GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלעד נתן: זה לא שעברו על החוק מתוך רצון לעבור על החוק.
יעקב כץ: אני מדבר על כך, שהיום בתי המלון עוברים יום יום על החוק.
יעקב כץ: אין רשות, ולאף אחד אין רשות לעבור על החוק.
יעקב כץ: אין לאף אחד את הסמכות, אלא אם כן אתה משנה את החוק.
יעקב כץ: אין רשות אפילו לראש הממשלה ולנשיא המדינה לתת אישור לעבור על החוק.
חיים שימן: זה סלקטיבי כי על אנשים פרטיים זה כן חל.
חיים שימן: אדם פשוט מהישוב שייקח עובד או מהגר אליו הביתה או אצלו במסעדה הוא יטופל כמו שצריך על ידי רשות ההגירה.
חיים שימן: בבאר שבע, על מסעדות ואנשים פרטיים זה נאכף, אבל על בתי מלון החוק לא נאכף.
יוסי אדלשטיין: זרים.
יוסי אדלשטיין: לא בהעסקה של סודנים ואריתראיים, זו סוגיה אחרת.
יעקב כץ: המשטרה נתנה אישור להעסיק בבתי מלון?
גלעד נתן: בשנת 2007 ניתן אישור, אמרו להם אתם יכולים להעסיק את מבקשי המקלט למרות שעל פי החוק אסור.
גלעד נתן: ניתן אישור.
אליעזר בר שדה: צריך להגיד את זה לפרוטוקול, שר התיירות שומר על בתי המלון כדי שיהיה להם כוח עבודה.
יוסי אדלשטיין: יחידת הסמך נתנה.
יוסי אדלשטיין: דוקטור גלעד נתן תדייק בפרטים.
יוסי אדלשטיין: יחידת הסמך אכן הוציאה מסמך ב- 2007 וכתבה שלמי שיש אישור מהאו"ם- אומות מאוחדות, עם כל מיני דוגמאות שהיו בזמנו, הוא יכול להיות מעוסק.
יוסי אדלשטיין: זה היה מסמך משנת 2007.
יוסי אדלשטיין: אני חוזר שוב, בשנת 2007 נתן מנהל יחידת הסמך דאז, הוא הוציא מסמך לבתי המלון ואמר להם שהם רשאים להעסיק נתינים זרים, מסודן ואריתריאה במקרה שיש להם אישור מהאומות המאוחדות.
יעקב כץ: זה היה מזמן ומאז הגיעו עוד 20,000, ולרובם אין את האישור הזה.
יעקב כץ: בסיכום שלנו, תהייה קריאה מהוועדה שתטיל על המשרדים הממשלתיים לאכוף את החוק.
יעקב כץ: כוועדה נעקוב כדי לוודא שבאמת הממשלה אוכפת את החוקים שלה, אם היא רוצה לשנות את החוקים שתשנה אותם, אבל כל עוד שהחוקים הם חוקים, והוא אמר מהו המסמך שפורסם – וצריך לעבוד לפי החוקים ונפקא מינא שהרבה משפחות בערד ובאילת סובלות כי אין להם עבודה כי לקחו להם את מקום העבודה שלהם.
יעקב כץ: בין היתר אתמול דיברו על גירוש עובדים זרים.
יעקב כץ: לפני שנשמע את המשטרה או משרד הבטחון, הייתי מבקש לשמוע מנציג העיר הגדולה תל אביב, תציג לנו את תמונת המצב לגבי מספר המסתננים שנמצא בעיר תל אביב, מה מידת השפעתם, מה קורה איתם, מי מטפל בהם בתחומי התעסוקה, הפשיעה.
יחיאל מחדון: בתל אביב ישנן שתי אוכלוסיות, האחת העובדים הזרים הוותיקים אותם אנחנו מכירים ו הם עם אפיונים לגמרי שונים ואוכלוסיית של הפליטים שנכנסו לארץ החל מלפני כשלוש שנים.
יעקב כץ: נתייחס לאוכלוסייה שנכנסה החל מלפני שלוש שנים.
יעקב כץ: המסתננים, הסודנים והאיתראיים.
יחיאל מחדון: ישנו תהליך שבו הם נטמעים בתוך הקהילה הותיקה אבל להם יש אפיונים מאוד שונים, ואני אעמוד עליהם מיד.
יחיאל מחדון: בתל אביב נחשפנו לתופעה לפני כשלוש שנים כשהם נכנסו בהמוניהם.
יחיאל מחדון: בחורף 2007 ו- עמדנו בתנאים מאוד קשים.
יחיאל מחדון: נפתחו מקלטים באופן סופנטני שלא דרך העירייה אלא על ידי עמותות שקיבלו אותם ופתחו מקלטים שתוך זמן קצר הפכו למפגע אקולוגי, סביבתי קשה ביותר.
יחיאל מחדון: משרד הפנים היה שותף איתנו, גם יוסי אדלשטיין מכיר את העניין, יעקב גנות, וגם משרד ראש הממשלה היה שותף.
יחיאל מחדון: היה טיפול מאוד מואץ בניסיון למנוע התפרצויות בלתי נשלטות בגין התופעה הזאת ואז התקבלו החלטות ובינהן נוהל "גדרה חדרה", והחלטות אחרות.
יחיאל מחדון: בתל אביב, נכון להיום, יש לנו כ- 5,000 פליטים או מבקשי מקלט, רובם מסודרן, אריתריאה, וחוף השנהב, במספרים כאלה ואחרים.
יעקב כץ: אתה בטוח שמדובר רק ב- 5,000?
יחיאל מחדון: אלו המספרים הידועים לנו.
יחיאל מחדון: אני לא מדבר על גוש דן כי תל אביב במובנים מסוימים מטפלת בכל גוש דן.
יחיאל מחדון: ההערכות הם בין 10,000 ל- 15,000 בכל גוש דן.
יחיאל מחדון: בתל אביב כאמור אנחנו מדברים על כ- 5,000.
יחיאל מחדון: הגל הראשון היה עם אחוז גבוה של ילדים.
יחיאל מחדון: נכון להיום זו אוכלוסייה של גברים, בודדים.
יחיאל מחדון: נוצר לנו קושי גדול מאוד בקליטה של הילדים במערכות החינוכיות, כי חלקם ללא כל הבנה של התהליכים של העולם המערבי, לא הכירו מוסד חינוכי אף פעם, היה קשה להכניס ילדים בגיל 10, 12, 13, למערכות החינוכיות.
יחיאל מחדון: נכון להיום יש בתל אביב בית ספר שכולו מכוון לעובדים זרים, בית ספר רוגוזין, בית ספר נוסף שבו כ- 65% מהתלמידים הם ילדי עובדים זרים, נמצא בשכונת התקווה.
יעקב כץ: כ- 65% מכלל הלומדים?
יחיאל מחדון: 65% מהתלמידים הם ילדי עובדים זרים.
יעקב כץ: למשפחות הוותיקות, לא אכפת להן שזה מעורב?
יחיאל מחדון: אכפת מאוד אבל אלו תהליכים.
יעקב כץ: נניח, שהורה של ילד אומר שהוא לא רוצה שילדיו ילמדו עם מי שאינו יהודי, האם הוא רשאי לעבור?
יחיאל מחדון: רשאי, אבל בדרך כלל בממלכתי דתי או הדתי המוכרים שאינם רשמיים ואחרים, אין ילדי עובדים זרים.
יחיאל מחדון: זה יוצר לנו בעיה.
יחיאל מחדון: יש כעת שני בתי ספר נוספים, בית ספר נופים ובית ספר הגליל שכבר כ- 25%, 30% הם ילדי עובדים זרים.
יחיאל מחדון: המחשבות לפיזור שלהם על פני כל בתי הספר בעיר הפכו ללא ריאליות מבחינת היישום של העניין.
יחיאל מחדון: למרות שיש לנו גם בבתי הספר בצפון, במספרים קטנים מאוד.
יעקב כץ: מה קורה להורה, שמבקש שהילד שלו ילמד בבית ספר יהודי?
יחיאל מחדון: הוא יכול לעבור.
יעקב כץ: הוא נמצא במדינת היהודים.
יעקב כץ: למשל אני מבין שהמוסלמים ביפו, לא קולטים את הילדים האלה.
יחיאל מחדון: אתה יודע ש בחלק מבתי הספר היהודים ביפו, מחצית מהתלמידים הם ערבים?
יחיאל מחדון: גם זאת תופעה שאנחנו מכירים.
יחיאל מחדון: על פי הרישום לא ניתן למנוע רישום של אף אחד בכל בית ספר שהוא רוצה.
יחיאל מחדון: יש לנו בתי ספר יהודים ביפו, שיהודים חוגגים גם את חג המולד וגם את הרמדאן.
יוסי אדלשטיין: שאלת נכון, הם לא לומדים בבתי ספר ערבים ביפו.
יוסי אדלשטיין: הם לא מקבלים אותם.
יחיאל מחדון: למרות שבחלקם הגדול הם מוסלמים והם דוברי ערבית.
יעקב כץ: אני רוצה שיאמר לפרוטוקול מה שאמרת, שבתי הספר המוסלמים ביפו לא מוכנים לקלוט ילדי עובדים זרים.
יחיאל מחדון: לא.
יחיאל מחדון: זה לא שהם לא מוכנים, הם לא מתגוררים באזור הקהילה הערבית ביפו.
יעקב כץ: ילד מוסלמי, שההורים שלו התאמצו ויביאו אותו ללמוד ביפו, בית הספר יסכים לקבל אותו?
יחיאל מחדון: כן.
יחיאל מחדון: הם בתי ספר ממלכתיים ואין להם סמכות להגיד לא.
יחיאל מחדון: אני לא מתייחס לבתי הספר הפרטיים כי ביפו יש בתי ספר ממלכתיים של הכנסיות.
יחיאל מחדון: הממלכתיים הציבוריים.
יעקב כץ: הנושא הזה עדיין מטריד אותי.
יעקב כץ: יש בקשות של הורים יהודים חילוניים לעבור לבתי ספר אחרים?
יחיאל מחדון: ויש בקשות לווסת את הקליטה של ילדי העובדים הזרים על פני בתי ספר אחרים, כדי שהילדים הזרים לא יהוו אחוז גבוה בתוך המערכת.
יעקב כץ: יש משפחה שמרימה טלפון לעירייה ומבקשת שהילד שלה ילמד בבית ספר יהודי?
יחיאל מחדון: היא מבקשת רישום אחר.
יחיאל מחדון: דרך אגב, כל התופעות האלה התחדדו על רקע הפליטים.
יחיאל מחדון: כאמור זו אוכלוסייה עם נתונים שונים לגמרי, הרבה יותר בעייתית מהאוכלוסייה הוותיקה, הן מבחינת החתך ההשכלתי, מבחינת הרגלי עבודה ומכל בחינה.
יחיאל מחדון: זו אוכלוסייה הרבה יותר קשה.
יחיאל מחדון: כל מה שהיה נכון קודם התחדד שבעתיים, כולל שפתאום קמות שכונות שידעו איך שהוא לקבל את התופעה קודם מגלות היום התנהגות לא סובלנית.
יחיאל מחדון: בעניין הבריאות, אנחנו בבעיה לא פשוטה בעיקר בתחום החיסונים.
יחיאל מחדון: הם לא מגיעים עם תעודות חיסון, ואנחנו לא יודעים מה הם עברו ומה לא עברו.
יחיאל מחדון: בעיקרון כולם נקלטים בטיפות חלב לרפואה המונעת, הם מגיעים לקבל את אותו סל שמקבל הילד הישראלי.
יחיאל מחדון: מבחינת נושא הבריאות שהוא לא רפואה מונעת זה לא פשוט, המבוגרים לא מבוטחים בשום מקום, לילדים יש זכות לביטוח אבל קשה להם לנצל אותו כי התעריף מבחינתם לא זול.
יחיאל מחדון: המדינה הוציא מכרז וקופת חולים מאוחדת זכתה בביטוח ילדי העובדים הזרים ולילד כזה יכול להיות מבוטח בסל בריאות מאוד דומה לסל הבריאות של הילד הישראלי.
יחיאל מחדון: העלות היא כ- 200 שקל לחודש לילד, מה שמבחינתם הופך ללא ישים.
יחיאל מחדון: קליטתם של הילדים במערכות החינוכיות היא בעיה מאוד קשה בעיר תל אביב.
יחיאל מחדון: מגיל 3 הם יכולים להיקלט במערכת החינוכית ועד לגיל זה הם פיתחו לעצמם מערכת של שמרטפות אלטרנטיבית, חלק מהאנשים מכירים את התופעה הזאת, זו תופעה בלתי נסבלת, הילדים חיים בה בתנאים בלתי אפשריים.
יחיאל מחדון: אנחנו בתל אביב בתחושה של רוויה, הטפטוף הזה ממשיך.
יחיאל מחדון: כשהוסר נוהל "גדרה-חדרה" מגיעים ממשיכים להגיע לארץ, והמספרים ימסרו, אני מעריך שמדובר בכ- 500 לחודש.
יעקב כץ: בין 6,000 ל- 7,000.
יעקב כץ: נמצא כאן איש משרד הבטחון והוא בוודאי יתייחס למספרים.
יחיאל מחדון: חלקם נעצרים ומשוחררים, אנחנו מכירים.
יוסי אדלשטיין: עד ליום שישי האחרון נכנסו 664 איש בינואר.
יחיאל מחדון: בינואר.
יחיאל מחדון: מבחינתנו אנחנו על סף רוויה.
יעקב כץ: אם אתם הייתם שומעים ליעקב כץ לפני 4 חודשים, מחילים את החוק ומונעים מבתי המלון מלהעסיק אותם, יכול להיות שהיו היום 200.
יעקב כץ: הם הרי מעבירים מסרים שיוסי אדלשטין מרשה.
יעקב כץ: יוסי אדלשטיין הכל תלוי בך.
יחיאל מחדון: אני אומר משהו שאולי יוסי אדלשטיין אמר את זה וזה לא נשמע טוב בדיון.
יחיאל מחדון: חלק גדול מהפליטים נמצאים פה או לקראת שימוע, או שיש להם היתר ואי אפשר לגרש אותם, חלק קיבלו אשרת פליט, ואלה שעברו את הליך השימוע ולא קיבלו אשרת פליט שוהים פה כי אפשר להחזיר אותם.
יחיאל מחדון: יוסי אדלשטיין יאמר את זה טוב ממני.
יוסי אדלשטיין: בוא נתקן.
יוסי אדלשטיין: אף אחד לא קיבל כאן אשרת פליט.
יוסי אדלשטיין: כולם קיבלו אישור שהייה לאחר שאני שחררתי אותו ממשמורת.
יוסי אדלשטיין: כרגע אישור השהייה זה על מנת לשהות כאן עד שהמדינה תחליט מה לעשות איתם.
יוסי אדלשטיין: כרגע המדינה לא יכולה להחזיר לא לסודן ולא לאריתריאה.
יעקב כץ: ולא לחוף השנהב.
יחיאל מחדון: לחוף השנהב כן.
יחיאל מחדון: אבל המאסה היותר גדולה היא מסודן אריתריאה.
יחיאל מחדון: אי אפשר לאחוז את החבל בשני הקצוות, ולכן יש הסכמה בשתיקה לאפשר להם לחיות.
יחיאל מחדון: אמר יוסי אדלשטיין שאם הם לא יתפרנסו הם יגלשו לפעילויות שאני לא בטוח שיש בו אינטרס.
יחיאל מחדון: זה דיסוננס שצריך דרך ליישב אותו.
יעקב כץ: במה הם עוסקים לפי ידיעתכם?
יעקב כץ: אני מתייחס לפליטים שהגיעו מסודן ואריתריאה.
יעקב כץ: נקרא להם הסודנים והאריתריאים, כי יש רבים אחרים.
יוסי אדלשטיין: כדי להתפרנס?
יוסי אדלשטיין: חלק עוסקים בפעילויות שאני מעריך שהמשטרה תתאר לך, וחלק אחר עוסק בפעילויות של משק בית בעיקר, במסעדות.
יוסי אדלשטיין: אלו שני המוקדים העיקריים - שטיפת כלים וכל מיני מקצועות.
אליעזר בר שדה: אני תושב העיר ערד.
אליעזר בר שדה: יש לברך את ההחלטה שאתה הובלת.
אליעזר בר שדה: חבל שאין חברי כנסת בוועדה היום.
אליעזר בר שדה: ברשות
אליעזר בר שדה: כם אציין הבהרה קטנה, ותתקן אותי יוסי אדלשטיין אם אני טועה, כי זה חשוב לפרוטוקול.
אליעזר בר שדה: אין בארץ הרבה מסתננים, שקיבלו אשרת פליט.
יוסי אדלשטיין: אמרתי שאף אחד לא קיבל.
יוסי אדלשטיין: לא שאין הרבה.
אליעזר בר שדה: עוד תיקון קטן.
אליעזר בר שדה: כל השאר, מרביתם, ותקן אותי אם אני טועה, לא הסודנים אלא אריתריאים, עם אריתריאה יש לישראל מערכת יחסים דיפלומטית ולא נכון שאי אפשר להחזיר.
יעקב כץ: לא משנה, נצא כרגע מנקודת הנחה.
יעקב כץ: אני לא רוצה לדבר על העבר כי אלה שנמצאים כאן הם נתון.
יעקב כץ: אני מבקש את התמונה על העבר כדי לדעת מה המצב היום ושנוכל לקבל תשובות איך מדינת ישראל נערכת לבאות.
יעקב כץ: הגל שנמצא בארץ הוא מציאות, יש לנו מספיק עורכי דין וגופים שאם ממשלת ישראל תחליט לגרש אותם זה יגיע לבית המשפט העליון ואני חושש שלא יאשרו את זה.
יעקב כץ: קח אותם כמציאות ותתייחס לעיר ערד, כמה תושבים בערד ומה קורה שם.
אליעזר בר שדה: בערד גרים למעלה מ- 24,000 תושבים.
אליעזר בר שדה: במהלך נוהל "גדרה-חדרה" שהו כ- 1,300 שוהים שאחזו כבר בשלב הזה בין 400 ל- 500 משרות בבתי המלון באזור ים המלח.
אליעזר בר שדה: בניגוד לתל אביב אצלנו זה מאוד ממוקד.
אליעזר בר שדה: בהתחלה לפחות הם לא עבדו בשום מקום בעיר וגם לא בסביבה אלא כל 400 או 500 איש עבדו בים המלח.
אליעזר בר שדה: עם ביטול נוהל "גדרה-חדרה", יצאו מהעיר ערד כמה מאות, בעיקר אלה שהיו מוקד של סוג של עבריינות.
אליעזר בר שדה: היום להערכתנו המספר בערד, זו הערכה של מספר גורמים והמספר מוצלב, הוא בין 700 ל- 800.
אליעזר בר שדה: הם עברו לאילת ולתל אביב, ומיד כשהם יצאו לשם קיבלנו את התגובות כי ראינו את העלייה בפעילות המשטרה באזורים אלה - בדיוק באותם בעיות שגרמו החבר'ה האלה.
יעקב כץ: זאת אומרת שכתוצאה מכך הפשיעה בערד ירדה?
אליעזר בר שדה: לא, הפשיעה לא ירדה ובהמשך הדיווח נבין למה.
אליעזר בר שדה: סוג העבריינות שעסקנו בה עד לביטול נוהל "גדרה-חדרה" היה סוג של עבריינות "פרחחית" לצורך העניין, חבר'ה שלא עובדים, שותים, מבלים והולכים מכות וזה נגמר בזה.
אליעזר בר שדה: עם התבססותה של הקהילה בערד ויצירת תבניות תובנה עם מי יש לנו עסק אנחנו מתחילים לגלות עלייה משמעותית בפשיעה בתוך המשפחה, דבר שמעסיק את מערכת הרווחה, חיים שימן יספר על כך טוב ממני.
אליעזר בר שדה: לאחרונה מתחילים להבחין בתבנית חדשה, אומנם לא נוגעת למרבית הקהילה הזאת, תבנית חדשה ומסוכנת.
אליעזר בר שדה: דווח על כך בעיתון ידיעות אחרונות לפני כחודש, מתחילה להיווצר פשיעה חדשה, מאורגנת שיש בה חבר'ה שהצטרפו לתעשייה הזאת.
אליעזר בר שדה: אני חייב לציין שאני עוקב אחרי האנשים שנמצאים בערד, אני ידיד שלהם, אני מסייע להם, אני נמצא איתם בקשר, אני מכיר את אנשי הקהילה ואת המנהגים שלהם ואת המניעים שלהם להגיע לארץ.
אליעזר בר שדה: אני חייב לומר לכם מהכרות אישית שמדובר בתעשייה של כסף.
אליעזר בר שדה: לא מהרצון והצורך שלהם להתפרנס בכבוד - וזה מגיע להם, אני בעד כל אחד שירצה לקדם את העניין שלהם כדי שיהיה להם מעמד.
אליעזר בר שדה: מדובר בתעשייה שלמה שמניעה אותם ממלון מסוים במצרים בקהיר עד לעיר ערד.
אליעזר בר שדה: הרבה אנשים זזים ומעט אנשים מרווחים הרבה מאוד כסף בדרך.
אליעזר בר שדה: התעשייה הזאת הופכת בעיר ערד להיות תעשייה שיש בה מפקדים וחיילים.
אליעזר בר שדה: אפשר לראות מעצרים של אנשים מסוימים מקרב הסודנים שפתאום כשהם נעצרים יש בכליהם הרבה מאוד כסף, הם הפכו להיות סוכנים שעוסקים בגיוס עובדים לטובת חברות כוח אדם שגם הן מרוויחות כסף.
אליעזר בר שדה: כאן אני חייב להתחבר לסיפור שיוסי אדלשטיין אמר שבתי המלון מדווחים על מחסור, ככל שהם מעסיקים יותר סודנים יש להם מחסור גודל יותר בכוח עבודה.
אליעזר בר שדה: ברשותכם, אסביר את הפרדוקס הזה.
אליעזר בר שדה: ככל שמעסיקים יותר סודנים ורמת התנאים של ההעסקה יורדת, כך יורדת המוטיבציה לאחרים לעבוד בענף הזה, רף הכניסה לענף נעשה בלתי אפשרי.
אליעזר בר שדה: כשבתי המלון מעסיקים, ומדובר בעיקר על מקצועות המשק בינתיים.
אליעזר בר שדה: במקצועות המשק הגיעו למצב שמעסיקים את המסתננים האלה לפעמים במשמרות כפולות, הפרט הולך הביתה עם 2,000 או 2,200 שקל, מישהו בדרך מרוויח את הכסף הזה, אני לא יודע אם אנשים בבתי המלון או הרבה מאוד חברות כוח אדם בדרך.
אליעזר בר שדה: לאנשים האלה אין תלושי שכר.
אליעזר בר שדה: אם פעם קראנו לעובדי הקבלן שלנו שקופים, אלה אפילו לא שקופים, נוצרה כאן תעשייה של כסף שנהנית מהעבדות הזאת.
אליעזר בר שדה: יש מאפיה.
יעקב כץ: יש מאפיה שנהנית מהעסק הזה ואתה יכול לפעמים לעצור את אחד מהמנהיגים שלהם עם עשרות אלפי דולר בכיס.
אליעזר בר שדה: בדיוק.
אליעזר בר שדה: יש היום בערד נקודתית, ואפשר להצביע, אם נבחן את זה על פי המשטרה.
אליעזר בר שדה: נעצר לפני כמה ימים אדם מסוים שיש לו שם ותואר ויודעים מה יש בכליו, יודעים עם מי הוא קשור ומה פעולותיו ומה הוא עושה.
אליעזר בר שדה: זה מתחיל להיצבע כארגון שעוסק בכל המערכת החל מיבוא הסודנים לתוך הארץ כי להם יש מניעים כלכליים, הם נשענים טיפה על הרעיון שקשה להם במצרים והם צריכים לברוח מאיפה שהם בורחים.
אליעזר בר שדה: אבל העסק הזה הפך לתעשייה, ותעשייה של כסף גדול.
אליעזר בר שדה: היום כשקבלן רוצה 50 עובדים ליומיים יש קבלן סודני שיסדר לו את זה.
אליעזר בר שדה: הוא יקבל את הכסף הגדול והוא יחלק אותו למי שהוא ירצה.
אליעזר בר שדה: לעניין הפגישה שהייתה פה והיה סיכום.
אליעזר בר שדה: אני רוצה לומר את זה באופן חד משמעי, זה כמו הפקק באמבטיה.
אליעזר בר שדה: בניגוד לתל אביב, אם אנחנו לא נאפשר לבתי המלון באזור ים המלח להעסיק את העובדים כי זה לא חוקי אנחנו לפחות נציל את העיר ערד, וזה יקרה הרבה לפני שננסה להביא לפתרון גורף, וצריך להביא לפתרון גורף.
אליעזר בר שדה: העיר ערד לא יכולה להמשיך בהמתנה של חודשים ושנים עד שמשהו יקרה במערכת הכוללת.
אליעזר בר שדה: אפשר, לא צריך לשלוח אף שוטר ואף פקח.
אליעזר בר שדה: פשוט לומר שאי אפשר להעסיק אותם בים המלח.
אליעזר בר שדה: הטענה שלהם מי יעבוד שם, לזה יש תשובה ברורה, מי עבד שם לפני כן?
אליעזר בר שדה: אני יכול לומר לכם מי, אלו עולים חדשים ובדואים, שתי האוכלוסיות האלה הם אזרחי מדינת ישראל ושניהם על כתפינו, על כתפי התושב בערד ולא על כתפי ממשלת ישראל.
אליעזר בר שדה: לממשלת ישראל לא הייתה שום בעיה לקצץ לערד את מענקי האיזון אתמול ושלשום ואין לה שום בעיה לבטל את ההטבה במס.
אליעזר בר שדה: אבל היום מחלקת הרווחה עוסקת באלפי אנשים במקום במאות ואף אחד לא משפה אותנו.
חיים שימן: אני היועץ המשפטי של עיריית ערד.
חיים שימן: אני שותף בעוד וועדה, וועדה שהיא יותר אזורית, היא באזור הדרום שיושבת אצל קצין אג"ם- אגף מבצעים דרום, אנחנו נפגשים גם שם ודנים בסוגיה הזאת.
חיים שימן: אני חייב להגיד שזה נשמע לי כמו הזיה, כי כל פעם שאני מגיע וככל שחולפים החודשים, מצד אחד אנחנו שומעים שבכל חודש נכנסים מאות אנשים ומצד שני מספר הפליטים בארץ נשאר אותו דבר.
חיים שימן: זה משהו מוזר.
חיים שימן: התחלנו לשבת לפני כשנה ועדיין היו 20,000, כל חודש נכנסים - - -
יעקב כץ: עכשיו יש כ- 25,000, והמספר הולך וגדל?
חיים שימן: זה הולך וגדל.
חיים שימן: מהנתונים שאנחנו מקבלים ידוע שיש עוד מאות שיושבים על הגדר במצרים ובאים באופן סיסטמתי ומסודר, בין אם זה לערד או לאילת.
חיים שימן: הם מגיעים כמיועדים עם פתקים.
חיים שימן: היום התקשורת מאוד נגישה ואפשר במסרון טלפוני, באינטרנט, אנשים מגיעים עם פתק שכתוב אני לערד, אני לאילת.
חיים שימן: זו בעיה.
חיים שימן: בערד אנחנו נתקלים יותר ויותר בבעיות של אלימות.
חיים שימן: לאחרונה הותקף אפילו מפקד תחנת המשטרה בערד במקלות, רב פקד יובל פז, הוא הותקף בקרשים והגיעה לערד יחידת יס"מ – יחידת סיור מיוחדת שעזרה בפיזור, נעצרו אנשים.
חיים שימן: לנו יש הרגשה שבתי המלון באזור שלנו הם מעל החוק.
יעקב כץ: אני אומר לך שמהיום הזה, אני לא יודע אם זו הבעיה שלי, זו לא הבעיה שלו אם לא היה ברור שהסיכום שהעברתי ליוסי אדלשטיין שהדבר הזה יעשה, אבל אני אומר לך שמהיום, יום יום, שעה שעה אנחנו לא ניתן לו מנוחה עד שנוודא שהחוק נאכף
יעקב כץ: שבאמת, אם רוצים לשנות את החוק שיביאו את זה לכנסת.
חיים שימן: פגשתי את יוסי אדלשטיין בכמה וכמה מקומות, גם אצל ראש מינהל האוכלוסין הקודם מר יעקב גנות, ישבנו אצלנו וגם שם הייתה הנחיה שהחל מתאריך X לא יהיה.
יעקב כץ: בתי המלון יקבלו את ההוראה.
חיים שימן: מערכת החינוך כמובן חייבת לקלוט אותם, על פי חוק אנחנו קולטים את כל הילדים שמגיעים אלינו.
חיים שימן: זה יוצר מצב מאוד מסובך, האנשים מגיעים ללא שום תהליך ואמורים להיכנס לתוך מערכת החינוך כשאין להם שפה, אין להם את ההתנהגות הנורמטיבית שאתה יכול לשלב אותם.
חיים שימן: אין מה שמכין אותם.
חיים שימן: מערכת הרווחה שלנו כפועל יוצא נדרשת לקריאות גדולות של התערבויות כי הנורמות הנהוגות אצלנו לטיפול בילד לא מקובלת במקומות מהם הם מגיעים.
חיים שימן: אנחנו נתקלים בגנים פירטים כאלה ואחרים כדי שילדים שאין מקום מסודר במערכת החינוך, ילדים בגילאי 3 ומטה, אותם אתה יכול למצוא בדירות פרטיות שהפכו למעין גנים שמוחזקים בהן בין 20 ו- 30 ילדים שצורחים כל היום עם מטפלת אחת.
חיים שימן: יותר חמור מוצאים ילדים קטנים, תינוקות שמושארים על ידי ההורים בדירות סגורות שההורים נעולים אותן ויוצאים לעבודה.
חיים שימן: הם יורדים לעבודה בים המלח וחוזרים בערב והילד צועק כל היום.
חיים שימן: אנחנו נזעקים להתערבות הן על ידי מערכת הרווחה בסיוע של המשטרה.
חיים שימן: אלו דברים שלא ניתן לתאר במילים, צריך לראות בעיניים.
חיים שימן: היום התושבים בערד נקלעו למצב שהמרכז המסחרי הפך לאזור מבודד, בשעות הערב והחשיכה אי אפשר להיכנס למרכז.
חיים שימן: עומדים שם אנשים, אם הם אלימים או לא אתה לא יכול לדעת.
חיים שימן: זה מפחיד, חשוך, הם מתגודדים בקבוצות, הם שותים, לעיתים אף אלימים בינם לבין עצמם.
חיים שימן: זה מאוד מטריד.
חיים שימן: הכוח של המשטרה בערד מאוד מוגבל, הוא מאוד מוגבל כי זו עיר קטנה, היחידה היא קטנה.
חיים שימן: המקרים שקרו הם מאוד קשים גם בתוך הקהילה, אם זה מקרה אונס של ילדה בת 6 על ידי קרוב משפחה.
חיים שימן: אנחנו יודעים שהיו מקרים מאוד קשים גם בעיר אילת.
חיים שימן: בערד לפני שבוטל נוהל "גדרה-חדרה", היה איסור נוסף על הפליטים או המסתננים, או מהגרי העבודה ויקראו להם איך שיקראו, שאסור להם לשהות גם באילת.
חיים שימן: ברגע שניתנה ההנחיה, הגיעו לערד אוטובוסים שלמים של אנשים שסולקו מאילת והגיעו לערד.
חיים שימן: אחרי שבית המשפט אמר את דברו ושר הפנים ביטל את נוהל "גדרה-חדרה", אנחנו רואים שהמספר שהגיע מאילת התפזר צפונה אבל העוגן היה קיים בערד.
חיים שימן: , הם מאורגנים ואין ספק שהם מאורגנים, האנשים שמגיעים ממצרים נכנסים דרך הגדר, אני קורא לזה דלת מסתובבת, שלא באשמתם.
חיים שימן: בקציעות או במקומות שמאכלסים אותם יש מספר מאוד מוגבל.
חיים שימן: ברגע שנתפסת קבוצה או שמגיעה קבוצה של שניים שלושה אנשים, הם נכנסים ושלושה אחרים משוחררים כי אין בררה.
חיים שימן: זה המצב היום.
אורנה אטלי: מדי יום אנחנו מקבלים מהצבא כ- 40 מסתננים ויש ימים שזה מגיע לגם ל- 50 וגם ל- 60 וזה טווח הכניסה.
אורנה אטלי: גם בשבוע שעבר שבו היה מזג אוויר קשה בדרום נכנסו כ -40.
אורנה אטלי: אנחנו מקבלים אותם מהצבא ועושים את הבדיקות הרפואיות שעורכים במתקן המשמורת.
אורנה אטלי: הכניסה הגדולה והמאסיבית היא כמובן של האריתריאים והם ברי הגנה.
אורנה אטלי: כמו שנאמר כאן שבגלל תפוסה מלאה של כלא סהרונים שמכיל 2,100 מקומות כליאה, בכל כניסה של אסירים מוגנים אנחנו משחררים מוגנים שכבר יושבים זמן מה במשמרות.
אורנה אטלי: משחררים אחרי שעברו בדיקות רפואיות ואחרי השימועים של רשות ההגירה - - -
יעקב כץ: אז שמים אותם על הכביש, או שאוטובוס אוסף אותם.
אורנה אטלי: הם יודעים איך לצאת.
אורנה אטלי: השחרור הוא פועל של כל כניסה, זאת אומרת שמספר השחרורים גדל.
אורנה אטלי: רק להדגיש שבאמת היום לא משתחררים לפני שעוברים את הבדיקות הרפואיות, היום כולם עוברים חיסון.
יעקב כץ: נניח שמצאת מישהו שנגוע בשחפת, מה אתם עושים איתו?
אורנה אטלי: כל מי שמטופל במרכז לשחפת, לא משתחרר עם לסיום הטיפול.
אורנה אטלי: היום בסהרונים אנחנו מחזיקים 9 אריתריאים חולים.
חיים שימן: חשוב לציין שלא מדובר באריתריאיים וסודנים בלבד, אלא יש גם מאתיופיה, קונגו וחוף השנהב.
אורנה אטלי: אלה לא משוחררים, ומוחזקים בכלא.
יוסי אדלשטיין: אלה בעלי אחזקה ויש תהליך אחר, מי שמשוחרר מקציעות אלו רק הסודנים והאריתריאיים שאיתם אין לנו מה לעשות, לגבי שאר הנתינים אנחנו פועלים כדי להרחיק.
יעקב כץ: אני מבקש שהוועדה תשמע על עבודת המשטרה.
יעקב כץ: מה הנתונים שנמצאים אצלכם לגבי רמת הפשיעה שלהם, המעצרים, דרך הטיפול וההמלצות כולל יישומי החוק בישראל בתחומים האלה.
יעקב כץ: אנחנו מיישמים את החוק בתחומים אחרים.
יעקב כץ: מה אנחנו עושים עם החוק פה.
גדי אשד: אני נציג האגף לחקירות ומודיעין.
גדי אשד: הנתונים של היקפי הפשיעה, ואני מתייחס רק של השוהים מאפריקה, הם נמוכים מאוד.
גדי אשד: רק כדי לסבר את האוזן, המספרים מראים שבשנים 2007, 2008, 2009 – נפתחו לזרים בסך הכל 5,000 תיקים, לשוהים מאפריקה וזה מספר נמוך ביותר של פתיחת תיקים וזה מגיע לכ- 1,200 פתיחות תיקים בשלוש שנים.
גדי אשד: ממספר זה אתה צריך להפחית את התיקים שנפתחו בגין הסתננות ושהות בלתי חוקית.
גדי אשד: אז אתה נשאר עם קצת פחות מ- 800 תיקים על עבירות פליליות מובהקות.
גדי אשד: כלומר אם אתה לוקח את המספר באחוזים מסביב ל- 20,000 של שוהים מאפריקה.
יעקב כץ: 20,000 היו לפני שנה כשהגעתי לתפקיד שלי.
גדי אשד: מפתה אותי לחזור למספר שציינת של 25,000, כל מספר זוכה כי מדובר בהערכות.
גדי אשד: גם כשאתה משקלל זה נעה סביב המספרים האלה כשאתה עורך את הבדיקה עם משמר הגבול, עם הצבא לגבי כמה נכנסים בחודש וביום, זה עדיין נע סביב זה.
גדי אשד: גם אם ניקח את המספר של 25,000 אז אחוז פתיחת התיקים הוא קטן עוד יותר.
גדי אשד: בוא ניקח כנקודת מוצא את המספר 20,000 כי הוא הפך למספר מסורתי, עדיין המספרים המוחלטים וזה פחות מ- 800 תיקים בשלוש שנים.
גדי אשד: יש לכך הסבר ואני לא מליץ היושר של השוהים הבלתי חוקיים, אבל גם מניסיון של ארצות אחרות שמתמודדות עם התופעה של שוהים בלתי חוקיים, חייבים להגיד את זה, למשטרת ישראל יש בעיה כפולה ממדינות אחרות שסובלות ממסתננים.
גדי אשד: בראש ובראשונה עבריינות כשהיא ישנה היא כלפי אותה אוכלוסייה, עבריינות פנימית.
גדי אשד: מאחר שכל האוכלוסייה יודעת שככל שהמגע שלה עם הרשויות בתחומים האלה יהיה מינימלי ייטב לכולם, גם לפוגע וגם לנפגע.
גדי אשד: לכן אני אומר שאת הנתון הזה אנחנו לוקחים בזהירות מופלגת כשמדובר בפחות מ- 800 תיקים.
גדי אשד: זה נתון אחד.
גדי אשד: מאחר ומדובר באוכלוסייה שכולה לא חוקית זה יוצר לנו בעיה ממגבלות חוקיות, גם יוצר קושי מבחינה מודיעינית לחדור פנימה ולאמוד את ממדי התופעה.
גדי אשד: אתה כן מקבל היזון חוזר מסוים מתוך התיקים שנפתחים וניתן לראות שסוגי העבריינות הם בראש ובראשונה עבריינות - - - לגבי סוגי העבירות יעלה שחר אילון, אני רוצה לומר משהו באמירה כללית על הנושא.
גדי אשד: ישנו נתון, לא ניתן לאמוד אותו מול סטטיסטיקה וזה נושא של תחושה והוא הנושא של המגע, אני אקרה לו המגע הכפול, פעם אחת המגע של האזרח מול האוכלוסייה הזאת ופעם שנייה של רשויות האכיפה מול האוכלוסייה הזאת וזה נתון שאי אפשר לאמוד.
גדי אשד: זה נכון וזו עובדה שישנם מוקדים של האנשים האלה ונושא המגע איתם לא יופיע בשום סטטיסטיקה.
גדי אשד: אם אתה מוסיף לזה, אני מזכיר שחלק גדול מהם מוסלמים וחלק גדול מהם נחשף לפי מה שאנחנו הבנו לבעיות האלכוהול פה, זו לא עבירה פלילית, השילוב הזה של שתייה של צורכים חדשים יוצר את העבירה המינימלית שהיא סוג של מטרד.
יעקב כץ: ניקח למשל את המרכז המסחרי בערד שהוא ציין שהפך להיות אזור "פורח" ומשטרת ישראל מעמידה שם מישהו כדי לאפשר לציבור להסתובב בו בלילות.
יעקב כץ: מעניין אותי לדעת אם יש אזורים בישראל שבלילה סגורים בפני אזרחים מן הישוב.
שחר אילון: שחר אילון יענה על זה אחר כך.
שחר אילון: אלו הנתונים שאני יכול להצביע עליהם.
יעקב כץ: יישום החוק לא קשור לכם.
יעקב כץ: יוסי מהי ההערכה שלכם אם משרד הפנים מוציא מחר מכתב לבתי המלון שאסור להם להעסיק מרגע זה אנשים שאין להם אישורי עבודה, ומקום שייתפס שמעסיק שוהים ללא אישור תירשם לו עבירה.
יעקב כץ: מהי הערכתך למה זה יגרום לבתי המלון?
יוסי אדלשטיין: לבתי המלון זה יכול לגרום נזק מידי.
יעקב כץ: אני שואל מה זה יכול לגרום להם מבחינת היחס שלהם לעובד, האם הם יחזיקו אותו או יפטרו אותו, ישחררו אותו?
יוסי אדלשטיין: אני מעריך שבתי המלון לא יעברו על החוק באופן מודע מהרגע שנודיע להם שהם לא רשאים להעסיק אותם, אני מניח שהם יפטרו את כולם.
יוסי אדלשטיין: אני מניח שבתי המלון לא ייקחו את הסיכון.
יעקב כץ: יכול להיות שממשלת ישראל צריכה להחזיר אותם למצרים.
יעקב כץ: אומר דוקטור גלעד נתן, שלמצרים אין בעיה להחזיר, הרי הם לא הגיעו מאריתריאה.
יוסי אדלשטיין: אם היינו יכולים להחזיר אותם למצרים מיד, היינו עושים זאת.
גלעד נתן: לא זה מה שאמרתי.
גלעד נתן: אמרתי שיש עוד דברים שניתן לעשות מול המצרים, החוק של האומות המאוחדות לא מונע החזרה למדינה הראשונה שממנה - - -
יוסי אדלשטיין: מבחינה זו, זה נכון.
יוסי אדלשטיין: אנחנו נמצאים בפעילות אינטנסיבית - - -
יעקב כץ: שמדינת ישראל תחשוב.
יעקב כץ: אנחנו צריכים קודם כל לקיים, אני לא ראש הממשלה, ואני לא שר הפנים ולא השר הממונה שצריך לפתור את הבעיות הכלליות.
יעקב כץ: אנחנו קודם כל צריכים פה לגרום שהחוק ימוצה.