GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שושנה שטראוס: אני מרשות ההגירה, אני לא מהמוסד לביטוח לאומי, אבל על פי הידע הכללי שצברנו ביחידה שלנו אנחנו יודעים שיש גמלת ילד נכה שהמוסד לביטוח לאומי משלם להורה לילד נכה, שמיועדת לעזור בשירותים עבור הילד הנכה.
שושנה שטראוס: רוב הילדים היום הם גם במסגרות לימודיות.
יעקב כץ: מהי קצבת ילד נכה היום?
דפנה אזרזר: 2,200 שקל.
דפנה אזרזר: מהסכום הזה עולים לי רק הטיטולים 1,000 שקל בחודש.
דפנה אזרזר: היא אומרת שזה לסייע בשירותים.
יעקב כץ: את מקבלת גמלת ילד נכה?
דפנה אזרזר: בהחלט.
יעקב כץ: דורון יהודה, אתה בנוסף לקצבת הנכה שלך אתה מקבל עוד 3,900 שקל שמיועדים לעובד הזר.
יעקב כץ: אתה מקבל את מה שיש לילד 2,200 שקל קצבת גמלת לילד.
יהודה דורון: אני לא מקבל את זה, כי אני עובד.
יהודה דורון: עובד שלא יכול לעבוד מקבל 2,300 שקלים.
שושנה שטראוס: רציתי להוסיף, למרות שאני לא מומחית לנושא הזה, אבל לרוב הילדים הנכים יש מסגרת לימודים בחינוך מיוחד והרבה מהם זכאים לצהרונים.
שושנה שטראוס: בחינוך המיוחד, החופשות מוגבלות ויש הסעות לבתי הספר, לא תמיד ילד נכה זקוק להורה צמוד.
שושנה שטראוס: אני לא מקלה בסבל של הורים לילדים נכים.
יעקב כץ: ילד גם כשהוא יוצא לצהרונים ומטופל במשך השעות האלה שם.
יעקב כץ: את מבינה שמישהו מבני המשפחה צריך להוציא אותו, לקבל אותו, הוא לא נמצא כל היום במסגרת, הוא מגיע בשעות מסוימות ואחד ההורים צריך להפסיק לעבוד כדי לקבל אותו, לטפל בו ומישהו צריך לעשות את העבודה.
יעקב כץ: זה לא יתבצע אם לא יהיה משהו, כלומר אחד מההורים נאלץ להיות מושבת.
שושנה שטראוס: הורים מטפלים בילדים שלהם, גם בילדים הבריאים וגם בנכים.
יעקב כץ: נניח שזוג הורים כזה רוצה להעסיק מטפל ואפילו ישראלי, בתחום העבודה הסיעודית אני מבין שרוב העובדים עדיין הם ישראלים ולא זרים והם מועסקים דרך המוסד לביטוח לאומי.
יעקב כץ: נניח שמישהו ירצה להעסיק עובד ישראלי כדי לסייע למשפחה, מאין הם ייקחו את היכולת הכספית כדי לממן את זה?
שושנה שטראוס: עד כמה שאני הבנת, נמצא פה נציג המוסד לביטוח לאומי, הבנתי שיש קצבת ילד נכה.
רוני שכטר: אני רוצה לעשות קצת סדר בדברים.
רוני שכטר: המבחנים לקבלת קצבה לילד נכה הם מבחני תלות של הילד בטיפול לאורך היום, או עד כמה צריך להשגיח עליו.
רוני שכטר: דבר אחד ברור שאם צריך להשגיח עליו אז מישהו צריך להשגיח עליו.
רוני שכטר: גם הורה שלא הולך לעבודה צריך לקבל אפשרות להתקיים כי אם הילד שלו לא היה תלוי בו כל כך הרבה הוא היה יוצא לעבוד ומסייע בכלכלת הבית.
רוני שכטר: היום הוא לא מקבל.
רוני שכטר: זה העיוות הגדול של הדבר.
רוני שכטר: נגיד שבמקרה הכי גרוע הוא היה מרוויח את שכר המינימום אז היום הוא במצב שהוא חסר, ולא רק זה אלא שהמדינה לא מתייחסת להוצאות הנוספות בגין אותו ילד.
יעקב כץ: שמענו שני דברים, האחד, שאתה מקבל 3,900 שקל ובפועל אתה משלם 6,000 שקל כולל קניית הימים החופשיים כי אתה זקוק לו בכל הימים והחגים, סכום זה לא כולל עדיין את תשלום דמי חופשות ותנאים נלווים, תוספת אוכל ותוספות נוספות.
יעקב כץ: זה כמעט פי שניים.
יעקב כץ: האמא לילד הנכה אומרת שהעזרה המתקבלת היא קצבה שאינה מספיקה כדי להוציא את ההורה לעבודה וכאן חסרה הקצבה שמיועדת לכאורה לעובד הזר.
שלום קוטשר: אני "מאנשי"ם", ארגון נכי שיתוק מוחין.
שלום קוטשר: יש לנו בארגון, ואני מכיר הרבה אנשים שהם נכים מאוד קשים, גם מונשמים והם שקיבלו היתר ממשרד התעשייה, מסחר ותעסוקה להעסיק שני עובדים כי הם זוקקים להם ממש במשך 24 שעות.
שלום קוטשר: הם מונשמים וצריכים להיות בפיקוח תמידי של המטפל.
שלום קוטשר: כמובן שמטפל אחד לא יוכל לעמוד בזה.
שלום קוטשר: הם מקבלים היתר להעסקת שני עובדים.
שלום קוטשר: זאת אומרת שהם צריכים לשלם שתי משכורות לשני עובדים.
שלום קוטשר: מאיפה כל הכסף?
שלום קוטשר: מקבלים שר"ם, שירותים מיוחדים לנכים, אבל ילדים לא מקבלים אותו בכלל.
שלום קוטשר: אני לא מבין.
שלום קוטשר: אם מדינת ישראל רוצה שהאנשים האלה יחיו, היא צריכה לתת להם את המימון לכך.
שלום קוטשר: לנו הנכים, עולה הרבה מאוד כסף כדי לחיות.
יהורם הל: מ"כן לזקן".
יהורם הל: אני ראשית מברך על הדיון שנקבע להיום.
יהורם הל: אנחנו מחכים לדיון בנושא הזה כבר שנה.
יהורם הל: המסמך שהוכן על ידי מרכז המידע ומחקר הוא מאוד יפה.
יהורם הל: אנחנו העלנו את הנקודות האלה לפני שנה במסמך של פורום הארגונים של המטפל והמטופל הסיעודי.
יהורם הל: פנינו בנושא הזה למי שהיה השר הממונה דאז במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה מר בנימין (פואד) בן אליעזר שלא טרח להשיב לנו אפילו.
יהורם הל: כשהאחריות עברה למשרד הפנים פנינו עם אותו מסמך לשר אלי ישי שלא טרח לענות לנו.
יהורם הל: על כן אני מאוד שמח שסוף סוף אנחנו דנים בנושא הזה.
יהורם הל: אני לא רוצה לחזור על כל הדברים.
יהורם הל: הפרטים מופיעים במסמך בסעיף 3.1, עמוד 9 של המסמך שמונח פה, אני לא רוצה לחזור וכל אחד יכול לעיין בו.
יהורם הל: גם הסכומים שמשולמים במקרים כאלה ואחרים מופיעים במסמך של מרכז המחקר והמידע.
יהורם הל: יש כאן מצב אבסורדי שלא ניתן לעבור עליו לסדר היום, אנחנו משסעים אוכלוסייה חלשה אחת באוכלוסייה חלשה שנייה.
יהורם הל: אני מדבר על הזקנים הסיעודיים אבל לפי מה ששמעתי זה חוצה את כולם.
יהורם הל: האוכלוסייה החלשה – הזקנים, שאין להם כוח להיאבק בדרישות של המטפל, בארגונים שעוזרים להם שבצדק לקבל את הזכויות כי נקבע בחוק שהמטפל זכאי לכל הזכויות של עובד במדינת ישראל, תוסיף לזה את הפסיקות הלא ברורות של בתי הדין לענייני עבודה על כוננות ועל שעות נוספות שמייקרות ועדיין זה לא ברור.
יעקב כץ: התוצאה של בתי המשפט היא כתוצאה מכך שלא נקבעה בחוק מדיניות בוררה ואחידה.
יעקב כץ: אילו הממשלה הייתה קובעת חוקים ודברים ברורים ממילא בתי המשפט לא היו מלאים.
יהורם הל: היא לא מעוניינת לקבוע.
יהורם הל: אבל התוצאה שהאוכלוסייה הנזקקת מחויבת בעלויות שאין לה מקור הכנסה.
יהורם הל: גם הזקנים שמקבלים את הסכומים הגבוהים ביותר של 18 שעות בשבוע, במקרה הטוב ביותר, אם הם מעסיקים עובד ישראלי הם מקבלים עוד 4 שעות וזה מסתכם ב- 22 שעות שבועיות.
יהורם הל: אני לוקח 7 ימים בשבוע, ואם אני מדבר רק על 8 שעות ביום אני מגיע ל- 48 שעות שבועיות.
יהורם הל: איפה הטיפול בשעות אחר הצהריים, איפה הטיפול בלילה, שבתות, חגים?
יהורם הל: כצריך להוסיף לזה את תשלום הפיצויים, דמי חופשות, ביטוח רפואי ועוד ועוד.
יהורם הל: במצב הזה אם מדינת ישראל, אני מודע לכך שאני אומר דבר קיצוני, אבל מדינת ישראל הכירה, וטוב שהיא הכירה בצרכים של המקרים הסיעודיים של כל האוכלוסיות, הזקנים, הילדים, הנכים, היא צריכה לדאוג שמישהו יוכל לממן את זה.
יהורם הל: חוק האשפוז הסיעודי לא מתקבל וגם עליו מדברים כבר כמה שנים.
יהורם הל: הייתה הצעת חוק פרטית של אפרים סנה ואחר כך אורית נוקב ניסתה להחיל את זה אבל זה לא מתקדם.
יהורם הל: נשאר פתרון אחד, ואתה בתחילת דבריך אמרת שצריך לגרום לכך שיהיה חוק שיסדיר שמדינת ישראל תדאג בדרך זו או אחרת לממן את ההוצאות של העסקה.
יעקב כץ: יש כאן מישהו שמעסיק ישראלי כעובד סיעוד?
יעקב כץ: יש דבר כזה?
יעקב כץ: אני שואל כי כאשר מעסיקים ישראלי אני מניח שמשלמים פי שניים.
קריאה: פי שלושה, כי זה עבור שלושה עובדים ביום.
יהורם הל: נושא הקבילה שהזכרת, בפועל כשמטפל עוזב את המטופל המעסיק לא יוכל לקבל עובד זר עד שלא נמצא לו עובד אחר.
יהורם הל: המטפלים, העובדים זרים, וסליחה על האמירה הלא דיפלומטית, נהיו "פרימדונות", יש לי פה אוסף של פניות של זקנים שפונים אלינו לקו החם בטענה שמטפל שנשלח לבית על ידי החברה, החברה לא עושה שום דבר כדי לגרום שהוא יעבוד, הוא רואה שיש שני זקנים בבית, הזכאי ועוד זקן, העובד הזר לא רוצה לעבוד.
יהורם הל: הוא רואה שהמקרה קשה – לא רוצה לעבוד וזהו והם נשארים בלי עובד.
יהורם הל: הוא הולך והם ממתינים שבוע עד שיגיע מחליף.
יהורם הל: מה עושה בשבוע הזה המטופל הסיעודי?
יהורם הל: מי מטפל בו, מי דואג לו?
ג'ודי דון: אני מעמותת אהבה.
ג'ודי דון: אני מעסיקה עובדת זרה מנפאל ואני רוצה לומר שלא הכל נסגר בנושא של 3,800 או 4,000 או 6,000 שקל.
ג'ודי דון: במקרה בשבוע שעבר העובדת הזרה הוציאה שניצל כדי לאכול ופצעה את היד.
ג'ודי דון: הביטוח שאני עושה לה, זה ביטוח שכולל תרופות ואשפוזים, הביטוח לא הכיר בפגיעה ושלחו אותה לבית החולים, כמובן שנסעתי איתה ושילמתי 1,000 שקלים רק עבור הביקור בבית החולים.
ג'ודי דון: זה היה שום דבר ומרחו לה פולידין וזהו.
ג'ודי דון: זאת אומרת שגם כשאני מזמינה לה רופא לא את כל התרופות שהרופא רושם אכן ניתן לקבל דרך הביטוח, את חלקם אני צריכה לקנות כדי שהיא תחלים יותר מהר.
ג'ודי דון: אני בימי שישי, שבת וחגים חייבת להחזיק אותה היות ואין לי משפחה, אין לי אף אחד, אין לי ילדים ואני לא יכולה לאכול או לחתוך משהו בסכין ומזלג ולאכול.
ג'ודי דון: הדבר הכואב ביותר זה הנושא של חברת כוח אדם.
ג'ודי דון: חברת כוח האדם מאלצת אותנו להיות מחוברים אליה ולשלם בשנה 1,800 שקל.
ג'ודי דון: זה מה שאני שילמתי.
ג'ודי דון: אם לחברת כוח האדם הזאת הורידו פתאום את הרישיון ואין להם עובדים זרים והם לא יכולים לספק לי עובד זר אחר, אני צריכה לעבור לחברת כוח אדם אחרת וגם לה אני שוב צריכה לשלם 1,800 שקל.
ג'ודי דון: זאת אומרת שאני צריכה לשלם על דברים שאני לא יכולה לממן, אין לי מקור הכנסה חוץ מקצבת השירותים המיוחדים לנכים הזאת.
ג'ודי דון: בדיוק כמו שרוני שכטר אמר, הניידות היא עבור ניידות.
ג'ודי דון: הכנסתי את האוטו שלי לטיפול בסכום של 8,000 שקל למוסך.
ג'ודי דון: גם את זה לא מכירים ואני צריכה לפרוס את ההוצאה וללכת בהתאם.
ג'ודי דון: גם תשלומים עבורה הטיפולים בעובדת אין לי.
ג'ודי דון: אין לי כרטיס אשראי ולא מקבלים המחאה וזה מכביד עלינו.
ג'ודי דון: אף אחד לא רואה את זה וחושבים שבאמת אנחנו עשויים מזהב ומוגנים.
ג'ודי דון: אנחנו לא מוגנים.
יעקב כץ: אני מבקש לומר שברוך ה' - -
ג'ודי דון: אני לא בוכה או משהו כזה, אני מבקשת שיקלו עלי.
יעקב כץ: צריך לציין שמדינת ישראל היא מהמדינות המתקדמות בעולם, כך אני חושב, בטיפול גם בזקניה וגם בנכים ואין לדבר הזה גבול, אבל צריך להתאמץ לעשות טוב יותר.
יעקב כץ: צריך לומר שיש הרבה מדינות שיכולות ללמוד מאיתנו מהו חסד, אהבה לזקן והטיפול בנכה.
יעקב כץ: אין גבול לטיפול ואנחנו עושים מאמצים.
יעקב כץ: גם אני בוועדה הזאת בוחן איך ניתן לשפר ולקדם, אבל צריך לראות את הדברים קודם כל בחצי הכוס המלאה ובעין טובה.
יעקב כץ: מתוך עין טובה לראות איך פותרים את הבעיות.
אבי סלומה: אני מארגון הנכים.
אבי סלומה: זה עולה לנו הון תועפות ואני אומר מדוע.
אבי סלומה: כשאנחנו בקהילה לשם הגענו ואין לנו את הכוח לצעוק, מנגד אם אנחנו נשב במוסדות נעלה למדינה בסכום של 25,000 שקל ליחיד לחודש כשנהייה במוסדות.
אבי סלומה: מצד אחד המדינה רוצה אותנו בקהילה כדי לחסוך כסף, אבל מצד שני הם לא רוצים אותנו בקהילה.
אבי סלומה: אנחנו רוצים לחיות ולהתקיים בקהילה.
אבי סלומה: אין לנו זכות קיום?
יעקב כץ: שמענו וגם קיבלנו, גם אני חושב כמוך.
אבי סלומה: דבר נוסף, הפה של חסר ישע פתור מעונשין, חסר ישע מטופל באופן הכי חמור, מדובר בזכותנו.
דנה רשף דנוטה: אני מקו למעסיק, אני מבקשת להתייחס לדברים שנאמרו קודם.
משה (מוץ) מטלון: מזה קו למעסיק?
משה (מוץ) מטלון: ארגון לעובדים זרים?
דנה רשף דנוטה: לא.
דנה רשף דנוטה: זו המקבילה של קו לעובד.
דנה רשף דנוטה: הועלה הנושא של עובדים ישראלים מול עובדים זרים.
דנה רשף דנוטה: ככל שהשנים עוברות העובדים הישראלים אינם רוצים לעבוד בתחום הסיעוד.
דנה רשף דנוטה: גם במסגרת המוסד לביטוח לאומי, המספר של האנשים שנקלטים בעבודה הזאת הולך וקטן.
יעקב כץ: נציג מרכז המחקר והמידע, לוחש באוזני ואומר לא נכון, הוא יוכיח לך שזה לא נכון.
דנה רשף דנוטה: מתוך הנחת היסוד הזאת שמספר העובדים הזרים שכן מוכן לעבוד בתחום הסיעוד בעבודות הקשות הולך וקטן, גם העובדים הזרים לא רוצים לעשות עבודה קשה.
דנה רשף דנוטה: אחד הרעיונות שעלו פה היה שעובד זר שמסרב לשלוש הצעות עבודה מגורש מארץ.
דנה רשף דנוטה: זה לא ישים.
דנה רשף דנוטה: מה קורה לאותו עובד זר?
דנה רשף דנוטה: הוא מגיע לחברת סיעוד אחת מציעים לו עבודה שאותה הוא לא רוצה, הוא הולך לחברת סיעוד אחרת ושוב מציעים לו, כלומר אי אפשר לעקוב אחרי זה.
דנה רשף דנוטה: זה לא ישים ולא יעשה שום דבר, לא יעזור.
יעקב כץ: ולכן, מה את מציעה?
דנה רשף דנוטה: אם היו לי הצעות אז כבר מזמן הייתי אומרת.
יעקב כץ: אולי לחנך?
יעקב כץ: יש לך אחיינים אחייניות, ילדים.
יעקב כץ: כולם עוסקים בסיעוד?
יעקב כץ: אף אחד.
יעקב כץ: צריך לעשות בעניין הזה תיקונים.
יהורם הל: יש לי הצעה מעשית.
יהורם הל: לחייב את העובד הסיעודי שנשלח לבית מסוים לעבוד, שיעבוד, הוא לא רוצה נשלח אותו הביתה.
יעקב כץ: כשבית המשפט העליון פסק שאין קבילה, הוא פסק את מה שפסק בגלל שלא היו חוקים אחרים.
יעקב כץ: אנחנו עובדים על כך, ולי יש הצעת חוק שתיתן פתרון בין היתר, גם לנושאים האלה.
חנוך רובין: אני עורך הדין של עמותת מזור.
חנוך רובין: במסגרת ההצעות שמעלים אני חושב שניתן לעשות גם בנושא הזה וגם במסגרת הגבולות שבית הדין הגבוה התווה, בית הדין הגבוה לצדק בסך הכל כן קיבל קבילה ענפית.
חנוך רובין: בית הדין הגובה לצדק כן קיבל את הרעיון הכללי של קבילה ענפית.
חנוך רובין: אני חושב שצריך ליצור ענף חדש, ענף של סיעוד חמור.
חנוך רובין: כלומר להפריד בין סיעוד רגיל לסיעוד חמור.
חנוך רובין: כשאומרים שעובדים זרים לא אוהבים לעשות עבודה קשה זה באמת כי יש הבדל בין נכה לנכה.
חנוך רובין: יש נכים שבאמת קל יותר לטפל בהם ויש נכים במצב סיעודי עמוק יותר שהרבה יותר קשה לטפל בהם.
יעקב כץ: ההצעה שלך מופיעה אצלי בחוק.
יונתן דוידוביץ: אני רוצה בקצרה להתייחס למספר נושאים שעלו פה.
יעקב כץ: מאיפה אתה?
יונתן דוידוביץ: היועץ המשפטי של ארגון נכי הפוליו ואיל"ן.
יונתן דוידוביץ: קודם כל נתחיל בנושא הראשון שעלה לדיון כאן והוא הנושא הכספי.
יונתן דוידוביץ: אנחנו צריכים להתייחס לדברים שהעלה רוני שכטר, השאלות והתהיות והעיניים הגדולות של אנשים שלא מכירים את הנושא, אומרים "הנכים מקבלים הרבה קצבאות".
יונתן דוידוביץ: זה נכון.
יונתן דוידוביץ: אבל לנושא הספציפי הזה הנכים מקבלים קצבה אחת ויחידה שהיא קצבת שר"ם – שירותים מיוחדים לנכים, שהיא עומדת היום בסביבות 4,000 שקל בלבד.
יונתן דוידוביץ: כעת נבדוק את עלות העובד הסיעודי בהנחה שאנחנו מעסיקים אחד בלבד, אמר החבר כאן ובצדק שיש כאלה שזקוקים ליותר מאחד.
יונתן דוידוביץ: אבל אם באחד עסקינן, אז לפחות עד הפסיקה של בית הדין הגבוה בעניין יולנדה, שקבעה שעובד זר בתחום הסיעוד זכאי לכל הזכויות של העובדים בישראל, וזה כלל שכר מינימום, חופשה שבועית, חופשה שנתית, תשעה ימים של חופשות חגים, פיצוי פיטורין, שעות נוספות ועוד רבים כאלה.
יונתן דוידוביץ: כל חוקי המגן בישראל הוחלו על עובדים זרים.
יונתן דוידוביץ: זה היה נכון עד לפסיקת בית הדין הגובה לצדק בעניין יולנדה, אנחנו לא יודעים מה יהיה כי "קו לעובד" הגיש דנג"צ – דיון נוסף בבית הדין הגבוה לצדק, אבל אם אנחנו מתייחסים עד לאותו מקרה, השכר, אותם תשעה ימי חג שאני עדיין זקוק למטפל כי אני לא נהיה בריא באותם תשעה ימים, ואותם שבועיים של חופשה בשנה שהעובד זכאי לו על פי הנהלים הקודמים, בימים אלה עדיין אני זקוק לטיפול, באותן שעות מעבר ל- 8 שעות העבודה אני עדיין זקוק לטיפול.
יונתן דוידוביץ: אם אתה מכמת את הכל אתה מגיע לסכומים הרבה יותר גבוהים מאותם 6,000 שקלים שידידי דורון יהודה משלם - וידידי עובר על החוק.
יונתן דוידוביץ: קרי, אם מחר בבוקר העובדת שלו תיגש לעורך דין שמתמצא בדיני עבודה היא תתבע אותו והיא תזכה בבית הדין לענייני עבודה בהרבה מאוד כסף.
יונתן דוידוביץ: זו הסוגיה האחת.
יונתן דוידוביץ: אני לא רואה בוועדה הזאת את המקום לדון בנושא המימון, בזה צריכה לדון וועדה אחרת, אבל ברור שאתם לא יכולים מצד אחד לבוא למעסיקים הסיעודיים בדרישה "אנא כבדו את העובד, אנא תנו לו את זכויות העובד בישראל", וכמו שאמר אדם אחר כאן, אז תתנו לנו גם את מקורות המימון.
יונתן דוידוביץ: אנחנו צריכים להחליט אחת משתיים, או שהחברה והכנסת רוצים שהמטופלים הסיעודיים יחיו בהקהילה ואז אתם חייבים לסייע לנו, או שתבנו לנו מוסדות.
יונתן דוידוביץ: בהפגנה שהייתה הצעתי לאנשים ואמרתי למה לעשות את המלחמה, בואו כל הנכים, 65,000 נכים סעודיים ונכנס מחר בבוקר לחדרי המיון, נגיד שלום אנחנו לא יכולים לטפל בעצמנו טפלו בנו.
יונתן דוידוביץ: אין בארץ הזאת, אם יעשו את הצעד הזה, מספיק מקומות ומספיק אפשרויות לעזור לנכים.
יונתן דוידוביץ: זאת אומרת שהפתרון היחידי, לצערנו או לשמחתנו כל אחד לפי הבנתו, זה שהנכים הסיעודיים יחיו בקהילה.
יונתן דוידוביץ: אבל את החיים האלה צריכים לאפשר להם.
יונתן דוידוביץ: עולה כאן נושא נוסף והוא נושא הנטישה.
יונתן דוידוביץ: זו לא בריחה ולא עזיבה, זו נטישה וכך הגדיר את זה המחוקק ואדוני נמנה על אחד מ- 120 חברים.
יונתן דוידוביץ: אתה תיקח את הסיטואציה הרגילה שמטופל שוכב במיטתו באופן רגיל או שהוא מחובר למכונת הנשמה או למכונה אחרת כל שהיא, והמטפל עוזב את הבית, הוא נוטש אותו.
יונתן דוידוביץ: ראשית למטופל הזה אין אמצעי לקורא לעזרה, אין את היכולת הפיזית לקורא לעזרה.
יונתן דוידוביץ: אני לא יודע כמה אנשים מתו בפועל מסיבות רפואית או אחרת מכך.
יונתן דוידוביץ: לא רק שאתם לא עושים שום דבר, אלא אתם כרגע מאשררים את המצב.
יונתן דוידוביץ: כלומר שהנוהל הקיים היום שאומר "אנחנו מאפשרים לעובד לעזוב את המעביד כראות עיניו".
יונתן דוידוביץ: אדוני נמנה על צוות המחוקקים בישראל, חוק העונשין שמוכר לכולנו אומר בסעיף 363 "עבירה בפלילית שנקראת נטישה".
יונתן דוידוביץ: לכן אני משתמש במונח נטישה ולא עזיבה.
יונתן דוידוביץ: המחוקק קבע חד משמעית שאדם שלקח על עצמו בהסכם לטפל ולהשגיח לצרכיו של מטופל סיעודי ונוטש אותו עובר עבירה פלילית שדינה שלוש שנות מאסר.
יונתן דוידוביץ: בפועל אם יבוא איזה מטופל למשטרת ישראל ויאמר שהוא בא להגיש תלונה על עבירה פלילית בגין נטישה ומבקש שיפעלו.
יונתן דוידוביץ: הם יאמרו לנו, ובצדק, שהם לא עושים שום דבר כי נכון שיש חוק עונשין אבל זו אות מתה כי המדינה אפשרה לעובדים הזרים לעבור על החוק הזה.
יונתן דוידוביץ: לכן אני חושב שראוי שאתם, וזו הוועדה המתאימה, וועדה לענייני עובדים זרים תזמנו פעם אחת ולתמיד נציג של משטרת ישראל ותעמידו בפניו את השאלה, למה לא אוכפים את סעיף 363 על העובד הזר.
יעקב כץ: אנחנו שמענו ואני רוצה לומר לך שבחוק שאנחנו מכינים כאן עכשיו, שהכנתי ואני מקווה שיצטרפו אליו עוד חברי כנסת, יש תשובות כמעט לכל השאלות שהעלו כאן היום מסביב לשולחן כולל הזמן המינימלי שעובד, ולא משנה שאיזו סיבה, יש לו חתונה בבית צריך לחזור לארצו, אם נולדה לו נכדה, חולה או לא מעוניין לעבוד, חייב להודיע מראש של זמן מינימום לפני עזיבתו, כמו הסדר שלא יאפשר לאדם לעבוד בתחום עיסוק אחר, כמו הכשרת העובד בארץ מוצאו לעבוד בעבודה ועוד כהנא וכהנא סעיפים שנוגעים לשאלות האלה.
יוחנן דוידויביץ: האם אפשר לקבל עותק מהצעת החוק הזו?
יעקב כץ: הצעת החוק שלי נמצאת כאן, אנחנו רוצים להשלים אותה וכשהיא תהייה גמורה גם בעקבות הישיבה הזאת תוכל לראות אותה באינטרנט באתר הכנסת.
יעקב כץ: ההצעה הזאת כבר הונחה בפני וועדת השרים לענייני חקיקה, יש להמתין ל- 45 יום, ובשבוע הבא כנראה תוכלו לראות אותה באינטרנט.
משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב ראש, ביקשתי לשמוע את החברים כי אני רואה שהתלונות הן אותן תלונות שחוזרות על עצמן גם מהמקום שאני בא, מי שלא יודע אני נכה צבא ההגנה לישראל, ולצערי אני גם זכאי לאותו שירות של עובד זר ולשמחתי במירכאות גדולות אני בדיוק עכשיו בתקופה של עזיבה מתוך בעיה רפואית של העובדת הזרה ואיתור עובדת חדשה.
משה (מוץ) מטלון: אני רוצה לומר לכם שכל יום גיליתי פרשיה אחרת סביב העניין הזה.
משה (מוץ) מטלון: זה מדהים.
משה (מוץ) מטלון: אני ניגש לחברות כוח אדם, ויש לי טענות קשות עליהן, לשמוע מהם דברים אמיתיים זה כמעט בלתי אפשרי, אתה מקבל עובדת בת 40 וכשהיא באה לראיון אתה מגלה שהיא בת 55, אתה מקבל עובדת שהיא שנתיים בארץ וכשהיא מגיעה לראיון אתה מגלה שהיא ארבע שנים בארץ.
משה (מוץ) מטלון: אני מדבר על "קו לעובד" אדוני שזה אחד האסונות הכי גדולים שקרו לנו, עם כל הכבוד להגנה שאנחנו רוצים לתת ולהעניק לעובדים, אנחנו נשארים, אנחנו אני אומר ואני נכלל באותה אוכלוסייה, אנחנו נשארים חסרי הגנה לחלוטין.
משה (מוץ) מטלון: אנחנו רק מותקפים ואנחנו צריכים להכין את קווי ההגנה שלנו שהולכים ונסדקים כל יום יותר ויותר ואנחנו מובסים בקרב הזה.
משה (מוץ) מטלון: אנחנו נהפכים להיות החלשים.
משה (מוץ) מטלון: אומר דבר נוסף, העובדים עצמם, אדוני היושב ראש, ראיינתי עכשיו אנשים, אני להבדיל מחלק מהאנשים או מחלק מהאנשים שמייצגים כאן החברים, אני במצב של איילה או אריה לצורך העניין, הגיעו אנשים שאמרו "לא לזה התכוונו", לא למשפחה, לא לבית.
משה (מוץ) מטלון: אז למדתי עוד דבר שגם עם זוג לא רוצים לעבוד, עם זוג קשישים לא רוצים לעבוד, רק עם אדם אחד ושלא יהיה סיעודי.
משה (מוץ) מטלון: אני מדגיש שהוא לא יהיה סיעודי.
משה (מוץ) מטלון: סיפרו לו עוד דבר ואמרה לי בחורה ביושר שאני מעריך "אני עבדתי עם זקנה בתל אביב, הייתה לה דירה קטנה ובערב היא גם רצתה כדור שינה, תמיד נתתי לה כדור שינה ואז יכולתי שיהיה לי ערב שקט, פגשתי חברות, פגשתי כך וכך הלאה" אני לא יודע אם זה נעשה ביוזמתה או שהזקנה ביקשה.
משה (מוץ) מטלון: אין כאן מדיניות אחידה אדוני היושב ראש, אנחנו נמצאים בדיון כשהכל כמעט פרוץ.
משה (מוץ) מטלון: יש פער משמעותי מאוד בין טיפול בילדים, אני חושב שצריך לעשות הפרדה מאוד ברורה בין הטיפול בילדים, גם שם צריכים לעשות תתי מקרים.
משה (מוץ) מטלון: אני יושב כאן עם מכתב אותו אני אראה לך בתום הישיבה כי זה לא כל כך קשור לישיבה, על ילדה מונשמת ועוד סיפורים אחרים.
משה (מוץ) מטלון: יש סוגים שונים של נכים, יש נכים ששוכבים במיטה 24 שעות והם צריכים טיפול סיעודי, הנשמה ועוד, ויש זקנים.
משה (מוץ) מטלון: חייבים לעשות כאן הפרדה.
משה (מוץ) מטלון: אדוני אני חייב להציע לך אם אתה הולך כעת לחקיקה כוללת לעשות גם את החלוקה הזאת, אני לא יודע איך עושים אותה.
יעקב כץ: עשינו את החלוקה הזאת.
משה (מוץ) מטלון: יפה.
משה (מוץ) מטלון: לעניין התקציב, שמענו כאן ואני שומע גם ממקומות אחרים ואני מקבל גם פניות בעיקר מהורים של ילדים ולא מזקנים, על כך שאין כסף לממן את זה ואחד מבני הזוג נאלץ להיות בבית.
משה (מוץ) מטלון: זה ברור ראשית שרמת ההכנסה של המשפחה יורדת.
משה (מוץ) מטלון: אני לא מדבר באחוזים, אלא בעקרונות שצריך לתת להם מענה.
משה (מוץ) מטלון: ומצד שני אף אחד לא מקבל פיצוי על כך.
משה (מוץ) מטלון: זאת אומרת שאנחנו הופכים אנשים עם פוטנציאל הכנסות גם למדינה וגם לתא המשפחתי למצב שהם הופכים להיות מקרים סיעודיים.
משה (מוץ) מטלון: אחר כך הם דופקים על דלתות עמותות "קמחא דפסחא" שבא עלינו.
משה (מוץ) מטלון: אנשים טובים, אנשים יצרניים, אנשים נורמטיביים לחלוטין.
משה (מוץ) מטלון: אדוני היושב ראש, אני רוצה ראשית לברך אותך על הדיון הזה שאתה מקיים פה, אני חושש שמעבר ללמידת הנושא אנחנו לא יודעים מכאן לתת את התוצאה הרצויה לאנשים שיושבים כאן.
משה (מוץ) מטלון: אני מוכן לסייע בידך גם מהניסיון שלי, גם מהמקום שבאתי ממנו בתפקידי הקודם, וגם מהמקום שאני יושב בו עכשיו.
משה (מוץ) מטלון: אני מוכן לסייע בידך שניכס לעובי הקורה הזאת בנושא של העובדים הזרים, הנושא הזה פרוץ, אין מדיניות של המדינה בנושא הזה.
משה (מוץ) מטלון: אני יודע מה משרד הבטחון נותן, אני שומע כאן מה האחרים מקבלים, גם שם זו הפקרות מוחלטת, שם נותנים בכלל לנכה לנהל משא ומתן על הסכום.
יעקב כץ: חבר הכנסת משה (מוץ) מטלון, אנחנו נשמח מאוד.
יעקב כץ: אתה בקואליציה ואני באופוזיציה.
יעקב כץ: אם אתה תסייע יהיה לזה סיכוי.
משה (מוץ) מטלון: לגישתי אדוני, אני חושב ש- 90% מהנושאים שהכנסת עוסקת בהם, שאין בהם מקום לקואליציה ואופוזיציה.
יעקב כץ: אני רוצה לתת לעוד שניים לומר דברים כי הדברים חוזרים על עצמם.
יעקב כץ: עוד שניים שמייצגים ואחר כך אני רוצה לעבור לנציגי הממשלה שיענו.
יעקב כץ: אני רוצה שמאיר שפיגלר יסכם ולכן הוא יהיה אחרון הדוברים.
אלי ואנונו: אני תושב בית שמש, אמא שלי קשישה זכאית חוק הסיעוד.
אלי ואנונו: אני חושב שברגע שיגידו בחוק הסיעוד שמ- 160% ומעלה, תסכים איתי גם אתה שרוב זכאי חוק הסיעוד הם כאלה שיש להם כבר מטפלות.
אלי ואנונו: הכובע השני שלי, מזה 15 שנה אני יושב ראש העמותה למען הקשיש בעיר בית שמש, עמותה יחידה שמטפלת בנושאי הקשישים, יש חברות לא וולונטריות כמו חברת "מט"ב" "דניאל" וכדומה.
אלי ואנונו: אני רוצה לדבר על כך שביום אחד הפכנו להיות ממשפחה נורמטיבית רגילה למעסיקים, הניסיון שצברתי, אני בא מהתחום ההתנדבותי כיושב ראש העמותה בהתנדבות, ואני מכיר את התחום.
אלי ואנונו: רוב רובם של עמיתי בישוב שצריכים כעת לטפל בהורים הופכים להיות מעסיקים ולא יודעים להיות מעסיקים.
אלי ואנונו: יש חוקים, ושמענו את עורכי הדין כאן, המון חוקים שהם לא מתמצאים בהם.
אלי ואנונו: אני מציע שאותן חברות ואותם גופים הם שיהיו המעסיקים כי בלאו הכי, יושבת כאן מרים בר גיורא, הגופים האלה מעסיקים אותם בחלק של חוק הסיעוד, אז יתנו להם את כל ה- 100% ושהם יעסיקו אותם ב- 100% ולא ב- 1,900 שקל של התשלום של המוסד לביטוח לאומי.
אלי ואנונו: זה פתרון אחד שאני יכול להציע לפחות בעניין הקשישים.
אלי ואנונו: כך אנחנו בני המשפחה פטורים מהזכות להיות מעסיקים, אנחנו נעביר את חלקנו לאותם הגופים.
אלי ואנונו: הגופים האלה הם המומחים בנושא.
אלי ואנונו: לא כולם, ברובם.
אלי ואנונו: הדבר השני שהיא נקודה מאוד חשובה, אומנם היא הוזכרה כאן בנושא של הנכים, אבל בנושא של הקשישים הפריפריה נפגעת, אלינו תושבי בית שמש העובדים הזרים לא רוצים להגיע אלינו.
אלי ואנונו: אומר לי נציג חברת כוח אדם לעובדים זרים שדרכו הבאתי עובד "אין לי, אחרי שבועיים בכפר סבא היא ברחה לי, היא רוצה לעבוד בתל אביב".
אלי ואנונו: אני לא מדבר על שדרות, נתיבות ועוד מקומות בפריפריה.
אלי ואנונו: אנחנו תושבי הפריפריה נפגעים.
אלי ואנונו: תוסיף לזה שאימי קצת יותר מוגבלת מקשישים אחרים שאני מכיר, העובדת מיד בורחת.
אלי ואנונו: אנחנו בעמותה נתקלים בתופעה הזאת כל הזמן, אחרי חודש חודשים המטפלים האלה בורחים לנו ואנחנו נשארים בלי טיפול.
אבנר עורקבי: ראשית אני מברך אותך על עצם קיום הישיבה הזאת ועל החוק שאתה עומד להעביר.
אבנר עורקבי: ישנם הרבה מאוד דברים שזקוקים לתיקון.
אבנר עורקבי: ראשית הנושא של התעללויות עובדים זרים בקשישים ובנכים.
אבנר עורקבי: ראינו לא מזמן, לפני כשבוע בטלוויזיה תופעה של אישה זקנה שהעובדת הזרה שלה מתעללת בה.
אבנר עורקבי: אותה עובדת זרה אחרי זמן מה ניגשת ל"קו לעובד" תובעת את אותה זקנה ומבקשת ממנה פיצויים.
אבנר עורקבי: על מה פיצוים?
אבנר עורקבי: על זה שהיא התעללה?.
אבנר עורקבי: זה מה שקרה לאנשים מסביב לשולחן הזה, אנשים כואבים וצועקים על כך.
אבנר עורקבי: הם נמצאו חייבים בדין והם חייבים לשלם בין 10,000 ל- 30,000 שקל דמי יחרץ.
אבנר עורקבי: מאיפה הנכים יוציאו את הכספים האלה?
אבנר עורקבי: דבר שני, יש לי ילד שטיפלה בו עובדת זרה.
אבנר עורקבי: הילד נפטר.
אבנר עורקבי: "למה לא הודעת שבועיים לפני שהילד נפטר?
אבנר עורקבי: "
דנה רשף דנוטה: ההודעה מקודמת זה נורא.
אבנר עורקבי: לדעתי אדוני צריך לתת מחשבה גם למקרים, חס ושלום יהיו מקרים יוצאי דופן, אז בהצעת החוק שלו יש להתייחס גם למקרים האלה.
אבנר עורקבי: למקרי יוצאי הדופן חשוב מאוד להתייחס.
אבנר עורקבי: העלה כאן אלי ואנונו את בעיית הפריפריה.
אבנר עורקבי: עובדים זרים לא מגיעים לפריפריה ואני מנוסה בזה, אני מנסה להכניס עובדים זרים לפריפריה והם לא רוצים להגיע.
ישראל הבר: אדוני ביקש שהממשלה תדבר, גם אני מהממשלה.
ישראל הבר: אנחנו נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות.
ישראל הבר: אני מבקש לומר שני דברים.
ישראל הבר: האחד מתייחס לנושא חופש הבחירה.
ישראל הבר: יש כאן ההצעה להעביר את ההעסקה מהאנשים עצמם ללשכה פרטית.
ישראל הבר: יש כאן את הנושא "האיש האחד יחטא ועל כל העדה תקצוף".
ישראל הבר: ברוב המכריע של מקרי ההעסקה אין בעיות.
ישראל הבר: אין בעיה שהאדם עצמו ימשיך להעסיק.
ישראל הבר: אנחנו מציעים שניתן לאדם עצמו לבחור אם הוא מעדיף להעסיק ישירות או מעדיף להעביר את ההעסקה ללשכה פרטית.
ישראל הבר: שמענו אדם שאמר שהוא מעדיף את הלשכה הפרטית.
ישראל הבר: אני אומר שהרבה מאוד אנשים יעדיפו את זה.
יעקב כץ: הנושא של ההעסקה צריך לעבור שינוי דרסטי כי הפכנו נכים וזקנים למעסיקים, ויש רבים מהם שאינם בקיאים ובאמת צריכים אפשרות בחירה.
יעקב כץ: המצב כך לא יכול להימשך.
ישראל הבר: הנושא השני הוא נושא המימון.
ישראל הבר: יש שני מקורות מימון עליהם לא דובר עד עכשיו.
ישראל הבר: האחד זו בררת המחדל שהם בני המשפחה.