GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב כץ: בערך, תן היקפים.
יונה מזור: בהיקפים של 6 מיליון שקל בשנה יצוא, רק יצוא, לא עושה גרם אחד לארץ.
יונה מזור: בשנים האחרונות התחילו לקצץ לי בתאילנדים, לקצץ בתאילנדים, זה עבודה רבה שרק תאילנדים יכולים לבצע אותה, דיוק מקסימלי, הקניין רוצה קת 19, הוא חייב לקבל קת 19, אם הוא יקבל קת 20, הוא מחזיר את הסחורה, וזה רק תאילנדים יודעים לקטוף נענע, 19 סנטימטר, כל הארגז אותו דבר.
יונה מזור: פלסטינאים לא יודעים לעשות את זה, מה לעשות.
יונה מזור: עכשיו קיצצו, קיצצו, קיצצו, בשנה האחרונה---
יעקב כץ: מה זה קיצצו?
יעקב כץ: תן מספרים.
יונה מזור: היה לי בהתחלה מכסה של קרוב ל-30 תאילנדים, קיצצו לי ב-2008, קיצצו ל-2009.
יעקב כץ: לכמה הגעת?
יונה מזור: הנה הנקודה, הגעתי עכשיו למצב שב-2009 היו לי 23 תאילנדים, הורידו לי את היצואנים 5, נשארתי זה, עכשיו, ב-2010 הורידו לי לעוד 4, כי למגדלים הגדולים הורידו הכי הרבה, אז הורידו לי בעוד 4, נשארתי על 16 אנשים, כבר לבד הבנתי שממשלת ישראל לא רוצה שאני אעשה יצוא, ממשלת ישראל רוצה שאני אגדל חצילים, כמו כשבאתי לעין יהב לפני 40 שנה.
יונה מזור: אז התחלתי לגדל חצילים, ואני מגדל מלונים, עכשיו אני מגדל מלונים לתפארת עם ישראל, אני חקלאי מצוין, תראו את הידיים שלי, אני עובד, חורש, עושה, יש לי יבולים פנטסטיים, הנה, עוד שבועיים עומדים מלונים להיקטף ליצוא, אני לא יודע מי יקטוף אותם.
יונה מזור: מה הסיפור?
יונה מזור: יש לי שלושה ברחנים---
יעקב כץ: נוטשים.
יונה מזור: שנטשו לא בגללי, נטשו, אחד רב עם בעל הבית שלו, התאילנדי, רב על איזה בחורה ונגמרו לו החמש שנים אוטוטו, לקח את הבחורה ונטש איתה ביחד, אני לא יודע איפה הם, הוא יושב על התיק שלי, כל פעם שאני בא לאיזון תיקים, אומרים לי יש לך 'ברחן', תודה רבה, 'תתפסו אותו', לא, כבר שלוש שנים לא תופסים אותו.
יונה מזור: אני יודע איפה הוא, הוא בתל אביב, ושלא יספרו לי סיפורים, כל התאילנדים בתל אביב נמצאים בשני אזורים, לכו תיקחו אותו, לא לוקחים אותו, עושים לנו פשיטות בערבה באמצע הלילה, מתאכזרים, מעירים, אבל לתל אביב לא ניגשים.
יונה מזור: אחרי זה יש לי עוד אחד שהסתכסך עם חברים שלו על הימורים.
יונה מזור: לא בזכותי, אני נתתי לו את כל ההימורים.
יונה מזור: הימורים, היה חייב להם כסף, פחד, היה מכות, הוא פחד שירצחו אותו, נטש.
יונה מזור: כבר שני.
יונה מזור: ועכשיו, לפני חצי שנה עוד אחד נטש, אני אפילו לא יודע למה, היה בחור נחמד, באמת, חביב הקהל.
יונה מזור: מי נטש?
יונה מזור: זה שלפני שלושה חודשים קיבלתי אישור לקחת אותו מהמאגר, נסעתי לכלא ברמלה, שילמתי עליו כסף, נסעתי 300 קילומטר הלוך וחזור עם האוטו, בזבזתי יום עבודה---
יעקב כץ: פנית לניוד?
יעקב כץ: הוא אומר שבתוך היישובים עצמם יש אנשים ש---
יונה מזור: לא, משרד הפנים כתב לי מכתב, 'אתה יכול לבוא לכלא היום?' אמרתי להם 'כן', הייתי כל כך לחוץ, 'אני אבוא', נסעתי לכלא---
יעקב כץ: אני שואל שאלה, תרשה לי.
יעקב כץ: אומר מר יוסי אדלשטיין, אני פרסמתי באתר שלי, יש בתוך היישובים עצמם חקלאים שמחזיקים עובדים שהם לא נזקקים, הם בעצמם דיווחו שהם לא משתמשים בהם.
יונה מזור: אני עונה לך.
יעקב כץ: אני אגיד לך למה, כי היו אצלי חקלאים מהדרום ומהצפון שמתאמים ביניהם העברה של עובדים כל הזמן---
יונה מזור: אז אני עובד עם משרד כח אדם מאוד מסודר, באו אליי לפני שבועיים, אמרו לי 'תשמע, הורידו לך 4 תאילנדים מהמכסה, אתה צריך למסור', אמרתי, 'תמסור', מסרתי.
יונה מזור: נתתי להם 4 שמות, לקחו אותם, ניידו אותם למישהו שיש לו היתרים.
יונה מזור: באמת הם עשו את זה.
יונה מזור: עדיין לא פתרו את הבעיה האישית שלי, שיושבים לי שלושה נוטשים ואני מתוך 16 נשאר עם 13.
יונה מזור: אני, שצריך להפעיל את המשק שלי בסביבות 20 איש, נשארתי עם 13 אנשים.
יונה מזור: אני נוסע בשבוע הבא לאיזון תיקים, חיכיתי, עכשיו יש לי עוד שלושה שצריכים לחזור לתאילנד בתום חמש שנים, ואז אני נפטרתי מהשישה עודפים שהיו לי, כאילו ירדו לי מהמכסה שישה עובדים---
יעקב כץ: לא האריכו לכם את זה, אגב, עד יולי?
יונה מזור: הם כבר היו מוארכים, הם כבר רוצים לעזוב.
יונה מזור: זהו, הם רוצים לעזוב.
יונה מזור: אז הם עוזבים, במשק שלי אישית עזבו שלושה שנתתי, עוד שלושה.
יונה מזור: ..
יונה מזור: השאלה איך אני יכול להזדכות מהשלושה ברחנים שיושבים לי פה, שאני משלם עליהם, והם לא נמצאים בשטח, הם לא קוטפים מלונים.
חיים חבלין: כבר עברו חמש שנים מאז שהם נכנסו פעם ראשונה לארץ?
יונה מזור: חלקם כן, חלקם עברו.
יונה מזור: אני שואל פה את כל המכובדים---
יעקב כץ: אם עברו חמש שנים, אז הם יורדים מה---
שי חרמש: הוא לא חוקי, הוא שוהה בלתי חוקי.
יונה מזור: כבוד היושב ראש, ביקשתי שלוש דקות, נתת לי חמש.
יונה מזור: אדון מאיר, אני מבקש מכם לתת לי תשובה אחת, מדברים פה על 2,000 ועל 3,000, זה גדול עליי, אני רוצה שלושה ברחנים, שחררו אותי, הם לא אצלי, משטרת ההגירה, תטפלו בהם, קחו אותם, תעבירו אותם למשטרת ההגירה, את המכסה שלהם, את השלושה האלה, הם לא אצלי, תבדקו, תיקחו אותם, תרשמו אותם כשייכים למשטרת ההגירה.
יונה מזור: שהם יתפסו אותם.
יונה מזור: תזכו אותי, תיקחו אותם למשטרת ההגירה.
יונה מזור: זה הפתרון שלי.
יעקב כץ: שאלה.
יונה מזור: אני נותן לך פתרון.
יעקב כץ: אני הבנתי מה שאתה אומר.
יונה מזור: אני סוגר את המשק בסוף העונה הזאת.
יעקב כץ: אוי ואבוי.
דובר: אתה לא היחידי.
יונה מזור: אני סוגר את המשק, רבותיי.
יונה מזור: אני סוגר את המשק, אחרי 40 שנה, סוגר את המשק, מוציא את הרישיון סמיטריילר שלי והולך לעבוד במפעלי תובלה, להוביל פוספטים למפעל שהממשלה מכרה לבן אדם פרטי.
יונה מזור: זה מה שרוצים.
יונה מזור: בגיל 63, זה מה שאני צריך לעשות.
אורי שתיל: אתה צעיר, אני בן 73.
יונה מזור: לא, באמת, עד כאן.
יונה מזור: כמה אפשר להיות באבן הריחיים הזאת שכל הזמן לוחצת עליך, לוחצת עליך, לוחצת עליך, אתה נשבר! היושב ראש, אתה נשבר, אני נשברתי.
יעקב כץ: אתה לא נשברת ואתה חזק, תקשיב לי.
יונה מזור: לא, אני לא חזק, אני כבר לא חזק.
יונה מזור: יש לי שבעה ילדים, אני לאחד לא אגיד 'אל תעזוב את הארץ', בחיי.
יונה מזור: הבן שלי עובד בחברה באוסטרליה, אני אומר לו 'תישאר שם', קצין בצה"ל, מ"פ בצה"ל, אני אומר לו 'אפיק, אל תחזור, אין לך למה לחזור, המשק הזה נסגר, אין לך...
יונה מזור: אני לא נותן לך את המשק הזה'.
יעקב כץ: יוסי, אתה רוצה לשאול אותו משהו?
יעקב כץ: תשאל אותו, מה אתה מציע לו?
יונה מזור: זה אישי שלי, לא 2,000, לא 3,000, לא 5,000, אני, אישית, הולך לבכות פה.
יונה מזור: אתם רוצים שאני אבכה?
יונה מזור: אני אבכה.
יעקב כץ: שמייצא ונסגר המשק שלו, מה התשובה שלך?
יעקב כץ: מה התשובה?
יונה מזור: שלושה יושבים לי, שהם אינם, קחו אותם אליכם.
יונה מזור: קחו אותם אליכם, תרשמו אותם בתור חוב אבוד, כמו בבנק.
יעקב כץ: אתה רוצה להתייחס בתחום---
גדעון כהן: אני רוצה להתייחס, למה אני חושב שיש לי פתרון.
יעקב כץ: רק אם יש לכם פתרון.
יעקב כץ: רק להגיד למה אתם לא יכולים, אז אני לא רוצה.
גדעון כהן: קודם כל יש פה אי דיוק.
גדעון כהן: אנחנו לא משטרת ההגירה, אנחנו יחידת 'עוז'.
גדעון כהן: יחידת 'עוז' הוקמה לפי החלטת ממשלת ישראל, מטרתה לצמצם את מספר השוהים הבלתי חוקיים בישראל.
גדעון כהן: שוב, ההגדרה של שוהים בלתי חוקיים היא הגדרה חוקית, והיא הגדרה שאנחנו לא מגדירים אותה, אנחנו רק מנסים לאכוף את העניין, גם לאתר שוהים בלתי חוקיים, גם לצמצם את התופעה, זאת אומרת אם אנחנו צריכים לסייע בניודים שלהם וגם להרחיק אותם בפועל.
גדעון כהן: לגבי הנוטשים, מהניסיון שלנו הנוטשים בדרך כלל לא הולכים לתל אביב, הנוטשים פשוט עוברים לחקלאים אחרים, נורא פשוט, ולכן מאחר ויש פה סולידריות ויש פה גוף שלם שיש לנו סימפתיה ענקית אליו, ואגב, אני רוצה לדבר תיכף על שתי תופעות מאוד חמורות שאני אבקש התייחסות כאן, גם אנשי יחידת 'עוז' הם מלח הארץ, אנשים מלאי נחישות ומוטיבציה, בוגרי יחידות קרביות בצה"ל ופועלים בשליחות ממשלת ישראל.
גדעון כהן: מה שאני מציע, אנחנו גם מקבלים דיווחים על נטשנים, ואיפה שאנחנו מקבלים דיווחים על נטשנים, אנחנו מנסים לאתר אותם---
יונה מזור: כבר קרה שהחזרתם נטשנים?
גדעון כהן: היו גם מקרים כאלה.
גדעון כהן: מה שאני מציע, כפתרון, זה קודם כל שהחקלאים לא יעסיקו שוהים בלתי חוקיים.
גדעון כהן: אני חושב שצריך למלא את החוקים.
יוסי אדלשטיין: אתה שמעת מה שהוא אמר?
יוסי אדלשטיין: הוא מעסיק את הנוטש שלו ו... הבנת?
יוסי אדלשטיין: זו הבעיה.
יוסי אדלשטיין: אני לא רציתי להגיד את זה, הוא אמר את זה.
יוסי אדלשטיין: הוא אמר את זה, לא אני אמרתי את זה.
דניאל אברהם: ---הבעיה, הוא אמר את זה, 20% מהעובדים לא מגיעים---
יוסי אדלשטיין: שמעת, כצל'ה?
יוסי אדלשטיין: זה שורש הבעיה, שהם מעסיקים את הנוטש שלו.
דניאל אברהם: מה אתה רוצה שהוא יעשה?
יוסי אדלשטיין: מה אני רוצה?
יוסי אדלשטיין: אני לא רוצה שום דבר.
דניאל אברהם: יוסי, כל אחד רוצה לצמצם את הנזק שלו, גם הוא יוכל להעסיק ברחנים, מה חשבת, הוא לא יעסיק?
יוסי אדלשטיין: בסדר, אז תעסיקו ברחנים.
יוסי אדלשטיין: תסבלו עם עצמכם.
דניאל אברהם: ויש להגדיל את המכסה, זאת האמת.
יעקב כץ: מה אתה רוצה ממנו?
יעקב כץ: בן אדם מדבר, אתה מפריע ואני אתן לך הוראה לא---
דניאל אברהם: לא, אני לא מפריע, החוסר במכסה זאת הבעיה.
יעקב כץ: אני אומר לך שאני אתן הוראה לא להכניס אותך יותר לישיבות, שמעת?
דניאל אברהם: אוקי, תן הוראה.
יעקב כץ: שמעת אותי?
יעקב כץ: את לא תזמיני אותו יותר.
יעקב כץ: את לא תתני לו להיכנס.
דניאל אברהם: תחרים חקלאים.
יעקב כץ: אתה מפריע לי עכשיו בישיבה.
דניאל אברהם: אני חקלאי, 90% מפה הם לא חקלאים, אני מעסיק---
יעקב כץ: אתה לכל ישיבה בא ומפוצץ אותה.
דניאל אברהם: אני מעסיק.
דניאל אברהם: ..
דניאל אברהם: אני מגדל 400 דונם פרחים ואתה תיתן לי לדבר.
יעקב כץ: אפשר להוציא אותו?
יעקב כץ: תקראי לסדרנים, שיוציאו אותו.
דניאל אברהם: אני יכול לצאת, אתה לא צריך סדרן.
יעקב כץ: אז תצא, אז תצא, תצא ואתה מפריע.
דניאל אברהם: חוצפה.
יעקב כץ: ואתה מפריע.
יעקב כץ: אתה מפריע, תצא החוצה.
דניאל אברהם: אתה יודע מה?
דניאל אברהם: עם כל הכבוד לך, עם כל הכבוד לך, אני מגדל 400 דונם פרחים, והם לא.
דניאל אברהם: לי אתה תקשיב.
דניאל אברהם: הוא חקלאי, הוא חקלאי, קולם יישמע, זה נכון.
יעקב כץ: תקראי לסדרן להוציא אותו.
דניאל אברהם: אני יוצא, אני לא צריך סדרן.
יעקב כץ: תקראי לסדרן, אני מבקש להוציא אותו.
יעקב כץ: ואני מבקש לא להזמין אותו לשום ישיבה יותר.
דניאל אברהם: אל תזמין אותי.
יעקב כץ: אם היתה תכנית לנסוע אליו, אני לא רוצה לנסוע אליו.
יעקב כץ: הוא בא לפה כל פעם לפוצץ את הישיבות.
יעקב כץ: הוא מפוצץ את הישיבות פעם אחרי פעם.
יעקב כץ: אין ישיבה שהוא לא בא ומפריע.
דניאל אברהם: אני מפריע?
דניאל אברהם: ההתנהגות שלך מתחת לכל ביקורת.
דניאל אברהם: אתה מדבר עוד?
גדעון כהן: לכן הפתרון, אני שוב אומר, הוא קודם כל באי העסקת שוהים בלתי חוקיים.
גדעון כהן: שוהים בלתי חוקיים מוגדרים כחוק.
גדעון כהן: זאת אומרת יש חוק מה זה שוהים חוקיים ומה זה שוהים בלתי חוקיים ומרגע שמגדירים שלא מעסיקים שוהים בלתי חוקיים, אז גם 'נטשנים' מן הסתם לא יילכו לעבוד במסעדות בתל אביב, הם הולכים לעבוד אצל החקלאי השני.
גדעון כהן: לכן זה פתרון.
גדעון כהן: זו סוגיה אחת.
גדעון כהן: סוגיה שנייה שאני מדבר עליה, אם כבר אנחנו נכנסים לפינה הזאת, ואני חוזר ואומר, יש לנו סימפתיה מלאה לחקלאים וחלק מאנשי 'עוז', כמו שאמרתי, הם גם אנשים בעלי משקים וכולי.
גדעון כהן: ותופעה חמורה מאוד שהיתה לנו בחצבה, שפורסמה בהרחבה, של תקיפה, כמעט מעשה לינץ' חמור, בפקחים, בעובדי מדינת ישראל, עובדים מסורים של מדינת ישראל---
יפרח סבלדי: זו הוצאת דיבה.
גדעון כהן: זו לא הוצאת דיבה, זה פשוט מעשה לינץ'.
גדעון כהן: תקיפה של פקחים, אפילו פקחית, שכמעט שברה את היד.
גדעון כהן: בחורה עדינה, אבל לא ניכנס לעניין הזה, אני חושב שברגע שיש לנו, ואנחנו לא נכנסים לנושאים המקצועיים, מרגע שהוחלטו דברים, כמובן שיש לאפשר לנציגי החוק, אם הדברים שקופים והכל בסדר, צריך לאפשר---
שי חרמש: תסלח לי, זה סדר עדיפויות?
שי חרמש: להגיע בחמש בבוקר לערבה התיכונה?
גדעון כהן: זה לא רלוונטי.
שי חרמש: פתרנו את בעיית מרכז תל אביב ואת נווה שאנן?
גדעון כהן: כבוד חבר הכנסת---
שי חרמש: זה היה סדר העדיפות---
יעקב כץ: לא נפתור את הבעיה שלהם.
שי חרמש: זה אנחנו מסוגלים לנסוע, 300 קילומטר, למצוא שני עובדים---
גדעון כהן: כמו שאמרתי, אם יש שם אולי נטשנים שהגיעו ממקום אחר, אז אולי כן כדאי לעשות את זה.
שי חרמש: באתם לשני עובדים בלתי חוקיים, 300 קילומטר, עם כח גדול בחמש בבוקר, זה היה סדר העדיפויות?
שי חרמש: לא שזה לא---
יעקב כץ: חבר הכנסת חרמש---
שי חרמש: יש לי חסינות.
שי חרמש: זה סדר העדיפויות?
שי חרמש: לא, ברצינות.
שי חרמש: תראה איזה מצוקות יש פה, ירדתם למטרת נקודה, שני עובדים זרים---
גדעון כהן: אני יכול לענות לך, אדוני חבר הכנסת?
שי חרמש: אני מדבר ברצינות.
יעקב כץ: הלוא מחר אתה בממשלה ואולי ימנו אותך להיות שר הפנים---
שי חרמש: אם אני אהיה שר החקלאות, אני אטפל בזה.
שי חרמש: כי אני לא שר החקלאות, אני לא יכול לטפל בזה.
שי חרמש: אם אני אהיה שר הפנים, אני אטפל גם במר יוסי אדלשטיין.
יעקב כץ: אני רק מבקש, זה לא הנושא שלנו היום.
גדעון כהן: כפי שאמרתי, המטרה שלנו לצמצם את מספר השוהים הבלתי חוקיים, ואם יש שניים או שלושה, זה לא משנה המרחק, יש לנו פרישה בכל הארץ, כולל יחידה בדרום, ומר יוסי חדד, הוא סגן מנהל היחידה שלנו בדרום, ואני חושב שאנשים שעושים את מלאכתם נאמנה, בהתאם לחוק, צריך להעריך אותם, ובטח שלא לתקוף אותם.
גדעון כהן: זו היא דעתי.
יעקב כץ: התייחסת לנקודה שאותי מעסיקה בדיון הזה, שאתה אמרת שיש 'נטשנים' שעוברים ממקום למקום.
יעקב כץ: פעם הם עוברים מדרום לצפון, פעם הם עוברים מצפון לדרום, ובסופו של יום, כשחקלאי מציע להם עבודה, אולי עם יותר כסף, אז הוא ננטש והוא מרוויח, אבל זה הדדי.
יעקב כץ: יש לפעמים חבר'ה מהצפון שעוברים דרומה, כי מציעים שם יותר כסף.
גדעון כהן: עדיין, אבל אם אתה רוצה לצמצם את התופעה, אתה צריך להגדיר שאנשים לא יעסיקו את אותם נטשנים.
יעקב כץ: כשאתה מדבר על צמצום התופעה, אתה מדבר על מכיוון מאוד מאוד מצומצם, משום שאם היה יושב פה מישהו שהיה רואה את כל הבעיה באופן כללי, אז הוא היה יכול לדון גם במקרה שלך ולבוא ולהגיד שגם להקפיד על הדבר הזה.
יעקב כץ: אבל אם אנחנו רק נקפיד על לחפש את הנטשנים ממשק למשק ובמקביל לא תהיה הבאת עובדים שעומדים במסגרת המכסות, אז מר יוסי אדלשטיין יכול להגיד 'כצל'ה, זו הבעיה', אבל זה לא רק זה הבעיה.
טל שפירא: אני כמו מר יונה מזור, מבקש חמש דקות ויש לי גם פתרון מעולה בסוף.
טל שפירא: קודם כל, נעים מאוד לכולם, אני חקלאי, מצופר, מגדל פלפלים.
טל שפירא: בספטמבר, השנה הזו, נטש אותי, ברח לי ביום שישי בתשע וחצי בערב, ברח לי תאילנדי שהיה אצלי שנתיים ושלושה חודשים.
טל שפירא: הבחור היה בחור זהב, באמת בחור מעולה, רק שתבינו, קונה בצרכניה ב-500 שקל, כשתאילנדי ממוצע קונה ב-1,200 שקל, רוב הכסף שולח לאשתו, לא שותה, לא מעשן, גם אין לו כמעט חברים, נקי, מסודר, תאילנדי באמת לתפארת מדינת ישראל.
טל שפירא: באמת.
שי חרמש: לתפארת תאילנד.
טל שפירא: לא, משהו יוצא מן הכלל, באמת.
טל שפירא: לפני שנה, וזה קשור לעניין, הוא בא אליי, בארבע בבוקר, 'טל, אני מתעורר כל בוקר, אני מת מכאבים', לקחתי אותו למרפאה, קופת חולים, בדיקות, בקיצור, עשו לו ניתוחים בשתי הידיים, יש פה עצב שנוגע, הוא היה מסגר, נסעתי איתו שש פעמים לסורוקה, תור לפני ניתוח, תור ניתוח, שש פעמים בסורוקה, הלוך חזור, סידרו לו את שתי הידיים, במשך שלושה חודשים עם הפסקה של חודש, ואחרי כל ניתוח כזה שבועיים הוא לא עבד וקיבל את כל הכסף.
טל שפירא: זה היה לפני שנה, הבן אדם יצא חדש, זה קורה אצל הרבה אנשים, יצא חדש.
טל שפירא: יום שישי הבן אדם התאדה, נעלם.
טל שפירא: לא הבנתי, הרגשתי כאילו מישהו בא, והכניס... אני 18 17 שנה בצופר, אף פעם לא היה לי דבר כזה, הם מקבלים הכל, יש להם חדרים ומזגנים, ודי.וי.
טל שפירא: די וכל מה שהם רוצים, וטיפול רפואי והכל, והרגשתי כאילו מישהו בא והכניס לי סכין בלב.
טל שפירא: העלבון היה כל כך גדול, שרציתי להעמיד את התאילנדים שלי בשורה, להגיד להם 'חבר'ה, עכשיו בעיטה לתאילנד, אני לא רוצה לראות את הפרצוף שלכם'.
טל שפירא: ירד לי כל האמון במכה.
טל שפירא: לא מסוגל להאמין שקרה לי דבר כזה.
טל שפירא: על מה?
טל שפירא: אתה לא מקבל משכורת?
טל שפירא: לא שילמתי לך?
טל שפירא: לא עשיתי לך ניתוחים בידיים?
טל שפירא: לא לקחתי אותך שש פעמים.
טל שפירא: ..
טל שפירא: קרה משהו?
טל שפירא: אני עכשיו קם בבוקר, הוא ברח ביום שישי בתשע וחצי בלילה, בשבת בחמש בבוקר מתקשר אליי תאילנדי, הוא אומר 'תשמע, טל, צ'מבון לא פה', אני קם בבוקר ואין צ'מבון, יש לי חמישה, נשארתי עם ארבעה.
טל שפירא: אותו דבר יכול להיות שהיה קורה עם כל החמישה ביחד, שתבינו, ואני לבד, ואף אחד במדינת ישראל לא מסוגל לעזור לי.
טל שפירא: ואתה לא יודע מאיפה להתחיל.
יעקב כץ: מה הפתרון?
טל שפירא: אני אגיע.
טל שפירא: פקססתי לחבר'ה האלה, פקססתי למשרד הפנים ולאיפה שאתה רוצה, דוח נטישה ודוח פה ודוח שם.
טל שפירא: אחרי בערך חודש התאילנדי הזה מתקשר לתאילנדי שלי.
טל שפירא: כשאני מתקשר אליו, הוא מנתק לי, והוא אומר לו 'כן, אני עובד בצ'רי, אני מקבל 6,000 שקל'.
טל שפירא: אצלנו עוד לא התחילה העונה, זה בפלפל, אנשים קיבלו שם בסביבות 5,000 שקל.
טל שפירא: איפה אתה עובד, בצ'רי?
טל שפירא: אמר לו 'בבאר שבע'.
טל שפירא: זאת אומרת הוא עוד חימם אותם, מה אמר התאילנדי שלי?
טל שפירא: עוד לא התחלנו את העונה לקטוף, הוא קושר פלפלים, הוא אומר 'אה, אני מקבל עכשיו 5,000, וואלאק שווה לברוח', עוד חימם אותם.
טל שפירא: בקיצור, אחרי חודשיים נודע לי שהתאילנדי הזה נרשם על שם חקלאי אחר במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
טל שפירא: אני גם מביא לך את האישור.
טל שפירא: זה כבודו שברח.
טל שפירא: בחור נהדר, דרך אגב.
טל שפירא: זה אדון אברהם עטייה, התקשרו אליי מיחידת 'עוז', 'טל שפירא מצופר?' 'כן', 'יש לך נוטש?
טל שפירא: ' 'כן', 'אתה יודע איפה הוא?' 'איפה, הלוואי', הייתי יודע, הייתי מודיע לו, אפילו שאלתי אותם, 'אם אני יודע, אני יכול לקחת אותו?
טל שפירא: לבוא?' אמרו לי 'לא, שלא תעיז, תודיע לנו', 'אין בעיה, אם אני אדע, אני אודיע לכם'.
טל שפירא: אדון אברהם עטייה, ממושב פריגן, דרך אגב, התאילנדי הזה היום נמצא במושב עמיעוז, אצל דוד שלו, אדון יהודה עטייה.
טל שפירא: אדון אברהם עטייה ממושב פריגן, רשם את התאילנדי שלי ב-30.9 במשרדי התעשייה, המסחר והתעסוקה בבאר שבע.
טל שפירא: אני הלכתי לאיזון תיקים שמח וטוב לב, ב-1 לנובמבר, 31 יום אחרי זה, למשרד הפנים באילת.
טל שפירא: כשאני הלכתי כבר ידעתי שהוא נרשם, זאת אומרת, זכיתי, לא כמו יונה, אם הוא נרשם והלבינו אותי, יופי, מגיע לי אחד חדש.
טל שפירא: אני כבר לא רוצה את התאילנדי, ברח לי, השפיל אותי, בגד בי, לא רוצה אותו, זכיתי, זה שגנב אותו, שחרר אותי, אותי שחרר במזל.
טל שפירא: הגעתי למשרד הפנים באילת, היא אומרת לי 'אדון טל שפירא, הוא רשום על שמך'.
טל שפירא: אמרתי לה 'לא, תבדקי במשרד התעשייה, הוא לא רשום על שמי', בקיצור, חזרתי הביתה, הלכתי דרך חברת ביטוח, עליתי על זה דרך חברת הביטוח שלו, כי גם מי שיגנוב אותו, הוא חייב לעשות לו ביטוח רפואי, כי כל יום בבית חולים זה 3,000 שקל.
טל שפירא: עליתי איפה הוא נמצא דרך חברת הביטוח, אחרי צעקות ועניינים והכל, וזאת שרשמה אותו, שלחה לי את הטופס הזה.
טל שפירא: עכשיו אני שואל אתכם, באיזה זכות משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, או משרד הפנים, רושם את התאילנדי הזה כשהוא מופיע אצלה במחשב טל שפירא, בלי להרים לי טלפון?
טל שפירא: אין לי בעיה---
דניאל סלומון: הוא לא עבד שלך, הוא יעבור לאן שהוא רוצה.
טל שפירא: רגע, תקשיב רגע.
דובר: אתם מצדיקים את זה?
דניאל סלומון: אנחנו מעודדים את זה, מה זה מצדיקים את זה?
דניאל סלומון: הציעו לו שקל יותר, שיעבור.
דניאל סלומון: מה, הוא עבד שלו?
טל שפירא: הוא לא עבד שלי, תקשיב לי עד הסוף.
דניאל סלומון: תראה איך הוא מדבר, ברח לו, נטש אותו.
טל שפירא: תקשיב לי רגע.
טל שפירא: איך קוראים לו?
טל שפירא: אני לא מאמין.
טל שפירא: תן לי לגמור.
יעקב כץ: אתם רוצים שאני אסיים את הישיבה?
יעקב כץ: שנייה, שנייה.
יעקב כץ: יוסי, למה לא זוכה, כפי שהוא אמר?
דובר: שיעבור למי שהוא רוצה, אבל ש---
טל שפירא: תן לי לסיים.
יעקב כץ: אתה אמרת שאלה, אני רוצה לברר משהו.
יעקב כץ: לא, אני רוצה שתירגע שנייה.
טל שפירא: אני מוכן שהוא יילך, אני לא מחזיק אף אחד, מוכן.
טל שפירא: אתה לא רוצה לעבוד איתי?
טל שפירא: אין בעיה, בוא נעשה את זה בצורה מסודרת.
טל שפירא: יש לך חקלאי אחר?
טל שפירא: בוא נלך למשרד הפנים, נרשום מה שצריך ונגמר הסיפור.
טל שפירא: אין לי בעיה.
טל שפירא: אני לא מחזיק אף אחד בכח, הוא לא עבד שלי, אני לא רוצה אותו, טיפלתי בו, הכל.
טל שפירא: הבעיה היא שברגע שהוא בא למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, ורושמים אותו, טל שפירא---
דוברת: משרד הפנים לא יודע.
טל שפירא: קודם כל, זה מופיע לי.
דניאל סלומון: הוא נרשם שם, אתה מזוכה, גמרנו.
טל שפירא: לא---
נועה שחק: לא, הוא בא ל... ואמרו לו לא.
דובר: יש בעיה במחשב?
דובר: אני מתווכח איתו על בעיה במחשב?
טל שפירא: קח תראה, אני שלחתי, אני הודעתי למשרד הפנים.
יעקב כץ: אני אסיים את הישיבה.
טל שפירא: עכשיו הפתרון הוא כזה.
יעקב כץ: לא, אני מסיים את הישיבה.
יעקב כץ: אני מסיים את הישיבה, כי אתה מזיק לעצמך.
יעקב כץ: אתה אמרת את הדברים שלך בסערת נפש, ואני מקבל אותם.
טל שפירא: הפתרון הוא כזה; אני מציע פה לכל הגורמים, באמת לכל הגורמים, חקלאי שתפסו אצלו 'ברחן', מקבל קנס של 50,000 שקל, תאילנדי שתפסו אצלו 'ברחן', מקבל קנס של 50,000 שקל, ואז נראה אם מישהו יברח אחד לשני.
טל שפירא: זה הפתרון שלי ותעשו את זה בחוק.
טל שפירא: אני לא מחזיק אף אחד בכח, אבל לא יכול להיות שאני אקום---
יעקב כץ: אבל, מר שפירא, אתה מפריע---
טל שפירא: שתבינו את המצב של החקלאים.
יעקב כץ: אני הבנתי.
טל שפירא: אני לבד, אף אחד לא עוזר לי.
טל שפירא: הנה, קח בבקשה, זה הטופס שהוא נרשם.
טל שפירא: למה משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה נותן לזה יד?
טל שפירא: למה משרד הפנים נותן לזה יד?
יעקב כץ: טל, טל, טל.
טל שפירא: למה לא אומרים לי איפה הוא?
יעקב כץ: טל, תירגע.
טל שפירא: הנה, אני רק מראה לך.
טל שפירא: שתבינו, אני קם בבוקר ואין תאילנדי, ולאף אחד לא אכפת, ואתם נותנים לזה יד על ידי זה ש...
טל שפירא: למה נתנו לאדון אברהם עטייה לרשום אותו?
יעקב כץ: טל, תשמע, אני יכול לסיים את הישיבה.
יעקב כץ: מר טל שפירא, אתה רוצה שאני אסיים את הישיבה?
טל שפירא: לא, לא, תשאל אותו רק למה הם נתנו לו לרשום אותו.
יעקב כץ: פעם אחרונה.
טל שפירא: למה נתת לו לרשום את התאילנדי הזה על שמו?
טל שפירא: בלי להגיד לי כלום.
יעקב כץ: מר שפירא, אני הזמנתי אותך לישיבה---
טל שפירא: רק תשאל אותו---
יעקב כץ: לא, אני רוצה להגיד לך משהו.
יעקב כץ: אני כינסתי את הישיבה הזאת, ואני אכנס פעם אחר פעם, וזו לא ישיבה ראשונה.
יעקב כץ: אתה אולי פעם ראשונה---
טל שפירא: אבל משרדי ממשלה נותנים לזה יד.
טל שפירא: ואני לבד.
טל שפירא: תבין אותי.
יעקב כץ: אבל אתה תקשיב לי שנייה אחת.
טל שפירא: אני מקשיב.
דובר: צא להירגע.
טל שפירא: אני רגוע.
יעקב כץ: לא, אתה לא רגוע.
טל שפירא: אני ג'ינג'י ואני ככה.
טל שפירא: אל תדאג.
טל שפירא: הלב שלי חזק.
יעקב כץ: אנחנו כינסנו את הישיבה פה, כדי לפתור, ויכול להיות שזה מצריך עוד ישיבות ועוד---
טל שפירא: אבל הבנת את הבעייתיות?
טל שפירא: הבנתי שמשרדי ממשלה נותנים לזה יד?
יעקב כץ: טל, אני אסיים את הישיבה.
טל שפירא: אני שואל.
יעקב כץ: אני מסכם את הישיבה, כי מר שפירא לא רוצה שנטפל, ואתה, מר חבלין, אין לך שליטה.
יעקב כץ: אתה מביא אנשים לפה ואתה מפוצץ את הישיבה.
יעקב כץ: אני רוצה תשובות.
יעקב כץ: במקרה הזה אני מבקש ממר שפיגלר, תן לי תשובה שתענה על כאב הלב שדיבר עליו מר יונה מזור ועל הבקשה שלו.
יעקב כץ: מה עושים מבחינה זו שהאדם כבר רשום במקום אחר, איפה ניתן, כמו שאמר העורך דין, אנחנו לא ב---
טל שפירא: ולמה לא נותנים לי חדש?
טל שפירא: מגיע לי חדש.
יעקב כץ: סליחה, סליחה.
יעקב כץ: אתה מפריע לי.
יעקב כץ: אנחנו לא נמצאים, כמו שיגיד לך עורך דין, בכבילה, אין פה עבדות, אבל צריכה להיות פה לפחות הגמישות שאם בן אדם נרשם במקום אחר, לפחות שיתירו לו לקבל אדם אחר במקומו.
יעקב כץ: בבקשה, מר שפיגלר.
מאיר שפיגלר: אתה שאלת לפני כן שאלה, אני עניתי, ודניאל הגיב.
מאיר שפיגלר: הכוונה שלי היתה לגבי האפשרות, מבלי לחרוג מהמכסה, לתת מענה, פתרון נקודתי, שכמובן מצריך אנרגיות נוספות, כי הרי אם אתה נותן פתרון נקודתי ואחר כך מישהו אחר צריך לקבל את הבן אדם, אז יש צורך כמובן לעשות פעולה נוספת אחר כך.
מאיר שפיגלר: אבל לענייננו, הקים ראש הרשות ועדת חריגים, וועדת החריגים אמורה לדון בכל מרחב הבעיות---
יעקב כץ: הוועדה הזאת התכנסה פעם אחת?
מאיר שפיגלר: היא עדיין לא התכנסה, היא התכנסה כעת.
נועה שחק: היא---
דובר: למה---
יעקב כץ: תסלחי לי.
יעקב כץ: חבר'ה, אתם לא מבינים שאתם מזיקים לעצמכם.
יעקב כץ: יש לכם יושב ראש ועדה שאוהד את העניין, רוצה לסייע, מכנס ישיבה אחרי ישיבה, כל היום אני עוסק רק ב---
דובר: אני מאמין לך.
יעקב כץ: אל תאמין לי, אני לא עושה את זה בשבילך, אני עושה בגלל שאני יהודי ציוני ולאומי ואוהב את עם ישראל, אבל אני רוצה לעזור לכם, אם אתם בידיים שלכם הורסים, אני לא... אתם יכולים לצעוק אלף פעמים, היא תראה את הבעיה שלה, אתה תראה את הבעיה שלך, אני אומר לכם שגם הנציגים שיושבים בממשלה רוצים לסייע והעניין הוא החיבור והקישור והעבודה המתאמת.
יעקב כץ: גם לחברי הכנסת חרמש וניצן הורביץ שישב פה, יש רצון לסייע, זה ייקח עוד קצת ואנחנו נפתור את הבעיות, אבל קודם כל---
דובר: התאילנדים
יעקב כץ: ---להקשיב.
יעקב כץ: אתה מסוגל להקשיב?
דובר: אני מקשיב.
יעקב כץ: אז תקשיב עוד אלף פעמים ועוד עשר ישיבות, עד שנפתור את הבעיות.
מאיר שפיגלר: ועדת החריגים אמורה לטפל בעצם בכל המצוקות של החקלאים, ואני אומר לכם---
דובר: זו הוועדה שהוקמה אתמול?
מאיר שפיגלר: לא, לא אתמול, היא הוקמה כבר לפני כשבועיים, נכון, דניאל?
מאיר שפיגלר: היא הוקמה לפני מספר שבועות, אני לא זוכר בדיוק מתי.
מאיר שפיגלר: דניאל יושב ראש הוועדה.
דניאל סלומון: בוועדת חריגים הרעיון הוא פשוט, הודיעו כאן על לוח הזמנים של סיום איזון תיקים, כדי שנדע מה מצבנו בסוף האיזון, נדע כמה יש, כמה אין, כמה חסר, מה סוג הבעיות שמעלים ונדע מה יש בקופה, ואז אפשר יהיה לכנס את הוועדה ולדון.
דניאל סלומון: אני לא מדבר על---
טל שפירא: ואז נוכל לקבל חדשים?
דניאל סלומון: לא, לא.
דניאל סלומון: מר שפיגלר דיבר את דבריו קודם, אין לזה שום קשר לאיש הזה, ומערבבים פה בין הרבה דברים.
דניאל סלומון: חריגים יש בכל תחום ולכן צריך ועדת חריגים, אבל אנחנו פה לא מדברים על החריגים, אלא על התפיסה הבסיסית של איך עובדים.
דניאל סלומון: ואני חייב להעיר פה שהיחס האדיב אולי שמקבלים כאן חקלאים, ממך, גורם לזה שאחד אומר שהם לא יבואו לעשות איזון תיקים, השני אומר שהם יעסיקו---
יעקב כץ: הוא לא אמר את זה.
דניאל סלומון: הוא אמר את זה.
דניאל סלומון: חיים אמר, הוא אמר את זה ותבדוק.
דובר: אין חקלאי אחד שלא---
דניאל סלומון: אחד אומר שהם מעסיקים שלא כדין, השלישי מסביר ושמענו את הדברים, ולא סתם נטש חבר הכנסת הורביץ, לדעתי, את הדיון, כי הבנו את היחס של העובדים.
דניאל סלומון: צריך לשים לב למה שקורה פה, אי אפשר כל הזמן לתת את הרושם למעסיקי העובדים הזרים שאפשר לפתור כל סוג של בעיה.
דניאל סלומון: אי אפשר לפתור.
דניאל סלומון: יש בעיה שהיא במגרש הממשלתי וזה המגרש הפוליטי, של מה אנחנו רוצים כדי להעלות או להוריד את המכסה הכוללת.
דניאל סלומון: וזה נכון, אפשר להחליט שמחר יהיו 40,000 עובדים זרים ואז, גם אם יהיו נוטשים והפתרונות יהיו אותם הפתרונות, בסך הכל יהיו יותר.
דניאל סלומון: זה דבר אחד.
דניאל סלומון: אבל אי אפשר לחזור אל הפקידות ואל עובדי הממשלה כל הזמן ולומר 'תפתרו בתוך', 'תפתרו בתוך'---
יעקב כץ: אל"ף, כן אפשר.
דניאל סלומון: אפשר, ובלבד שאנחנו יכולים להבין את הנהלים ולהסכים עליהם שהם חוקיים, שקופים, והגיוניים, לא לחפש פתרונות בחריגים כאלה ואחרים, כי זה לא פתרון---
יעקב כץ: אתה אמרת דבר אחד נכון, ואני מקבל אותו, ויש דברים שאני חולק עליך.
יעקב כץ: אתה אמרת דבר אחד נכון, שצריך לדון במדיניות הכללית, ואתם דנים בה, ואתה אמרת שיש ועדת חריגים שדנה בדיונים הפרטיים.
יעקב כץ: אני לא מסכים איתך שלא ניתן לפתור ולא צריך לרדת לכל פרט ופרט.