GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב כץ: אם הייתי היום ראש ממשלה, הייתי מסכים להביא 20,000-30,000 סינים כדי לדחוף פה את כל העבודה קדימה בכל הכח, אבל אני לא ראש הממשלה וזה כמו שאני לא נגד התאילנדים, הם לא מתחתנים פה, הם עובדים פה והם עושים פה עבודה טובה, וכל עוד שאין לנו את הישראלים, במקביל נמשיך להכשיר את הישראלים עד שנחליף אותם...
יעקב כץ: אבל לא משנה, אני לא קובע, לכן זה לא רלוונטי, אני רק ראש ועדה, אבל את הדבר הזה, מר גורביץ, אתה לא יכול לבוא ולומר שאם בשנה אחת עם השישה ייפתחו תשעה קורסים, אתה לא יכול לבטל את זה, אתה לא יכול לבוא ולהגיד שזה לא-כלום.
יצחק גורביץ: אני לא מבטל שום דבר, רק ששנינו השתתפנו באותו דיון, אצל המנהל הכללי של משרד התעשייה, כשהוא אמר שאין מגבלה לנושא הזה ושיגייס את---
יעקב כץ: כשהוא אמר שאין מגבלה, הוא רצה לומר 'הראש שלי חושב כמו הראש שלך, אני מודע לבעיה, אני רוצה את הדבר הזה בדיוק כמו שאתה רוצה, אני לא פחות ציוני ממך, לא פחות לאומי ממך, לא פחות ער ממך לבעיה'.
יעקב כץ: כשאתה בא לפתור בעיה, זה כמעט כמו לגדל ילדים, רוצים ילדים, אבל אחר כך בין גיל שנה לגיל 20, כולנו מגדלים ילדים, יש הרבה צרכים, אז הדברים לא הולכים בדיוק כמו שרוצים, יש בעיות, יש מחלות, יש עניינים, הילד לא מוכשר כל כך, הילד כן מוכשר כל כך, אין מספיק כסף.
יעקב כץ: הא?
יעקב כץ: זה לא הולך, בין הרצוי למצוי, בגימטריה זה כסף.
יעקב כץ: תעשה את החשבון מהר, יש לך ראש טוב.
גלעד נתן: אבל יש כאן עוד מסלול, זה המסלול של הכשרה במקום העבודה, שגם מקודם על ידי---
יעקב כץ: שגם על זה רצה לדבר מר מוטי שגיא.
רן רידניק: רק הערה קטנה, כי אמרו משהו כאן שאני חייב להגיב עליו, אחרת אני אמעל בתפקידי.
רן רידניק: לגבי האמירה שהמדינה צריכה לדאוג לעניין של אספקת עובדים.
רן רידניק: אין מושג של זכות מותנית למעסיק לקבל עובדים מוכשרים, לשום ענף אין דבר כזה זכות מוקנית לקבל עובדים זרים, אני חושב שזה לא קיים, מדיניות ממשלה היתה תמיד, אנחנו לא מתכנן מרכזי, בג"צ קיבל את העמדה הזו מספר פעמים, אין דבר כזה זכות מוקנית לקבל עובדים מוכשרים ולכן זו לא אחריות המדינה.
רן רידניק: המדינה רואה לנכון לפעול להכוונה ולסיוע בתחומים האלה, אבל זה בטח לא אחריות המדינה, זו אחריות המעסיק לשלם שכר הגון ולהכשיר אותם לעבודה יצרנית.
יעקב כץ: אבל האחריות של המדינה שכשזוג צעיר שמתחתן הוא לא יצטרך לגור במחסן או בחניה, או בחנות, או לגור כמו לפני 4,000 שנה, כמו שחופרים עכשיו עם שמונה ילדים בחדר אחד.
יעקב כץ: זו גם אחריות המדינה, והראיה---
רן רידניק: אבל עובדים זרים זו לא הסוגיה---
יעקב כץ: אני רוצה לומר לך כך; כמו בכל פאזל, כמעט כמו מספר התאים שיש לך בגוף, או מספר האנשים שיושבים פה כדי לפתור בעיה, כל דבר אתה צריך פתרון מכל הזנים, הוא מצריך החלטות ממשלה, החלטות תקציב, הוא מצריך, כמעט כמו במלחמה, שאתה צריך גם לוגיסטיקה וגם ארטילריה וגם תותחים וגם שריון, אתה צריך את כל הדברים.
יעקב כץ: בין הדברים שצריך, אני רוצה לומר לך שבבנייה צריך פועלים.
יעקב כץ: לכן אני, כאיש מעשה, באתי ואמרתי בואו נראה איך אנחנו עושים את המעט שאנחנו יכולים לעשות, וברוך ה' התקדמנו, לדעתי טיפה בים, ותודה שבאת וכולם עוזרים וכולם מסייעים, אבל אנחנו יודעים שזו טיפה בים.
יעקב כץ: אני שאלתי שאלות מעשיות, מה השאלה ששאלתי?
יעקב כץ: אם עיר הבה"דים הולכת ונבנית, וזה דבר שהוא חריג, ועובדים אנשים, אתה צריך לחשוב בעוד שנה ושנתיים איפה אתה מוצא...
יעקב כץ: אתה אומר על דבר מסוים, זה לא וזה לא וזה לא, אם אתה הולך ואתה רוצה שתהיה בנייה, אתן לך דוגמה, ואתה רוצה שיהיו בתים ושלביקוש יהיה היצע, אני סתם אומר לך, וראש הממשלה, נניח, לא הקפיא רק את ירושלים ויהודה ושומרון, הוא יקפיא את כל הארץ, אז אתה יכול לדבר על בנייה כמה שאתה רוצה, אבל אם תהיה הוראה לא לבנות, לא יהיו בתים.
יעקב כץ: על זה אתה גם מסכים איתי.
יעקב כץ: אז היום זה רק המטרופולין של ירושלים, אבל אתה יודע כמה זה המטרופולין של ירושלים?
יעקב כץ: כמה ירושלים כוללת?
יעקב כץ: הוועדה המחוזית של ירושלים, כשהיא מקבלת הוראה לא להתכנס, אתה יודע על עוד איזה אזורים היא אחראית?
יעקב כץ: בית שמש, מבשרת ירושלים, כל המקומות האלה, כיוון שיש הוראה מלמעלה 'אל תכנס את הוועדה, כדי שלא ידונו בבנייה ברמות', אז לא דנים גם במקומות אחרים, אז פשוט אין בנייה.
יעקב כץ: אז אומר לך, שר השיכון, שמעתם את שר השיכון אומר את זה?
יצחק גורביץ: אתמול.
יעקב כץ: הוא אמר את זה עשרים פעמים בשבועות האחרונים, בנייה אפס, של ממשלת ישראל.
יעקב כץ: כמה ממשלת ישראל בונה בבנייה הציבורית?
יעקב כץ: בתוך ה-35,000?
יעקב כץ: אם אתה לוקח מטרופולין כזה...
יעקב כץ: אז אני אומר, זה לא בא מהשמים.
יעקב כץ: חוץ מאותו האיש, אף אחד לא בא מהשמים, רק הוא הגיע מהשמים, אבל ככה זה, בדרך כלל זה לידה נורמלית, צריך להתאמץ על זה.
יעקב כץ: אני מעיר רק הערות.
יעקב כץ: אני נפגשתי עם שר האוצר כעשר פעמים, ואני, כמו ירמיהו שהולך וצועק להם ואומר להם 'מה אתם עושים?'
יעקב כץ: או כמו שאמר חיים רמון, בנאום הלווייתנים, ואני אומר לו 'חיים רמון, אם אין בתים, המחירים עולים', אין בתים.
יעקב כץ: כמה פעמים אנשים דיברו ואמרו 'בועת נדל"ן', אמרתי לפרופ' אקשטיין, אמרתי 'אין בועה, אין בתים.
יעקב כץ: כשאין בתים, המחירים עולים'.
יעקב כץ: וואלה, בשביל זה לא צריך להיות פרופ' אקשטיין, צריך להיות בחור שגמר כיתה א'.
יעקב כץ: נכון או לא נכון?
יעקב כץ: אין בתים ויש הרבה נישואים, המחירים יטוסו כלפי מעלה.
יעקב כץ: לכן אני שאלתי אותו, 'ומה עם 15,000 מסתננים?'
יעקב כץ: 15,000 או 12,000?
גלעד נתן: בשנה או עד עכשיו?
יעקב כץ: בשנה.
גלעד נתן: 10,000 בשנה.
יעקב כץ: 10,000 בשנה, הם צריכים לגור באיזה שהוא מקום?
יעקב כץ: גרים.
יעקב כץ: הם מעודכנים בתוך הרשימה?
יעקב כץ: לא. מה, אנחנו מרמים את עצמנו, אנחנו בת יענה?
יעקב כץ: הם לא גרים ברחוב, אז הם גרים בבתים.
יעקב כץ: אז לכן זה צריך לבוא לידי ביטוי בתכנון ארצי, בתכנון הממשלתי.
יעקב כץ: זה חייב להיות מוזכר, מישהו צריך לדבר על כך.
יעקב כץ: אז אני, עם הרגל הדפוקה שלי, טיפסתי כבר כשמונה פעמים לשר האוצר ואמרתי לו 'ידידי יובל, אתה דוקטור, אתה פרופסור, אתה יושב בתוך משמנים עם חבר יועצים, חכמים, אחיתופלים, אבל אתם לא מבינים, בשוק אין בתים, אין בתים, המחירים יטוסו', וזה קורה ככה.
יעקב כץ: אז אומר לי השר יובל שטייניץ 'בעוד שנתיים המחירים יירדו', אתה אומר בעוד שנתיים?
יעקב כץ: עוד עשרים שנה בקצב הזה.
יעקב כץ: אומר סוף סוף סטנלי פישר, 'הבעיה היא של ביקוש והיצע', הוא לא אמר את זה לפני חצי שנה, הוא אמר שיש בועת נדל"ן.
יעקב כץ: אני אמרתי לפרופ' אקשטיין שכשרואים משהו רטוב ויש מדורה, כל דבר שהוא רטוב שופכים על המדורה אבל לא בודקים אם זה נפט או סולר, או זה, העיקר שופכים, כי רואים משהו ליקוויד, אז שופכים.
יעקב כץ: אמרתי לו 'זה לא מספיק.
יעקב כץ: אם אתה שופך, אתה מגדיל את האש, אתה לא מוריד את האש', אמרתי 'צריך לשים מים, לא משהו אחר'.
יעקב כץ: אתם לא קולטים שאם תעלו את המחיר, למי אתם מעלים את המחיר?
יעקב כץ: למי מעלים את הריבית?
יעקב כץ: למי שאין או למי שיש?
יעקב כץ: ממילא, האנשים העניים כבר היום לא מסוגלים לקנות דירה במיליון וחצי שקל, מה, אתה מעלה להם בעוד חצי אחוז?
יעקב כץ: מאיפה הם ישיגו את הכסף הזה?
יעקב כץ: את העשירים אתה לא דופק, כי יש להם כסף, הם לא יודעים מה לעשות עם הכסף שלהם, אז הם ייקנו בכל מקרה דירות.
יעקב כץ: בקיצור, אני אומר לכם את הדברים, כי אני אומר דברי אמת, אני אומר דברי טעם.
יעקב כץ: אני לא אומר סתם, כשאני שואל מה עם עיר הבה"דים, זו שאלה שהיתה צריכה להישאל על ידי ראש הממשלה, בקבינט היה צריך לשאול את זה, אם בונים עיר והיא שואבת אנשים, מי יבוא במקום?
יעקב כץ: זו שאלה, מי בא במקום.
יעקב כץ: זו שאלה אלמנטרית.
יעקב כץ: אז אנחנו פה, מר מוטי שגיא והחבורה הזאת ומר אודי ענפי, שלא ישן וכבר התחילו לגדול לו שערות לבנות בראש, מהדבר הזה לא ישנים בלילה, על מה לא ישנים?
יעקב כץ: לראות איך עוד 100, עוד 200, עוד קורס.
יעקב כץ: זו טיפה בים, זה לא פתרון.
יעקב כץ: אני אמרתי, גם המרכיב של הפועלים...
יעקב כץ: עכשיו תראה, אם אומר לך מר גורביץ, והוא אומר לך, קבל מה שאני אומר לך, יש קבלן שקיבל קרקע ולא בונה, אתה חייב להתייחס לזה...
יעקב כץ: זו לא וכחנות, זו אמת, הוא גם רוצה את זה, הוא אומר לך שקבלן זכה ואין לו פועלים, אז זו מבחינתו הבעיה הכי גדולה בעולם, איך קורה שאין פועלים.
יעקב כץ: אני צריך לבדוק בבדיקה שלנו למה אין פועלים.
יעקב כץ: זו שאלה שצריך לבדוק אותה, היא אמיתית, היא נכונה, לא יכול להיות שקבלן זכה במכרז ולא מתחיל לעבוד מיד בגלל שהוא אומר 'אין לי פועלים', לא יעלה על הדעת דבר כזה, צריך לשאול איך פותרים, אם יש קבלן אחד כזה שבא והתלונן, יש עוד עשרה קבלנים שאנחנו לא יודעים מהם כי לא התלוננו.
יעקב כץ: איך אנחנו פותרים את הבעיה?
יעקב כץ: כבר אנשים זוכים במכרזים, כי אתה דיברת על היצע, ואני אמרתי 'יהיה היצע, אבל לא יהיה מי שיבנה, מה נעשה?'
יעקב כץ: אמת או לא אמת?
יצחק גורביץ: אני כותב לך את השם של הקבלן.
אייל שלו: אפשר להתייחס בבקשה לפרויקט שלנו?
אייל שלו: אני רוצה להבהיר פה בצורה ברורה, אנחנו לא עובדים במדינה, אנחנו עמותה קטנטנה שחמישית מהעובדים שלה נמצאים עכשיו בחדר הזה, יותר מחמישית.
אייל שלו: אנחנו משתדלים לתרום את הטיפה בים, אבל אנחנו לא יכולים ולא מסוגלים ולא רוצים להילחם בממשלה, ואם הממשלה לא תתרום את חלקה ותעשה את מה שהיא מבטיחה לעשות, לא נצליח לעמוד במשימה.
אייל שלו: אנחנו לא יכולים---
יעקב כץ: למה אתה מתכוון?
יעקב כץ: על מי אתה מאיים?
אייל שלו: אני לא מאיים, אני מסביר.
יעקב כץ: תגיד על מי אתה מאיים, יושבים פה אנשים שרוצים כמוך, מה, אתה חושב שאתה לבד בעסק הזה?
אייל שלו: אנחנו לא משוכנעים בזה.
יעקב כץ: אתה רוצה שמחר נפרק פה את המערכת ונגיד שגם לא נתאמץ?
אייל שלו: אנחנו ממשיכים להתאמץ, התחלנו להתאמץ לפני שנפגשנו כאן ונמשיך---
יעקב כץ: למה לא נפתחו שלושה קורסים?
אייל שלו: בגלל שהממשלה לא פותחת את בתי הספר.
יעקב כץ: למה, יכולת לפתוח את הקורסים האלה---
אייל שלו: אני לא יכול לעשות שום דבר.
יעקב כץ: סליחה, אני לא אתן לך, תשמע אותי עד הסוף.
אייל שלו: אני אקשיב עד הסוף בנימוס, אבל זה לא מכובד אם אתה מזמין אותי לכאן, אז תיתן לי בבקשה להשלים את דבריי---
יעקב כץ: אני מזמין אותך ואני רוצה שתדבר, אבל תדבר דברים נכונים.
אייל שלו: אני מדבר דברים נכונים, כי אני עוסק בזה יום יום.
יעקב כץ: הקורס הזה לא נפתח על ידי...
יעקב כץ: מי פתח אותו?
יעקב כץ: אתה פתחת אותו לבד?
אייל שלו: מה זה מי פתח אותו?
יעקב כץ: אני שואל, איפה פתחו את הקורס?
אייל שלו: בית הספר הוא של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
יעקב כץ: אז הוא נמצא בבית ספר של התעשייה, המסחר והתעסוקה?
אייל שלו: נכון.
יעקב כץ: אז תגיד 'התמ"ת היה שותף', למה אתה אומר שהוא לא שותף?
אייל שלו: אני לא אמרתי שהוא לא היה שותף.
יעקב כץ: זה לא עסק פרטי שלך, בבאר שבע אתה לבד היית, מויאל לא היה שותף?
אייל שלו: מויאל ואני זה אותו דבר.
יעקב כץ: אה, זה אותו דבר?
אייל שלו: כן, אני מצטער שאני מנסה להסביר את הדברים.
יעקב כץ: והתמ"ת לא עשה שום דבר?
אייל שלו: אני לא אמרתי שהתמ"ת לא עושה שום דבר, אם לא היית קורא בפתק, אז היית שומע.
אייל שלו: אמרתי שאני מבקש שמשרדי הממשלה, בעיקר משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ייקחו את המחויבות צעד אחד קדימה.
אייל שלו: אתה רוצה דוגמאות?
אייל שלו: דיברנו על הסכום הזה ועל כל ההתחייבויות שהיו ולא קוימו.
אייל שלו: ואני אתן לך עוד דוגמה.
אייל שלו: בישיבה האחרונה, שאתה היית וגם אני, דיברנו על אפשרות שמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה יסייע לנו בחדר ובטלפון.
אייל שלו: אין לנו את האמצעים להעמיד את הדברים.
אייל שלו: אנחנו לא מדברים על דברים גדולים מדי, לא קיבלנו תשובה אפילו.
אייל שלו: מה שאנחנו מבקשים, כדי להמשיך בפרויקט, אנחנו לא נפתור את בעיות התעסוקה של מדינת ישראל---
יעקב כץ: העמותה שלך היא עמותה פרטית, נכון?
אייל שלו: העמותה היא פרטית, כן.
יעקב כץ: יש הבדל בין עמותה פרטית ל...
יעקב כץ: אני אסביר לך, מה שקשור בדרך כלל בממשלה הוא תמיד יותר כבד, הוא תמיד יותר מסובך.
יעקב כץ: אין מה לעשות.
אייל שלו: בסדר, אנחנו מכבדים את זה---
יעקב כץ: אם אנחנו לא נבין את זה, לא נוכל לעזור להם.
אייל שלו: אנחנו מכבדים את זה, אבל אנחנו דורשים מאמץ.
אייל שלו: אני לא אוהב שאומרים 'התאמצנו', בואו נבדוק את התוצאות.
יעקב כץ: מה, אתה חושב שהוא רוצה פחות ממך את המאמץ הזה?
יעקב כץ: אני שואל שאלה, תענה לי.
אייל שלו: אני לא יודע.
אייל שלו: תראה, זה לא משהו אישי, חס וחלילה.
יעקב כץ: זה לא משהו אישי.
יעקב כץ: אני שואל, אתה יכול להגיד על מר מוטי שגיא ש---
אייל שלו: אני לא מדבר על מוטי.
יעקב כץ: אני מתאר לי שאכפת לו---
אייל שלו: למוטי אכפת והוא נלחם בטחנות רוח מסביב.
אייל שלו: אני מדבר על מבחן התוצאה.
אודי ענפי: אני מדבר על התוצאות.
אודי ענפי: אם אנחנו לא מקבלים את מה שאנחנו מסכמים, לא התחייבנו על דברים אחרים, על מה שמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
אודי ענפי: מה שאנחנו מבקשים, כדי לקדם את הפרויקט בקצב הזה, זה שהסיכומים שאנחנו מסכמים---
יעקב כץ: הוא אמר לך שהוא יעשה מאמץ, שאם היו בעבר עיכובים---
אודי ענפי: זה מה שאנחנו מבקשים.
יעקב כץ: עוד פעם, אני רוצה ללמד זכות.
יעקב כץ: אתה רוצה להיות קטגור, אני רוצה להיות סנגור.
יעקב כץ: אני רוצה ללמד זכות, כיוון שבשולחן הזה פה היתה הלידה, לגבי הלחץ שלנו ואני לחצתי, ואני רוצה בעין טובה.
יעקב כץ: אם הייתי רואה באמת מישהו שמפריע, ואם חשבתי שיש כאלה, אז תאמין לי, מר אודי ענפי יודע למי אני מתקשר בלילות.
יעקב כץ: גם פי הוא פחות נקי מהפה שלך כשאני לוחץ, אני רק אומר לך שכשמדברים על סיכום של דברים ומסכמים תקופה, אנחנו נביט על שלושה קורסים שנפתחו, שישה שייפתחו עד סוף השנה הזו, זה כמעט עשרה קורסים בשנה.
מוטי שגיא: ממאי, זה לא שנה.
יעקב כץ: ממאי, חצי שנה.
יעקב כץ: זה בזכות עבודה של כל החבורה פה, בלי יוצא מן הכלל, וכולם במסירות נפש.
יעקב כץ: כולם במסירות נפש.
יעקב כץ: כל מערכת ממשלתית היא יותר כבדה, היא יותר מסורבלת, היא יותר ביורוקרטית וצריך לפרגן.
יעקב כץ: זה לא יעזור אם תצעק עליו, כי הוא תלוי בלמעלה ולמטה ובצדדים שלא כולם אידיאליסטיים כמוהו, אבל בסופו של יום, כולם קיבלו את הכסף, מוטי?
מוטי שגיא: כן.
יעקב כץ: זה הישג גדול.
אייל שלו: לא כולם קיבלו, שלשום היתה ועדה שאולי אישרה, בואו נראה מתי הם יקבלו את הכסף ונדבר.
יעקב כץ: מה אתה אומר, מוטי, מתי הם יקבלו?
מוטי שגיא: יום-יומיים.
יעקב כץ: ואם לא נאמין, לא ניאמן.
יעקב כץ: אומר מוטי ואני מבקש שתעבירו לי לא כל חודש-חודשיים, תעבירו לי כל שבוע, אני אתקשר למוטי---
אייל שלו: פעם בחודש צריך---
יעקב כץ: אני מבין את ההערה שלך ואני מבין שאתה כועס, ואני אומר לך עוד פעם, שאתה יכול לדבר על העתיד בחיוב, כי התחלנו ברגל ימין.
יעקב כץ: אילו עד עכשיו לא היו נפתחים הקורסים ולא היינו יודעים איזה קורסים ייפתחו עד סוף השנה, אז אתה יכול לבוא ולומר שהכל רע, אבל לא הכל רע.
יעקב כץ: יש כבר חבר'ה שסיימו, אני גם רואה הצלחה גדולה כשדובר פה בדיונים בחדר, אני זוכר, שהחבר'ה לא הולכים אחר כך לעבוד בעבודה, 50% מתפזרים, ומדבר מר אודי ענפי על כך ש-95% השתלבו בעבודה.
יעקב כץ: זו עבודה קשה מאוד.
יעקב כץ: חבל שמר שלום בן משה לא נמצא פה.
יעקב כץ: אני אמרתי שהמחלקה הזו עם התמיכה מסביב שעוזרת, אבל הוא ממש חי את זה ביום יום, פה בנקודה הזאת אתה צריך, שלא יהיה עיכובים, בצד הפיוטי שלו.
יעקב כץ: הוא לא יכול לעבוד עם עשרה או עשרים קורסים, עם אותו תקציב שהוא עבד, בלי חדרים, בלי מזכירה.
יעקב כץ: אפילו בצ'ילה אמר הרופא שמטפל שם 'כל מה שרצינו, קיבלנו', היה מדובר במשהו חירום, הוא אומר 'כל המכשירים, כל התרופות, כל הרפואות...'
יעקב כץ: ---
מוטי שגיא: אבל הממשלה לא יכולה להקצות משרד לגורם פרטי.
יעקב כץ: לא יודע, תמצאו את הדרך, יש דרך ואתם יכולים למצוא את הדרך ואפשר לעגל פינות ובממשלה הזו פואד הוא המומחה הכי גדול.
יעקב כץ: כל החיים שלו הוא רק עיגל ואני אומר לך שהכל אפשרי.
מוטי שגיא: בהנחה שהוא לא רוצה לשמוע את המושג 'חסם', אין דבר כזה חסם.
יעקב כץ: אין חסם.
יעקב כץ: אז אני מבקש מכם, אני רוצה שהחבורה של הקבלנים תרגיש טוב.
יעקב כץ: אני לא יודע אם היתה פעם איזה ועדה שכינסה כל כך הרבה ועדות וישיבות רק על הדבר הזה.
יעקב כץ: אני רואה בעבודה עברית ערך לאומי---
אייל שלו: אנחנו בעד.
יעקב כץ: הילדים שלי, אמרתי לך, הם חרטים וקבלנים ורועי צאן ואני רואה בחרדים שבאים אליי ערך לאומי, שהם הולכים לצבא ומתחילים לעבוד בבניין, ואני רוצה שתתנו לי כתף בנקודה הזאת.
יעקב כץ: אבל מה?
יעקב כץ: יש לי גם עין טובה, חוץ מעין כחולה, אני רואה שהוא מתאמץ.
יעקב כץ: אני יכול לראות על הבן אדם שאכפת לו מהיום הראשון, שזה בנפשו, אני רואה שזה בנפשו, אני מדבר עליו.
יעקב כץ: אני לא מדבר על אחרים, אני אומר עליו, מתוך שאני בא לדבר על שבחו, מדבר בגנותו של מישהו אחר, אני אומר עליו שכל כך אכפת לו, לכן זהירות גם בכבודו של אדם שמתאמץ.
יעקב כץ: אפילו לרן אכפת, הוא חושב אחרת מאיתנו, אבל---
מוטי שגיא: רן יזם, וייאמר לשבחו, עשינו ביקור באתר של חבר'ה שלנו, בוגרי קורס עובדים בשכונת אם המושבות, בפתח תקווה, אז אם תוכל במשפט קצר לסכם את הביקור, איך התרשמת, עם איזה מסקנות ותובנות יצאת משם.
רן רידניק: אל"ף, אכן ראיתי את הסיור, היה חשוב לי לראות, גם פקידי האוצר שספונים בלשכותיהם מדי פעם בא להם לראות מה קורה בשטח.
רן רידניק: אנחנו משתדלים לעשות זאת.
רן רידניק: ראיתי שהיו חבר'ה עם רצון, ואני מאוד מקווה שהם יישארו בעבודה לאורך זמן ושזה פרויקט שהוא ישים בקנה מידה גדול.
רן רידניק: שוב, עם כל הצדדים המעורבים בדבר, הן הקשיים שבממשלה הזאת מערימים, הן מצד הקבלנים, יכול להיות שזה צעד חיובי בסופו של דבר.
רן רידניק: לא זה הצעד שיפתור את כל הבעיות בשוק, השכר עדיין צריך לעלות באופן משמעותי, כמו שעושים כאן, זה המנגנון שיבטיח את ההצלחה של כל סוגיית העובדים הישראליים בענף הבנייה, אבל, שוב, זה פרויקט חיובי.
רן רידניק: אנחנו רואים אותו בחיוב ואמרנו פעמים רבות.
יעקב כץ: מר אוקסנהורן, מר ענפי אמר שמכל שירות התעסוקה המקסימום שהוא היה יכול לגייס זה רק ארבעה חבר'ה שהתאימו, איפה שירות התעסוקה?
ישראל אוקסנהורן: דורשי עבודה נמצאים, לא כל אחד מוכן ולא כל אחד רוצה ללכת לאותו קורס.
ישראל אוקסנהורן: אנחנו יכולים להציע, אנחנו יכולים להביא את האנשים עד לשוקת, לבוא ולחייב אותם לשתות את המים, אתה לא יכול לחייב אותם בשום פנים ואופן.
ישראל אוקסנהורן: אני מאמין שאם הענף הזה היה מספיק אטרקטיבי, יכול להיות שהנהירה היתה הרבה יותר גדולה.
ישראל אוקסנהורן: כנראה שבשלב זה, בנקודת זמן עכשווית, אין אנשים צעירים שמוכנים ללכת...
ישראל אוקסנהורן: יש, אני לא אומר באופן גורף שאין, יש, אבל הם לא מתדפקים על הדלת.
ישראל אוקסנהורן: זה בצד הנושא של ההכשרה.
ישראל אוקסנהורן: אבל מה שאנחנו כן מבקשים מהתאחדות הקבלנים, שייפנו לאותם הקבלנים ויגידו להם 'חבר'ה, תפנו לשירות התעסוקה, נמצאים דורשי עבודה בענף הבניין'.
ישראל אוקסנהורן: דקה, אל תהפוך לי את העין, אני רואה גם מפה איך שאתה מסתכל במן פליאה שכזו.
ישראל אוקסנהורן: נכון שבקרית מלאכי אין הרבה בעלי מקצוע, אבל יש את אשקלון ורחובות ויש לך את קרית גת, ויש את אשדוד ובאר שבע.
ישראל אוקסנהורן: באזור הדרום ישנם בעלי מקצוע, הם לא רבים, אבל הם נמצאים.
ישראל אוקסנהורן: אתה יודע מה?
ישראל אוקסנהורן: בוא נתחיל בעשרה הראשונים, שייקלטו עשרה תפסנים ועשרה ברזלנים.
ישראל אוקסנהורן: אנחנו לא מבקשים הרבה, אבל מה, צריכים להסיע אותם מבאר שבע לקרית מלאכי.
ישראל אוקסנהורן: יגיד אותו קבלן, אני רוצה, אני מוכן לקחת ולקיים מפגש תעסוקה בלשכת התעסוקה, עם אותם בעלי המקצוע שרשומים אצלנו כתפסנים וכברזלנים.
ישראל אוקסנהורן: אנחנו נביא אותם לשוקת.
ישראל אוקסנהורן: אותו קבלן יצטרך להציע להם הצעה ואני מאמין שאם הוא באמת זקוק לעובדים הוא יציע להם הצעה הוגנת והם יגיעו לעבודה.
ישראל אוקסנהורן: אז נכון שהעלות תעלה לו, מבחינת ההיסעים, אבל אין בררה, אי אפשר להתחמק מזה.
ישראל אוקסנהורן: כמו שהוא מסיע את עובדי השטחים, כמו שהוא מסיע את העובדים הזרים, אז הוא יסיע גם את הישראלים מבאר שבע, מאשקלון ומכל עיר אחרת.
ישראל אוקסנהורן: פה לא מדובר רק על קרית מלאכי, מדובר על כל הארץ, מדן ועד אילת.
ישראל אוקסנהורן: תגידו לאותם הקבלנים, 'חבר'ה, תפנו לשירות התעסוקה', ישנם בעלי מקצוע, לא בכמויות, אבל אני אתן לך דוגמה.
ישראל אוקסנהורן: למשל באזור הדרום יש 22 בנאים ו-110 תפסנים.
ישראל אוקסנהורן: אז נכון שה-110 רובם בבאר שבע ויכול להיות שהם גם בדווים, אבל הם תושבי מדינת ישראל, גם להם מגיע לעבוד.
ישראל אוקסנהורן: נביא אותם, ירצו?
ישראל אוקסנהורן: יעבדו, לא ירצו, אנחנו נדע איך להתמודד איתם.
אודי ענפי: ישראל, אני חייב להגיד לך שבכנס שעשיתי עם קבלנים בדרום, הם צמאים לכח אדם מקצועי.
אודי ענפי: כל אדם שיפנה אליהם הם יקבלו אותו.
אודי ענפי: לדעתי הם היום בפער גדול מול מה שהם צריכים לעשות.
אודי ענפי: הם גם פונים אליי, יש גם לחץ לפועלים.
ישראל אוקסנהורן: אני מאוד מכבד את הפנייה שלהם אליך, שיפנו גם לשירות התעסוקה.
ישראל אוקסנהורן: זה מה שחשוב.
יצחק גורביץ: אני אעביר לידיעתך.
יצחק גורביץ: הפעלנו חוקר פרטי שחקר ופנה לשירות התעסוקה, הזדהה כקבלן וביקש פועלים בענף הבנייה.
יצחק גורביץ: אני אביא לך את התוצאות.
ישראל אוקסנהורן: איפה?
יצחק גורביץ: בכל הארץ.
יצחק גורביץ: אני אעביר לך את התוצאות ואחר כך שיגידו מה.
יצחק גורביץ: אני אומר שהקבלנים הם טיפשים, הם רמאים, לא משלמים כלום ובגלל זה לא באים פועלים.
ישראל אוקסנהורן: אני אמרתי את זה?
ישראל אוקסנהורן: אף אחד לא אמר את זה.
ישראל אוקסנהורן: מה שביקשתי---
יצחק גורביץ: לא, זו המשמעות.
ישראל אוקסנהורן: חלילה, אף אחד לא מטיל דופי בשום קבלן.
ישראל אוקסנהורן: מה שאנחנו מבקשים זה שייגשו לשירות התעסוקה ו---
יצחק גורביץ: לא, הם לא יודעים.
יצחק גורביץ: הרי מי שרוצה פועל פלשתיני חייב לגשת קודם כל לשירות התעסוקה.
ישראל אוקסנהורן: לא.
יצחק גורביץ: לא?
ישראל אוקסנהורן: תרשה לי לתקן אותך.
ישראל אוקסנהורן: כל מי שזקוק לעובד פלשתינאי הולך למדור התשלומים ולא לשירות התעסוקה.
יצחק גורביץ: קודם כל הוא חייב להביא פתק שהוא הגיע קודם לשירות התעסוקה.
ישראל אוקסנהורן: אני עובד בשירות התעסוקה, אני גם קצת מכיר את הנוהל.
ישראל אוקסנהורן: אני אומר לך עוד פעם, לגבי בניין, בחקלאות הוא לא חייב לגשת לשירות התעסוקה ואני יודע על מה אני מדבר.
אודי ענפי: אני מבקש להתייחס לשני דברים.
אודי ענפי: אחד, לגבי ששת הקורסים שהעלינו.
אודי ענפי: כמו שאמרתי מקודם, לגבי ההתנעה של הקורסים הראשונים, כדי שנתחיל להתקדם, כי אני קודם כל  אומר 'נעשה ואחר כך נשמע'.
אודי ענפי: אני בעד ללכת מול התאריכים שהוגדרו, לעשות את המאמץ, אנחנו בסך הכל...
אודי ענפי: אני רוצה להגיד פה משהו, מר אייל שלו מקודם, בגלל שאנשים פונים בלי סוף אלינו, התבטא בצורה בוטה, אין פה שום דבר אישי כלפי מר מוטי שגיא, מוטי יושב בתור פי.או.סי., איזה שהוא מתאם בתוך משרד מאוד מאוד בעייתי, הרבה פעמים לא מצליח לקדם את הדברים בקצב הראוי ואנחנו יוצאים מזה מתוסכלים ואלינו פונים ולכן בעצם נאמר מה שנאמר.
אודי ענפי: זה לא שום דבר אליו ואכן מאוד אכפת לו ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא מתחילת הדרך.
אודי ענפי: חשוב שהדברים האלה ייאמרו.
אודי ענפי: לגבי הקורסים, כל מה שקשור לקורס הבא, מעבר לקורס הראשון, אם רוצים שיתקיים השנה, צריכים להתקיים שלושה דברים, אמרתי אותם גם בתחילת הדיון; אחד, אני חייב את הכנסים, כנס בירושלים וכנס בבאר שבע של חיילים משוחררים.
אודי ענפי: ואני מזכיר, אנחנו סיכמנו שיתקיימו שלושה.
אודי ענפי: אנחנו הולכים לקיים את זה שבתל אביב, אני מבקש שיתקיימו בחודש נובמבר בבאר שבע ובירושלים כנסים כדי להניע את הקורסים שאחריהם.
אודי ענפי: הדבר השני, אנחנו דיברנו על נושא של תכנית פרסום.
אודי ענפי: יש כלים לפרסום, אני פניתי גם למשרד הביטחון, הייתי גם אצל מנהל היחידה וסיכמנו שנקיים דיון כי למשרד הביטחון יש גם כלים, יש לו את גלגליו, ביחידות להכוונת חיילים משוחררים המידע שם הוא לא מידע מדויק.
אודי ענפי: דיברתי כבר על זה, סיכמנו שנסדר את זה, הדברים האלה לא מסודרים.
אודי ענפי: תכנית הפרסום צריכה להיות תכנית פרסום משותפת, כי אחרת יש פערים בין מה שכולם יודעים.
אודי ענפי: אני העליתי את זה גם באוגוסט וזה לא התקיים.
אודי ענפי: הדבר השלישי, אני בסופו של יום אחראי על זה באמת מהבוקר עד הלילה, אני אחראי על הדברים ואני לא יכול לקחת על עצמי לטפל במאות אנשים כשאני עובד לבד עם רכזת גיוס.
אודי ענפי: אני הגדרתי בזמנו, בצורה הכי ברורה, עם המספרים מה אני צריך כדי לעמוד בדברים ואמרתי, כשיהיו לי התנאים האלה, אני יכול לקחת על עצמי להניע את הקורסים האלה.
אודי ענפי: כרגע קיבלתי מתוך הכסף של הקרן איזה שהיא תמורה, אני ביקשתי מהם 'בואו לא נעצור את זה, תנו לי להמשיך'.
אודי ענפי: אני לא רוצה לעמוד ולהגיד 'כרגע אני בפוס, עד שלא יהיו הדברים', התכנסו המנהלים של ההתאחדות, ההסתדרות ומנכ"ל הקרן, נתנו לי משהו כדי שאני אוכל להניע את שלושת הקורסים האלה.
אודי ענפי: אם לא תהיה יכולת של צוות שיוכל לעבוד ומדובר פה באמת, זה מצחיק, על דלתא של משהו ברמה של 40,000 שקל בחודש.
אודי ענפי: זה הדלתא בין מה שאני מקבל לבין מה שאני צריך כדי שאני אוכל להיות אחראי על זה.
גלעד נתן: מי אמור לתת את זה?
אודי ענפי: לא יודע, אני מנהל תכנית.
מוטי שגיא: הוא פרילנס, זה גורם פרטי ואנחנו ממשלה.
אודי ענפי: חבר'ה, תקשיבו, כולם גורמים רשמיים, אני בן אדם שעובד למען העניין הזה.
אודי ענפי: אני לא יכול לנהל את כל הדברים ולעשות את כל הדברים האלה על חשבוני, מהאוטו שלי, מהטלפון שלי ומהמשרד שלי.
אודי ענפי: זה לא יכול להיות.
אודי ענפי: זה פשוט לא יכול להיות.
יעקב כץ: מי המעסיק שלך היום?
אודי ענפי: המעסיק שלי זה הקרן.
יעקב כץ: למה היא לא נותנת משרה מלאה?
יעקב כץ: למה היא לא מעמידה את כל המערכת?
אודי ענפי: למה הקרן צריכה להעמיד את הכל?
אודי ענפי: אני לא יודע.
יעקב כץ: הוא אומר שזה הקרן, אז תדברו.
אודי ענפי: לא, בדיון שהיה באוגוסט היה סיכום שמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה יהיה שותף לעניין הזה.
אודי ענפי: זה היה הסיכום, נכון?
יצחק גורביץ: חבר הכנסת כץ, זה בדיוק מה שאמרתי קודם, שיש כוונות ויש רצינות, הדבר הוא להוציא פתרון.
יעקב כץ: מוטי, אתם יודעים שהיה סיכום שגם אתם תהיו שותפים, אודי אמר את זה מספר פעמים, אני הייתי בישיבות ומר שלום בן משה אמר שזה יטופל.
יעקב כץ: לא יעלה על הדעת שקורס אחד או שניים, או עשרים, שלושים או ארבעים קורסים על אותו כח אדם.
יעקב כץ: אתה רוצה שאני אדבר עם המנהל הכללי?
יעקב כץ: אני אדבר עם המנהל הכללי.
יעקב כץ: אתה רוצה שאני אדבר עם השר בן אליעזר?
יעקב כץ: אני אדבר איתו.
מוטי שגיא: אני אדבר קודם עם מר שלום בן משה.
מוטי שגיא: בנושא של תשתית ולתת לו את האמצעים שהוא יוכל לעשות את ה---
יעקב כץ: תדבר קודם עם מר שלום בן משה ואחר כך עם השר בן אליעזר.
אודי ענפי: המחויבות שאני כרגע לוקח על עצמי, עם התוספת שקיבלתי, כי קיבלתי תוספת מסוימת מטעמם, להניע את ההתחלה של שלושת הקורסים.
אודי ענפי: יותר מזה אני לא יכול לקחת על עצמי.
אודי ענפי: זה בלתי אפשרי.
אודי ענפי: אני עושה את הכל על חשבוני.
אודי ענפי: זה אבסורד.
מוטי שגיא: אני אדבר קודם כל עם מר שלום בן משה.
מוטי שגיא: הצעתי גם רעיונות.
מוטי שגיא: מצדי שיעבוד לידי.
מוטי שגיא: יש המון חדרים פנויים.
אודי ענפי: אין לי בעיה.
מוטי שגיא: הבעיה היא שזה משרד ממשלתי וצריך לעשות את כל האישורים, את כל הביורוקרטיה.
מוטי שגיא: אז אני לפחות אתן הנחיה ל---
אודי ענפי: אני מבקש שזה יהיה רשום שלא נוכל להמשיך מעבר לשלישייה.
אודי ענפי: אז כשמדברים על 26 קורסים, אני מדבר על עוד שלושה קורסים שאני כרגע אניע אותם קדימה.
אודי ענפי: זה הכל.
מוטי שגיא: אני רוצה להגיד הערה למר ישראל אוקסנהורן.
מוטי שגיא: אנחנו מדברים פה על תכנית מאוד מיוחדת, עם מערכת של תמיכות ואני יצרתי קשר עם החבר'ה מהשטח שלך, גם בדרום וגם בירושלים, העברתי להם את המידע.
מוטי שגיא: מה שהיה חסר להם זה מידע.
מוטי שגיא: גם הצעתי להם לשבת בישיבה, להציג את המיזם, כי זה לא הדברים הרגילים, זה לא קורס שלדאי שהכרנו עד היום, זו תכנית מאוד ייחודית עם מערכת של תמיכות, עם הבטחה של תעסוקה, עם שכר שמתחיל מ-6,000 שקלים ועולה ל-9,000 שקלים.
מוטי שגיא: אלה דברים שהחבר'ה דורשי עבודה לא מכירים, כי אני מניח שברגע שהם יכירו את כל הנתונים המוטיבציה והנכונות יהיו אחרות וזה מידע שצריך לרדת למטה.