץ: ברגע שיוציאו אותם, הם יעברו לכיוון המתקן.
יולי יואל אדלשטיין: זה דבר אחד.
יולי יואל אדלשטיין: מכיוון שמר קבלו פה, ואני שמח שהוא פה, אני הייתי מבקש ממר קבלו להעביר מסר לראשי הרשויות הנכבדות שלנו, שהן יפסיקו להעסיק את המסתננים האלה באמצעות קבלני כוח-אדם שעובדים אצלם ברשויות.
יולי יואל אדלשטיין: כי הם מעסיקים היום, גם בתל-אביב, גם בערים אחרות, את המסתננים, באמצעות קבלנים.
יולי יואל אדלשטיין: לא באופן ישיר על-ידי העירייה, אלא על-ידי קבלנים.
יולי יואל אדלשטיין: אז אי-אפשר איך אומרים?
יולי יואל אדלשטיין: להסתכל ולשים את היד ככה.
יעקב כץ: הנה, הוא רשם לפניו.
אניטה יצחק: אני מהאגף לאכיפת חוקי עבודה במשרד התמ"ת.
אניטה יצחק: אני רוצה להגיד שמנגד אנחנו צריכים למעשה להגדיל את חוסר הכדאיות גם של מעסיקים במדינת ישראל, להעסיק את העובדים, כי ככל שהוא עובד חלש יותר, אפשר לנצל אותו יותר, הוא עולה לו פחות, אז הוא מוצא מקום עבודה על חשבון העובד הישראלי שנפלט.
אניטה יצחק: אנחנו את הדוגמה גם הוא יודע להגיד לחברים שלו מעבר לגבול, להגיע, כי כאן עובדים.
יעקב כץ: שבכל מקרה, מה שהוא מקבל פה, שם הוא מקבל ממצריים שלושה-ארבעה דולר לחודש, ופה הוא מקבל 600, 700 דולר, וזה כמות משמעותית, מבחינתו, גם אם זה רק 2,500 שקל.
אניטה יצחק: במסגרת הזאת, התפקיד שלנו, לפחות, של משרד התמ"ת, הוא באמת להגדיל את מסגרת אכיפת חוקי העבודה, כי ככל שחוקי העבודה ייאכפו אז העלות של ההעסקה תגדל בעניין הזה.
אניטה יצחק: לצורך העניין, מאז הפיצול שהיה בין משרד התמ"ת והקמת רשות ההגירה, האגף לאכיפת חוקי עבודה קיבל את הסמכות לאכיפת חוקי עבודה, זה שישה חודשים, לצערי לצורך הזה הוקצו רק 16 עובדים, 16 בכל הארץ, שכרגע ארבעה מאוישים והשאר בתהליכים, אמנם, אבל זה עדיין לא קורה.
אניטה יצחק: אני חושבת שצריך לתת את הדעת גם כאן, וזה אפרופו למנוע, למנוע, ליצור מצב שמעסיק ישראלי ידע שלא כדאי לו ולא יותר זול לו, להעסיק עובד זר על חשבון חייל שהשתחרר עכשיו.
יעקב כץ: ואתם עדיין לא בתחום של האכיפה.
יעקב כץ: אכיפה זה רשות ההגירה.
אניטה יצחק: אנחנו אוכפים אכיפה פלילית, של שכר וזכויות סוציאליות.
אניטה יצחק: אנחנו אוכפים במשותף, גם להם יש סמכות לאכיפה מנהלית אמנם בעניין הזה.
יעקב כץ: זאת אומרת שבעצם, אם הייתם למשל מכניסים 40 או 50 או 60 עובדים, היה לנו את האפשרות, זאת אומרת, אם אני אהיה מחר שר התמ"ת במקום פואד ואני אקרא לך ואת תגידי לי – כצל'ה, תכניס.
יעקב כץ: עכשיו עוזבים ביחד כמה שרים, אז אני צריך.
יעקב כץ: יכול להיות שהוא יציע לי את כל השרים ביחד.
אניטה יצחק: לא הכל מסתכם במספר המפקחים שיגיעו, אבל אין ספק שמה שהוקצה כרגע הוא כאין וכאפס לעומת מה שצריך להתמודד אתו.
אניטה יצחק: וזו משימה חשובה ואנחנו רואים את ההשלכות שלה וכדאי לתת על זה את הדעת.
אניטה יצחק: כבר עכשיו, אנחנו בבנייה הראשונית אמנם של זה.
יעקב כץ: אני לא ידעתי מהדבר הזה וזה דבר חדש לאחרונה?
אניטה יצחק: אנחנו קיבלנו את הסמכות לפני שישה חודשים.
יעקב כץ: ארבעה כבר עובדים?
יעקב כץ: איפה, אגב, עובדים הארבעה האלו?
אניטה יצחק: בתל-אביב.
יעקב כץ: כולם בתל-אביב?
אניטה יצחק: בתל-אביב, וזה קושי לשנע אותם לאילת, לאכוף באילת.
יעקב כץ: הם נכנסים לבתי מלון או למוסכים ורואים את העובדים?
אניטה יצחק: אנחנו אוכפים כלפי כל עובד.
יעקב כץ: מה הקנס, למשל, שאתם נותנים?
יעקב כץ: למשל, לבעל מוסך שמעסיק אדם?
אניטה יצחק: זה תלוי בסוג העבירה.
אניטה יצחק: קודם כל, אנחנו מרחיבים את מסגרת האכיפה.
אניטה יצחק: עד עכשיו נאכפו גם כלפי העובדים הזרים, כלל העובדים הזרים במדינת ישראל, חוק שכר מינימום וחוק עובדים זרים.
אניטה יצחק: אנחנו חושבים שנכון להרחיב ולכך אנחנו מכשירים את העובדים שכרגע נכנסים אלינו, לאכוף את כל חוקי העבודה, כי כל חוקי העבודה חלים לגביהם.
יעקב כץ: זאת אומרת, את אומרת שאתם אומרים למעסיק – אתה תצטרך לשלם לו.
אניטה יצחק: אתה תצטרך לשלם לו כל מה שאתה חייב לשלם לישראלי.
אניטה יצחק: ואז כבר החישוב הכלכלי הוא אחר, מבחינתו.
דוד מאיר: הוא ישלם אפילו יותר.
דוד מאיר: גם יש ביטוח רפואי שצריך להוסיף וגם מגורים שתוסיף, להכביד עליו את ההעסקה, כדי שהוא לא יעסיק.
יעקב כץ: אז הוא יעדיף לחזור ולקחת ישראלי במקום אותו עובד זר.
יעקב כץ: אם כי זה לא בטוח.
אניטה יצחק: זה לא בטוח.
דוד מאיר: הוא ימצא דרכים אחרות, כנראה.
אניטה יצחק: זה לא בטוח, אבל אנחנו מסתכלים על זה גם בהיבט הזה, שעובד במדינת ישראל, לא משנה אם הוא ישראלי או לא.
יעקב כץ: והאכיפה שלכם היא על חוקי העבודה ולא על כך שיוציאו אותו מהארץ, האכיפה שלכם היא שהוא לא רשאי להעסיק אותו בכלל.
גלעד נתן: זה מוכיח את עצמו במקומות אחרים בעולם.
גלעד נתן: ברגע שיש אכיפת חוקי עבודה, למעסיקים לא כדאי, ואם למעסיקים לא כדאי – העובדים לא באים.
גלעד נתן: לא באים העובדים, פתרנו את הבעיה.
יעקב כץ: תגיד לי, נציג משרד האוצר, אנחנו שמענו לאחרונה ושמחנו כי זה באחת הישיבות, ודאי אתה השתתפת, אני לא בטוח, ששאלנו שאם הגדר תיבנה רק על 140 ק"מ, וכך אמר איש משרד הביטחון, המנכ"ל בישיבה, הוא אמר – זה התקציב שקיבלתי.
יעקב כץ: שאלנו אותו – מה יקרה אם הם ילכו עד ה- 140 ויעקפו אותו מהצד, מאחורה?
יעקב כץ: הוא אומר – זה התשובה שיש לי לתת לך.
יעקב כץ: אנחנו מוסמכים לבנות היום 140 ק"מ.
יעקב כץ: הגבול הוא 250 ק"מ, אז הנה עכשיו שמענו שהוועדה המחוזית של אזור הדרום, של המועצה שם, אישרה את הגדר או את המכשול על ה- 100 קילומטרים הנוספים.
יעקב כץ: אתם ערוכים לזה מבחינה תקציבית?
עמית סדן: האמת היא, שאני לא מכיר את הנושא, אין לי תשובה לתת לך.
יעקב כץ: אגב, אתה חשבת על זה, עמית, מה קורה אם 100 הקילומטרים הפרוצים?
יעקב כץ: אמנם יש קצת יותר ללכת, אז במקום 2,500 יקבלו 2,700 מה ימנע מהם להגיע?
יעקב כץ: אני אומר – שהכמות לא קטנה, היא פחות או יותר באותם מימדים, נכון, יוסי?
יולי יואל אדלשטיין: כן, אבל כמו שהוסבר, ברגע שיסתיימו ה- 140 ק"מ, אז הצבא יוכל למקד את הכוחות שעומדים לרשותו.
יעקב כץ: הוא יקלוט אותם שם?
יולי יואל אדלשטיין: גם ה- 100 ק"מ האלה ייבנו.
יולי יואל אדלשטיין: האוצר מודע לזה, גם משרד הביטחון מודע לזה.
יעקב כץ: רק תזכירו להם שם למעלה.
עמית סדן: אנחנו מודעים באופן מאוד חד ומאוד חזק להיקף התופעה ולהיקף הבעיה פה ואנחנו מוכנים לשים הרבה מאוד כסף גם על המתקן הזה וגם על הגדר ואני חושב שאם נראה, בוודאי שנראה שאם הגדר הזאת לא מספיקה וצריך עוד, אז אנחנו הולכים פה לתת פתרונות.
יעקב כץ: אני רוצה רק להסביר את ההבדל ממה שיוסי אמר.
יעקב כץ: יש הבדל, כאשר יש מתקנים שעוצרים, שפשוט אי-אפשר לעבור אותם, ויש כל מיני מתקנים אלקטרוניים שמרחיקים או שמאיימים עליהם, לבין קבוצה של צה"ל, שפתאום רואה מישהו יושב על הדרך, ב- 100 ק"מ, והיא, אין לה ברירה, היא חייבת לקלוט אותו.
יעקב כץ: זאת אומרת, לא יהיה הבדל בין ה- 100 האלה, מה, ירחיקו אותם?
יעקב כץ: אני לא יודע מה יעשו מחר כשתהיה הגדר, איך יפעלו למי שייצמד לגדר ויירצה בכל-זאת לעלות.
יעקב כץ: אבל יהיה לנו יותר קל, כי נגיד – עד כאן.
יעקב כץ: עד כאן עכשיו מה תגידו לו, אתם לא יכולים להיכנס, הלאה, יש פה גבול, אין לעבור את הגבול.
יעקב כץ: מי שלקח אתכם, שיחזיר אתכם, זה לא בעיה שלנו, זה בעיה של המצרים.
יעקב כץ: זה כשיש גדר וכשיש מכשול, אתה יכול לבוא בטענה כזאת.
יעקב כץ: אבל כשאין, והם עוברים את הגדר והם נכנסים ומתיישבים בדרך הטשטוש שלנו על הקרקע, אז צה"ל הופך להיות, וככה טיבו, רחמנים וביישנים וגומלי חסדים וקולטים אותם.
יעקב כץ: אני רק אומר, צריך להזכיר למעלה.
יעקב כץ: אני מדבר עכשיו ברצינות.
יעקב כץ: צריך להגיד שם למעלה, שאל"ף, צריך להעביר לעמית את ההחלטה שהתקבלה בוועדה המחוזית, זה פורסם בכל העיתונים שהוועדה קיבלה שם החלטה על היתרה של הגבול.
יעקב כץ: אולי אתם תבקשו מהם, וצריך להיערך לזה, להגיד לשר האוצר, להביא תסקיר.
יעקב כץ: אני מבקש ממך שבקשה של יושב-ראש הוועדה לעובדים הזרים, אני מבקש שיתחילו לחשוב גם על יתרת ה- 100 ק"מ, משום שזה הופך את ה, זה כמו שאמר אורי אורבך בוועדה הקודמת, שזה כמו שאתה ממלא דלי עם מים ואתה שמאיר חורים למטה אז כל המים יוצאים.
יעקב כץ: כי אם עדיין 100 ק"מ פרוצים, אז לא עשינו שום דבר.
יעקב כץ: אמנם זה פותר קצת את הבעיה, אבל זה לא פותר את עיקר הבעיה.
יעקב כץ: וכל שנה נכנסים כמויות ואני חושב שככל שהגדר תתקדם, אז גם הכמויות ילכו ויגדלו ולא ילכו ויקטנו.
יעקב כץ: גם את זה צריך לצפות, משום שהם ידעו שהזמן שנותר להם, הוא זמן קצר.
יעקב כץ: טוב, זה צריך לבדוק.
עמית סדן: אתה לא צריך לשכנע אותנו בחומרת הבעיה, אנחנו מודעים לזה.
יעקב כץ: תשמע, אני יושב פה שנתיים, עשרות ישיבות.
יעקב כץ: ביבי לא מרבה לדבר אתנו, כי הוא לא כל-כך אוהב אותי, אני לא יודע למה, אבל לא כל-כך.
יעקב כץ: אבל הוא כבר פנה אלי כמה פעמים, מאחור, איפה שאתם לא הייתם, איפה שחברי הכנסת האליטיסטים יושבים ושותים קפה ואוכלים ביסקוויטים ו-ופלות, אז הוא אמר לי – כצל'ה, אתה ראית שהתחלנו את הגדר.
יעקב כץ: אחר-כך הוא אמר – כצל'ה, אתה ראית שהתחלנו את המתקן?
יעקב כץ: זאת אומרת, הוא רץ אחרינו, כי הוא, כמו שאמר יושב-ראש הכנסת, פני הדור כפני הכלב.
יעקב כץ: אני בנושא הזה, אני סטפן, אני זה שרץ לפני העגלה והוא, אז הוא אומר לי – אתה רואה?
יעקב כץ: אתה התקדמת פה, אנחנו מבצעים מה שאתה אומר.
יעקב כץ: לכן אני אומר, כשאנחנו מבצעים פה, אנחנו צועקים, אז לפחות זה.
עמית סדן: אולי כדאי להקשיב לך יותר מוקדם.
יעקב כץ: אנחנו צעקנו וצעקנו ושאגנו ורק כשאיימנו עליו שאנחנו נעשה את החוק של הגדר, אז הוא אמר – אל תעשה, כי אני אעשה את זה בסוף.
יעקב כץ: אבל זה, כל שנה זה מאוחר מדי, כי השנה נכנסו, ב- 2010, יותר אנשים מאשר נכנסו בשלוש השנים שלפני כן או שנתיים שלפני כן.
יעקב כץ: זאת אומרת, הכמות רק הולכת וגדלה וזה לא פלא.
יעקב כץ: בנק ישראל, אור?
יעקב כץ: משהו להאיר את עינינו?
נוריאל אור: כרגיל, אנחנו עושים פה הבחנה בין עובדים זרים לא חוקיים לחוקיים, אבל אם אנחנו מדברים, מבחינה חברתית אמנם יש את ההבדלים, אבל מבחינה כלכלית, ההשפעה היא זהה על המשק.
נוריאל אור: הם לוקחים את אותם מקומות במקום ישראלים.
יולי יואל אדלשטיין: זו מדיניות הממשלה.
יולי יואל אדלשטיין: יש מתווה הולך ויורד.
יעקב כץ: יוסי, יש מתווים הולכים ויורדים וכשאין את הפועלים ההם, אז מביאים פועלים ערביים מיהודה ושומרון, שהם גם כן נחשבים זרים, אני מבין, לצורך העניין.
נוריאל אור: נכון, הם לא ישראלים.
יעקב כץ: אנחנו נסיים את הישיבה הזו.
יעקב כץ: אני מתכבד לפתוח את ישיבת המעקב של הוועדה אחר החלטת ועדת המנהלים הכלליים לבדיקת מכסת העובדים הזרים בחקלאות.
יעקב כץ: אני מודה לכם שהגעתם.
יעקב כץ: סליחה שאני מטריח אתכם במסגרת הוועדה הלא סטטוטורית שלי.
יעקב כץ: תפקידי לדחוף בצורה אמיתית ולשם שמיים, ואני שמח תמיד לראות את האנשים האידיאליסטים שיושבים כאן מסביב לשולחן.
יעקב כץ: מאחר שבאמת באמת בנושא החקלאות בשונה מדברים אחרים שדברים שלא מסתדרים כל כך, אני חושב שבנושא החקלאות יש הבנה גם במערכות השלטוניות וגם לציבור שעוסק בתחום שזה נושא מיוחד מאוד.
יעקב כץ: יש יותר הבנה לעניין הזה.
יעקב כץ: כמו שסיפרת על סטנלי פישר, נסענו גם עם יושב ראש הכנסת בשנה שעברה לראות מקרוב את העשייה, עשינו סיור בערבה, סיור אצל מגדלי הפרחים, ערכנו סיור עם "אגרקסקו" לפני כשנה.
יעקב כץ: אני חושב כשרואים את העשייה מבינים שחקלאות ארץ ישראל היא מיוחדת ושיש לנו אחריות על ארץ הקודש.
יעקב כץ: רק אתמול אמרתי בכנסת ודיברתי על כך שהרבה קרקעות בחוק, אם שמתם לב חבר הכנסת נחמן שי הביא תיקון לחוק הקרקעות, לחוק שבנימין נתניהו הכניס בנושא מכירת קרקעות לזרים, סיפרתי שבסיור שערכתי לאחרונה באזור בנימינה וזכרון יעקב, מדובר לצערנו הרב בהרבה כסף.
יעקב כץ: מחירו של דונם חקלאי נע בין 30,000 ל- 40,000 דולר ויש שמוכנים לשלם 200,00 וגם 250,000 דולר.
יעקב כץ: על פניו נראה שמשהו כאן לא תקין ולא ישר.
יעקב כץ: אומנם הם ביקשו להחריג  את האדמות הפרטיות  בסעיף הזה בחוק הכללי.
יעקב כץ: ביקשתי מהם לדון מחדש בוועדה בעניין הזה וכן להכניס את האדמות הפרטיות כי גם האדמות הפרטיות הן קרקעות או נחלות שניתנו על ידי מינהל ישראל לאנשים.
יעקב כץ: אם בתוך ישוב קיים והומוגני פתאום נכנס זר שאינו מהאזור שקונה כמה אלפי דונמים הוא משבש את המהלך.
יעקב כץ: אני חוזר ואומר שמדינת ישראל צריכה לשים לעצמה מטרה.
יעקב כץ: אני יודע שכולם פועלים בעניין, אני לא כאן כדי לחלק ציונים אלא כמסייע.
יעקב כץ: כמו שהגמרא אומרת אין מזרזין אלא למזורזין.
יעקב כץ: למי שעסק כבר במלאכה הקדושה הזאת אנחנו בגדר מסייעים ולא פטרונים.
יעקב כץ: אנחנו עבדי עם קודש ולא אדוני הארץ.
יעקב כץ: הגענו למסקנה שלפחות המספר של 26,000 תאילנדים שעוסקים בחקלאות יישארו.
יעקב כץ: הבנתי שוועדת המנכ"לים בישיבתה האחרונה קיבלה ההחלטה שדוחים את זה עד לשנה הבאה ולא משנים את המספר.
יעקב כץ: זה יכול לסייע.
יעקב כץ: הייתי רוצה לשמוע איפה זה עומד כי אז דובר על מספר שבועות, ואני מבין שמספר שבועות זה דבר שלא נגמר.
יעקב כץ: ברשותך הגברת קרן טרנר נתחיל  עם- - - -
אבשלום וילן: אדוני היושב ראש, רק בתיקון אחד משרדי הממשלה חתמו, איגוד חקלאי ישראל שהיא צד להסכם לא חתמה.
אבשלום וילן: אנחנו צד ויש ארבעה צדדים להסכם הזה.
יעקב כץ: הוא יסביר למה הם חתמו, אחר כך אתה תסביר למה אתם לא חתמם.
יעקב כץ: בבקשה אדוני המנכ"ל.
יוסי ישי: תודה אדוני היושב ראש, ראשית אני מבקש להתנצל שביקשתי לדחות את מועד הישיבה הקודמת, פשוט משום שהיא נקבעה שעה לפני שהצוות היה אמור לדווח לשרים על ההסכם המתגבש ולקבל את הסכמתם ולכן לא היה טעם להתכנס שעה לפני, ורצוי להיפגש אחרי שוועדת השרים דנה בהסכם.
יוסי ישי: תזכורת, בשנת 2009 נחתם הסכם בין ממשלת ישראל לבין התאחדות חקלאי ישראל שמסדיר את נושא העובדים הזרים, קובע יתרת פתיחה, קובע מתווה של הקטנת מספר העובדים, קובע מנגנון תמיכה בחקלאים.
יוסי ישי: אני לא קורא לזה 'מיכון חוסך כוח אדם' אלא 'מיכון חקלאות ישראל'  כדי לסייע בידי החקלאים להתמודד עם הקטנת המספר שכתוב בהסכם.
יוסי ישי: כפי שנאמר היו קשיים וכשלים ביישום ההסכם בשלביו הראשונים, בשנה-שנה וחצי הראשונות.
יוסי ישי: התוצאה הייתה שבכל נקודת זמן היו פחות עובדים זרים בהשוואה למכסה.
יוסי ישי: השרים היטלו על צוות שהייתי חבר בו לנסות ולגבש הסדר שמצד אחד ייתן פיצוי לחקלאים בגין אותם כשלים.
יוסי ישי: שנית, יתווה מתווה חדש שיצמצם חסמים וכשלים כדי להבטיח את קיומו של ההסכם בעתיד.
יוסי ישי: זה מה שניסינו לעשות וזה לא היה פשוט.
יוסי ישי: אני אומר כבר את השורה האחרונה שתמיד האויב של הטוב הוא הטוב מאוד.
יוסי ישי: ראש הממשלה אתמול בכנס המנהלים הכלליים אמר שהאויב של הטוב מאוד הוא הבינוני.
יוסי ישי: בכל זאת אני חושב שהגענו לפשרה שהיא סבירה.
יוסי ישי: היא גם משאירה כלים כדי להתמודד בעתיד עם קשיים וחסמים כאלה ואחרים שיהיו, ניסינו לנגוע בכל נקודה.
יוסי ישי: אני מדגיש מיד בהתחלה, הצוות גיבש את ההמלצות, הגיש אותן לצוות השרים, צוות השרים במלואו: שר הפנים, שר האוצר, שר החקלאות אישר את ההסכם שהגענו אליו.