GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים חבלין: ה-7 ימים שהיא מדברת עליהם זה בגלל שחסרים עובדים.
חיים חבלין: והעובדים האלה נופלים מהרגליים.
שלמה מולה: יש את חוק שעות המנוחה.
שלמה מולה: מי שעובד בשבת מגיע לו פי 150.
שלמה מולה: האם מביאים בחשבון את חוקי העבודה של מדינת ישראל?
חיים חבלין: יש אכיפה ומי שלא עומד בתנאים משלם קנס.
רבקה מקובר: קוד שירות התעסוקה שעל פיו אנחנו נותנים רישיונות לתווך בעובדים מדבר על פונקציה של תיווך בלבד.
רבקה מקובר: לכן כשאני מדברת על הסכום המותר מדובר על פעולת התיווך.
רבקה מקובר: אני מדברת על הבאה בלבד.
רבקה מקובר: בכל החברות שנשלל רישיונן, מדובר במאות, תמיד היה את האלמנט של גביית יתר.
רבקה מקובר: אלא שהחברה נשללה על עילות אחרות כי קשה להוכיח.
יעקב כץ: מה עושים כדי לתקן את העוול שנגרם לחברות שעל פניו הן חברות שיש להן רישיונות.
יעקב כץ: מדוע ייגרע חלקן של מספר חברות לעומת החברות האחרות.
יעקב כץ: שגם הן תוכלנה לעבוד.
יעקב כץ: הלוא כל חברה שלא קיבלה ייצוג, כמה עובדים צריך לפטר?
יעקב כץ: מדובר על עובדים בכל חברה.
יעקב כץ: מדובר על לשבור מטה לחמם של עשרות חברות.
קריאה: הבעיה ידועה והתבקשנו על ידי משרד הפנים לזמן את שגריר תאילנד.
קריאה: שוחחתי עם השגריר וביקשתי ממנו להגיע לפגישה עם סמנכ"ל משרד החוץ ואיתי על מנת להבהיר לו את עמדת ממשלת ישראל שהסידור החדש הזה לא מקובל עלינו.
קריאה: נראה מה התגובה של ממשלת תאילנד ונמשיך מכאן.
מאיר שפיגלר: הסיפור הזה היה ידוע עוד לפני כן.
מאיר שפיגלר: החברות לא האמינו שזה יקרום עור וגידים והתוכנית תצא לפועל.
מאיר שפיגלר: עד היום לא הגיע תלונה רשמית אחת של החברות למשטרת ישראל.
מאיר שפיגלר: גם בנובמבר הסיפור הזה היה.
מאיר שפיגלר: ועצרו להם הברקות בנובמבר.
מאיר שפיגלר: רק בסוף נובמבר כתוצאה מלחץ שהופעל על ממשלת תאילנד היתה החלטה לשחרר לפרק זמן של ימים בודדים הברקות שכבר היו בצנרת.
מאיר שפיגלר: שר הפנים עושה כל אשר לאל ידו כדי לתת מענה אובייקטיבי מקצועי ענייני.
מאיר שפיגלר: לשם כך התכנסו כל הגורמים הרלוונטיים אתמול.
מאיר שפיגלר: למען ההגינות צריך לומר שהחברות גם לא עלו על בריקדות כתוצאה מזה שהן קיוו שהדברים יסתדרו.
מאיר שפיגלר: הישיבה אצל השר כונסה תוך ימים בודדים.
מאיר שפיגלר: את זה אני אומר באחריות מלאה.
דניאל אברהם: אני מזכיר איגוד מגדלי הפרחים.
דניאל אברהם: קודם כל לתת כסף בתאילנד זה חלק משגרת החיים.
דניאל אברהם: זה לא נקרא שוחד.
דניאל אברהם: אני הגשתי תלונה על מתן שוחד לאלן אבשלום במשטרת ההגירה.
דניאל אברהם: הוא היה מאוד להוט לטפל בעניין הזה.
דניאל אברהם: למה לא נבדק?
דניאל אברהם: כי היו עליו לחצים פוליטיים.
דניאל אברהם: הורידו אותו מהמשחק.
דניאל אברהם: אושרו 7 חברות.
דניאל אברהם: אני כחקלאי שבוי בידם.
דניאל אברהם: זה מונופול שהולך ומתחזק.
דניאל אברהם: אם מאשרים חברות ואני בעד שיאשר כמה שיותר על מנת שהתחרות תגדל ונקבל את השירות הטוב ביותר.
דניאל אברהם: או שיתנו אישור לכולם.
דניאל אברהם: או לחילופין אני לא צריך חברות כוח אדם שיביאו תאילנדים.
דניאל אברהם: אני יודע לגייס את התאילנדים לבד.
שלמה מולה: אני פונה לתמ"ת ולמשרד המשפטים.
שלמה מולה: אם אתם חושבים שדמי התיווך הקיימים לא עדכניים מה שאני מציע מר שפיגלר, תציעו הצעת חוק ממשלתית שעושה צדק.
שלמה מולה: מצד אחד לא לחוק את אלה שמביאים מצד השני לא חונקים את העובדים.
שלמה מולה: צריך תמיד לזכור שאנחנו עוסקים בשמירת זכויות האדם.
שלמה מולה: משרד החוץ צריך לפעול ביתר שאת כדי לאפשר לעוד חברות להביא עובדים.
יעקב כץ: אני בדעה שכל חברות כוח האדם שקיבלו רישיונות מהמדינה שתוכלנה להתפרנס מעבודתם.
יעקב כץ: אנחנו מדינה בין המדינות ואנחנו לא יכולים לכפות על תאילנד שום דבר.
יעקב כץ: זה צריך להיעשות בצורה דיפלומטית וחכמה.
יעקב כץ: אני נגד סגירת השמיים.
יעקב כץ: לנציגת משרד המשפטים.
יעקב כץ: את צריכה להוכיח את מה שאת אומרת ולא לזרוק האשמות ולצדד רק בצד העובדים המנוצלים כביכול.
יעקב כץ: אני ביקרתי בבתי חקלאים.
יעקב כץ: פגשתי עובדים תאילנדים.
יעקב כץ: ברוב המקרים העובדים היו מאוד שמחים.
מאיר שפיגלר: קודם כל יש אכיפה פלילית ואכיפה מנהלית.
מאיר שפיגלר: אני דווקא רוצה לומר לכבוד היושב ראש שיש אלפי תיקים שנפתחו כנגד מעסיקים.
מאיר שפיגלר: בחקלאות יש סדר גודל של מיליוני שקלים קנסות על מעסיקים בחקלאות שלא פעלו כדת וכדין ולא מיצו עד תום את הזכויות של העובדים הזרים.
מאיר שפיגלר: יש פעילות גם במיושר הפלילי וגם במישור המנהלי.
מאיר שפיגלר: רבקה מקובר מתעסקת אך ורק באכיפה המנהלית.
מאיר שפיגלר: אנחנו מתעסקים גם באכיפה הפלילית.
מאיר שפיגלר: יש אלפי תיקים.
מאיר שפיגלר: אנחנו מטפלים בכל תלונה שמגיעה לידיעתנו.
מאיר שפיגלר: חוץ מזה יש לנו פיקוח שוטף.
יעקב כץ: אתה לא מציע שאנחנו מעסיקים אותם כמעט בתנאי עבדות.
מאיר שפיגלר: חברה שקיבלה רישיון כדת וכדין מהגורמים המוסמכים להתעסק בנושא מסוים לא יעלה על הדעת שהדבר הזה יישלל ממנה.
שי דוד: אני חקלאי.
שי דוד: כתוצאה מסגירת השמיים נשארתי עם חצי מעובדיי.
שי דוד: למשק שלי נגרם נזק של 4 מיליון שקלים.
שי דוד: היצוא של המשק שלנו הוא 7 מיליון דולר בשנה.
שי דוד: ירד לשני מיליון דולר והופסק לחלוטין.
שי דוד: אני לא יודע אם אנחנו נוכל לחדש את הקשרים הם היבואנים.
שי דוד: אחת הבעיות המרכזיות היא שאנחנו מייבאים עובדים ממדינה אחת בלבד.
שי דוד: חייבים למצוא אלטרנטיבה לתאילנד.
שי דוד: כל עוד לא נמצא להם מחליפים הם ירגישו שהם יכולים להתערב בהחלטות שלטוניות של מדינת ישראל.
שי דוד: בזמנו היה יבוא דרך תנועת המושבים.
שי דוד: היה תיאום בין ממשלת ישראל לממשלת תאילנד.
שי דוד: היו ועדות משותפות.
שי דוד: דנו בתנאים וכולי.
שי דוד: היום אנחנו לא רואים את זה.
שי דוד: אם היתה הוועדה הזו פונה לשגרירות תאילנד ואומרת, בואו שימו את הגוף הממלכתי שמולנו בתאילנד ואנחנו ביחד נשתף פעולה ואנחנו נפסול פה את החברות, לא אתם תפסלו עברנו.
יעקב כץ: תתפלא אבל אנחנו פנינו.
יעקב כץ: אבל הם לא רוצים לשתף פעולה.
זהבה גור: איך כרגע אנחנו עוצרים את רוע הגזירה.
זהבה גור: כרגע יש 7 חברות שיש להן מונופול.
זהבה גור: החקלאים שבויים בידיהם של החברות לצורך הבאת העובדים.
זהבה גור: השאלה מה עושים היום בנידון?
שי חרמש: יש מטרה אחת, שפה ינחתו 26 אלף עובדים חקלאים.
שי חרמש: לא תפקידנו בוועדה לחפש גנבים ולעסוק בשוחד.
שי חרמש: למי שיש טענות שיפנה למשטרה.
שי חרמש: מי שיש לו רישיון להביא עובדים לכו מחר להביא עובדים.
יעקב כץ: אני מסכם.
יעקב כץ: מדינת ישראל חופשית ודמוקרטית.
יעקב כץ: כאשר היא נותנת רישיונות להביא עובדים חייבת לעשות את כל המאמצים שכל חברה שזכתה ברישיון חוקי להביא עובדים מתאילנד או מכל מקום אחר תהיה רשאית באופן חופשי להביא אותם.
יעקב כץ: מצד שני ממשלת ישראל צריכה לנהוג באחריות כלפי ממשלת תאילנד.
יעקב כץ: אנחנו לא סוגרים שמיים.
יעקב כץ: יש לנו אחריות כלפי החקלאים וזה כדי שמדינת ישראל תצא נשכרת מכמה שיותר דולרים ויורו כדי שהיא תוכל להתקיים.
יעקב כץ: אנחנו קוראים למשרד הפנים, שמענו את מר שפיגלר, על זה תעיד גברת מקובר, גם למשרד האוצר וגם למשרד החוץ לחיים חושן שכולם עושים מאמצים גם לגבי קידום ה-IOM נעשה מאמץ גדול שהחברות תחזורנה להביא את העובדים, שהעובדים התאילנדים התקועים היום בתאילנד יוכלו להגיע ארצה.
יעקב כץ: אם ניתן להביא עובדים גם מויטנאם ומסרי לנקה שגם משם נביא עובדים כדי שלא נהיה תלויים בממשל התאילנדי.
יעקב כץ: לא קיבלנו מהתאילנדים הסברים מתאימים.
יעקב כץ: לא יודעים עד היום מה הסיבה שממשלת תאילנד החליטה בבוקרו של יום להעסיק רק 7 חברות ישראליות ולפסול את 39 חברות אחרות.
יעקב כץ: הקריאה שלנו לממשלת ישראל היא לעמוד על כך שכל חברה שקיבלה רישיון ממדינת ישראל תוכל להביא עובדים ולא לשבור את מטה לחמם של חברות רבות.
יעקב כץ: אם השכר המשולם בגין הבאת עובד הוא לא ריאלי וצריך להיות יותר גבוה גם בדבר הזה אנחנו כוועדה נגבש חוק שחברות כוח האדם ירוויחו סכומים יותר ריאליים שלא תהיינה קרטל של חטא.
יעקב כץ: אנחנו קוראים לחקלאים וגם לחברות כוח האדם וגם לממשלת ישראל לדעת שמדובר פה בבני אדם, לא בעבדים שצריך לשמור על הזכויות שלהם.
יעקב כץ: שלא יהיה חס וחלילה ניצול ציני של החוקים של מדינת ישראל שצריכה להיות אור לגויים בהתנהגות שלה כלפי העובדים.
יעקב כץ: אנחנו התאספנו פה היום, אתם יכולים לראות שהשתתפות הגורמים המוזמנים, כולל משרדי הממשלה לא מלאה, לא כולם מגיעים, וזה לצערנו הרב היחס לנושא הבנייה בארץ ישראל היום, במדינת ישראל.
יעקב כץ: אני מביע צער שגם חברי כנסת, חברי הוועדה, לא מצאו לנכון להגיע.
יעקב כץ: דר' גלעד נתן מלווה אותנו כאיש המבין והמומחה במרכז המחקר והמידע בנושאים שנדבר עליהם היום.
יעקב כץ: רציתי לכנס את הוועדה בנושא הבנייה בהמשך להחלטות ממשלה חוזרות ונשנות וקורסים שנפתחו על מנת לעודד עבודה של ישראלים מכל מגזרי החברה הישראלית כדי לענות על הצרכים שאני מאמין שמדינת ישראל אמורה להתמודד איתם בשנים הקרובות, בלי עין הרע, עם הילודה ההולכת וגדלה במגזרים מסוימים בחברה הישראלית, כאשר יענו אֹתו כן ירבה וכן יפרץ ועם העלייה הגדולה שאנחנו מצפים לה, ולא יודעים מתי יהיה פרץ גדול נוסף של עלייה גדולה.
יעקב כץ: כפי שהיה מרוסיה בתחילת שנות ה-90, בעשר השנים של האקסודוס, שהגיעו לפה 1.3 מיליון יהודים מרוסיה, מחר יכולה להיות, מסיבה כזו או אחרת, עלייה גדולה גם מארצות הברית של אמריקה, בעקבות משבר כלכלי, רעידות אדמה למיניהן וכדומה מרעין בישין ברחבי העולם.
יעקב כץ: היהודים יודעים היום שיש להם לאן להגיע ואנחנו צריכים להיות ערוכים לקראת קליטתם של האנשים.
יעקב כץ: הקליטה נעשית בכמה מרחבים, אבל בין היתר בנושא הבנייה.
יעקב כץ: פעם נושא הבנייה בארץ ישראל היה נושא הכי חשוב, ראו בעבודה העברית נושא שחינכו עליו ולימדו עליו.
יעקב כץ: כמו שאמרתי, לצערי הרב אנחנו רואים היום שגם משרדי ממשלה, והם יחטפו על כך, לא הגיעו.
יעקב כץ: יש לנו את האפשרות להתלונן על כך שנציגים של משרדי ממשלה שהיו צריכים להגיע בזמן ולא הגיעו, גם אם הם יגיעו מאוחר הם יינזפו על כך ואנחנו נודיע לשרים הממונים על טענתנו, וגם עם חברי הכנסת, חברי הוועדה, נבוא חשבון על העובדה שאף אחד מהם לא מצא לנכון לבוא ולהשתתף היום בישיבה שכולם קיבלו עליה הודעה ואני רואה בה נדבך חשוב גם במהלך הציוני, הבנייתי, החינוכי של מדינת ישראל.
יעקב כץ: כיוון שגם אני אבא לילדים וילדיי, חלקם עובדים עבודות כפיים, לכן אני יכול לדבר ברוח חופשית ואמיתית על הצורך בעידוד.
יעקב כץ: אנחנו בחברה שיש בה גם ערבים וגם יהודים, אבל אנחנו צריכים לעודד חלקים גדולים גם בחברה היהודית ולא רק בחברה הערבית, שיראו את עתידם בעבודת הכפיים, בעיקר בעבודת הבנייה שהיום זה נע בין 5.5% ל-6% מכלל העובדים במשק, בסביבות 200,000 אנשים שמוצאים את פרנסתם בתחום הבנייה, ואנחנו היינו צריכים לשאוף שגם אם יש עובדים זרים עדיין, במדינת ישראל, בשנת 2010, זה היה אמור להסתיים, לרדת ל-2,000 וזה נדחה ל-2012 ויש לנו עוד 8,000, 9,000 עובדים, ויש לנו גם עובדים מהרשות הפלשתינאית, היינו רוצים שאת מקומם בבוא הזמן יחליפו ישראלים בוגרי צבא שירוויחו את לחמם בכבוד ושימצאו את פרנסתם בעבודה של טייחות, נגרות, רצפות וכל הדברים החשובים.
יעקב כץ: אני זוכר שכשהייתי בצבא, שירתתי ביחידה חשובה, אבל במשפחה לא היה מספיק כסף, אז כל פעם שהייתי מגיע לחופשה, כמעט את כל השבוע הייתי מקדיש לעבודה בבניין.
יעקב כץ: עבדתי בבר אילן.
יעקב כץ: תמיד כשהיה לי חופש, כל שלושה חודשים, הלכתי לעבוד בתפסנות, בבנייה ומסייע לקבלנים בבניין ארץ ישראל.
יעקב כץ: אני רואה בזה ערך ומעלה ולכן אני לא אשקוט ולא אנוח עד שהדבר הזה יבוא לידי מיצוי ולידי ביטוי.
יעקב כץ: אבל אתם שבאתם, אני הייתי רוצה לשמוע קודם כל, ברשותכם, את מר גורביץ, שהוא מהתאחדות הקבלנים, שאולי תיתן לנו סקירה מה מצב הקבלנים היום, גם מצב הבנייה, כמות הבתים.
יעקב כץ: המחירים, אנחנו שומעים, עולים ומרקיעים שחקים, אין מספיק בנייה ויש לנו גם ממשלה שלצערנו הרב, אני אומר לצערי הרב, אני עדיין באופוזיציה, שגם מקפיאה וגורמת באופן עקיף לאבטלה ומוסיפה בעיה על בעיות.
יעקב כץ: אז אולי תיתן לנו סקירה כללית, כיוון שאתם הייתם באופן חופשי שותפים גם במענקים ובכספים.
יעקב כץ: בשונה ממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה שלא עזר ולא סייע, גם אתם וגם ההסתדרות, וגם האוצר במידה מסוימת שהשקיע.
יעקב כץ: תן לנו סקירה מה קורה היום בענף הבנייה.
יעקב כץ: כיוון שזו תכנית משודרת, אז זה טוב שהציבור הישראלי יידע מה קורה בתחום הזה.
יעקב כץ: בבקשה.
יצחק גורביץ: ראשית אני חייב לתקן אולי טיפה את הרושם, כ-70% או יותר מהמועסקים בענף הבנייה הם ישראלים.
יצחק גורביץ: זאת אומרת, אי אפשר להגיד שישראלים לא עובדים בענף הבניין.
יצחק גורביץ: מה שכן אפשר להגיד, שישראלים לא מעוניינים לעבוד בעבודות מסוימות בענף הבניין, מה שאנחנו קוראים לזה 'עבודות רטובות'.
יעקב כץ: אולי רק תגדיר לשומע הישראלי מה זה נקרא עבודות רטובות.
יצחק גורביץ: עבודות רטובות הן בעיקר אותן העבודות שקשורות לשלד של הבניין, תפסנות, ברזלנות, טייחות, רצפות וכולי, שאולי הן העבודות היותר קשות מבחינה פיזית.
יעקב כץ: כיוון שזו עבודה מקצועית, אפשר גם להרוויח יותר.
יצחק גורביץ: כן, אין ספק שאפשר להרוויח בהן ומי שעוסק בהן כרגע, שזה בעיקר עובדים זרים ופלשתינאים, מרוויחים מזה לא מעט.
יצחק גורביץ: אבל שוב, אלה עבודות יותר קשות, כאשר הישראלים יותר מעורבים בכל מה שנקרא גימור וגם עבודות שמסביב, שזה חלונות, תריסים, אינסטלציה, חשמל, מיזוג אוויר, שאלה גם עבודות בתחום ענף הבניין וכמובן העבודות בעץ, של כל מה שקשור לכל הציוד שנכנס לבניין.
יצחק גורביץ: שלא לדבר על כל העבודות שקשורות לתעשייה לטובת ענף הבנייה, שגם שם מועסקים ישראלים.
יצחק גורביץ: אז חשוב להבין שיש כ-70%, 75% מתוך כלל העובדים בענף שהם ישראלים.
יצחק גורביץ: הבעיה היא להשיג את אותם עובדים שלא מעוניינים לעבוד באותן עבודות ומי שמחליף אותם אלה העובדים הזרים והעובדים מהשטחים, עובדים פלשתינאים.
יעקב כץ: שהם לא רבים, כי ב-2002 היו לנו 80,000 עובדים זרים, היום ירדנו ל-8,000, 10%.
יצחק גורביץ: מה שקרה שבזמנו היו הרבה מאוד עובדים פלשתינאים שאחר כך במהלך האינתיפאדות הוחלפו על ידי עובדים זרים ועם הצמצום בצורך בהתחלות בנייה, שוחררו או חזרו לארצם.
יצחק גורביץ: כרגע, מבחינת התחלות בנייה, במדינת ישראל נבנים כ-30,000 דירות חדשות.
יצחק גורביץ: דירות או בתים בתוכם.
יעקב כץ: זה כולל יהודה ושומרון.
יצחק גורביץ: כן, זה כולל יהודה ושומרון.
יצחק גורביץ: מבחינת משקי בית חדשים, במדינת ישראל מדי שנה ישנם כ-40,000.
יצחק גורביץ: זאת אומרת שמדי שנה אנחנו צוברים איזה שהוא פער של 10,000 דירות לטובת האוכלוסייה.
יעקב כץ: גירעון של 10,000 יחידות דיור בצרכים.
יצחק גורביץ: חלק מהגירעון הזה נסגר הן על ידי פיצול דירות בתוך העיר, הן על ידי הפיכת מושבים או מבנים תעשייתיים לטובת---
יעקב כץ: סליחה שאני שואל, כשאתה מדבר על 40,000 צורכי בתים חדשים, אתה מדבר על זוגות חדשים שמתחתנים, או על אנשים שגם קונים דירות להשקעה.
יצחק גורביץ: לא, שמתחתנים.
יצחק גורביץ: בתוך ה-30,000 התחלות בנייה יש כאלה שקונים דירות להשקעה.
יצחק גורביץ: אני מדבר על הביקוש.
יעקב כץ: לא בין הבונים, בין הצורכים.
יעקב כץ: כשאתה מדבר על 40,000 משקי בית---
יצחק גורביץ: לא, 40,000 זה משקי בית חדשים.
יעקב כץ: יתווספו עליהם רבים וטובים בעלי כספים שאוהבים להשקיע בנדל"ן והם לא מועטים, והם לא ב-40,000.
יצחק גורביץ: ה-40,000 זה הביקוש ומי שבעל הדירה זה אלה שקונים או להשקעה או שקונים דירה לעצמם.
יעקב כץ: זאת אומרת שמעבר ל-40,000 יש ביקוש שהוא יותר גדול מ-40,000, הוא יכול להגיע גם ל-50,000 ול-60,000.
יצחק גורביץ: 40,000 זה משקי בית חדשים---
יעקב כץ: אני אתן דוגמה על עצמי.
יעקב כץ: יש לי תחנות דלק, יש לי חברות מהעבר שלי, אני בעל נכסים, אני מנסה כל שנה לקנות דירה, גם השנה קניתי דירה חדשה בתוך מסגרת של קבוצת רכישה.
יעקב כץ: יש לי את היכולות.
יעקב כץ: רוב האנשים שקנו בקבוצת הרכישה, פה בירושלים, בבנייני האומה, עם הקבוצה של רז, היו רובם אנשים שהשקיעו, עורכי דין, כל מיני אנשים שצברו נכסים והיו מסוגלים להשקיע.
יעקב כץ: כמעט כולם.
יעקב כץ: אני שואל, כמה הם מתווספים על ה-40,000.
יצחק גורביץ: הם לא מתווספים, אני אסביר גם למה.
יצחק גורביץ: הצורך לדירות מדי שנה נמדד על ידי כמה נישואים חדשים או משפחות חדשות.
יצחק גורביץ: זה הצורך, זה ה-40,000.
יצחק גורביץ: איך הצורך בא לידי ביטוי?
יצחק גורביץ: יש כאלה שקונים דירות, יש כאלה שמשכירים דירות.
יצחק גורביץ: אם אתה היית קונה דירה להשקעה, לצורך העניין, ולא היית גר בה, אז היית משכיר אותה לאחד מתוך אותם ה-40,000.
יעקב כץ: אם כי יש בירושלים הרבה בעלי דירות, בעיקר חוצניקים, שמחזיקים את הדירות ריקות ולא משכירים אותן.
יעקב כץ: מדובר על אלפים.
יעקב כץ: ראש עיריית ירושלים אמר לי שיש בערך 9,000 דירות כאלה עומדות ריקות.
יצחק גורביץ: זו אחת מהסיבות, ואולי נדבר על זה אחר כך, שמקפיצות את מחירי הדירות, כי הם רואים בזה איזה שהיא השקעה כדאית אבל בפועל אותה השקעה לא נותנת מענה לצרכים של האוכלוסייה שגדלה.
יצחק גורביץ: זה מקפיץ אולי את הצורך.
יצחק גורביץ: אותם 30,000 יחידות דירות, ואני משתמש כרגע בנתונים של משרד השיכון, בעבר כל דירה בממוצע, בתחילת שנות ה-90, היה לוקח 12.4 חודש לבנות אותה, כעת אותה דירה לוקחת 25 חודשים לבנות אותה.
יצחק גורביץ: זאת אומרת פי שתיים זמן.
יעקב כץ: אולי אחר כך הנציג ממשרד השיכון יסביר לנו, מרגע הוצאת המכרז או מרגע התחלת הבנייה?
יצחק גורביץ: מרגע התחלת הבנייה.
יעקב כץ: מרגע שהקבלן נכנס לשטח עם הפועלים, 25 חודשים.
יצחק גורביץ: עכשיו צריך להבין דבר אחד, הפער הזה נוצר, וזה עוד משהו שחייבים לתקן אותו בתודעה או בתובנה של האוכלוסייה, על אף התיעוש.
יצחק גורביץ: ענף הבנייה הוא ענף מתועש, בעיקר בכל אותם גורדי שחקים או בניינים גבוהים.
יצחק גורביץ: כבר לא רואים עובדים עם דליי בטון שמטפסים למעלה, גם לא רואים עגלות עם בלוקים.
יצחק גורביץ: כל הבנייה הרוויה של כמה קומות היא בנייה מתועשת מאה אחוז לצורך העניין.
יצחק גורביץ: למרות זאת, לוקח יותר זמן לבנות דירה, להשלים דירה.
יצחק גורביץ: הסיבה המרכזית שלוקח יותר זמן, זה היעדר כח אדם מתאים.
יצחק גורביץ: גם אם התיעוש מקל, אתה צריך את העובדים שיעשו בעיקר את עבודות השלד.
יצחק גורביץ: אי אפשר לייצר את השלד במקום אחר ולהביא אותו מוכן לאתר, אלא אם זה בית קטן, לצורך העניין.
יצחק גורביץ: אתה לא יכול לבנות שלד של 20 קומות במקום אחד במפעל ולהביא אותו לאמצע תל אביב.
יצחק גורביץ: זה לא עובד ככה.
יצחק גורביץ: לצורך אותו שלד אתה צריך פועלים.
יצחק גורביץ: המגבלה כרגע היא בנושא של פועלים בעבודות הרטובות.
יצחק גורביץ: איך זה בא לידי ביטוי מבחינת האוכלוסייה, שיש פחות גמישות מבחינת התחלות בנייה של קבלן שיכול להשיג את הפועלים, אותם צוותי עבודה שיעשו את השלד, וכתוצאה מהפער שדיברנו עליו קודם, הביקוש וההיצע, המחירים עולים.
יצחק גורביץ: מחירי הבתים עולים, כי כל אחד מתחרה על אותו בית.
יצחק גורביץ: ישנן סיבות נוספות שקשורות בכך שאין מספיק קרקע באזורי הביקוש, שזו סוגיה של פריפריה והמרכז.
יצחק גורביץ: זאת אומרת במרכז יותר קשה למצוא קרקעות לבנייה.
יצחק גורביץ: מתווספות לזה עוד סוגיות של נגישות, תחבורה וכולי, זאת אומרת אוכלוסייה שעובדת במרכז אבל גרה בפריפריה, אם היתה תחבורה יותר יעילה או יותר נוחה, גם הסוגיה של חינוך וכל מיני סוגיות חברתיות.
יצחק גורביץ: אם הכל היה יותר נגיש, אז אפשר היה לעבוד במרכז אבל לגור בפריפריה, ואז היה יותר זול לצורך העניין מבחינת קרקעות.
יצחק גורביץ: מחירי הדירות שכולם מצטטים הם בעיקר באותם מקומות שבהם יש ביקוש.
יצחק גורביץ: מה יקרה למחיר הדירות, כולם מדברים, באזור המרכז.
יצחק גורביץ: בפריפריה המחירים הם שונים.
יצחק גורביץ: על אף שהם עולים, הם לא עולים כמו במרכז כי כולם מתחרים על המרכז, כי כולם רוצים לגור במרכז.
יעקב כץ: מה הממוצע למטר מרובע היום באזור תל אביב, השפלה, רמת גן, תל אביב, בני ברק?
יעקב כץ: כשאתה קונה, לפי מטר מרובע.
יעקב כץ: תדבר בדולרים כי לפי זה מבינים אנשים.
יצחק גורביץ: בדולרים?
יצחק גורביץ: זה יכול להתחיל ב-3,000 דולר.
יצחק גורביץ: כשאני לוקח בחשבון קרקע ועלויות נוספות.
יעקב כץ: ובירושלים?
יצחק גורביץ: בירושלים אנחנו עדיין מדברים סביב הסכומים הללו, אבל אם אתה מדבר על הפריפריה, זה הרבה פחות.
יצחק גורביץ: פחות מחצי מזה.
יצחק גורביץ: כמובן שיש סוגיות של סטנדרטים וכשאתה מדבר על המרכז אתה מדבר על בניינים גבוהים של תשתיות שלצורך העניין הן מאוד יקרות.
יצחק גורביץ: מעליות ל-20 קומות או לקומה רביעית, זה לא אותו דבר.
יצחק גורביץ: חשוב להבין דבר אחד.
יצחק גורביץ: אם היו יותר עובדים בעבודות הרטובות, היינו מעסיקים פי כמה יותר ישראלים ליותר עבודות.
יצחק גורביץ: כרגע המחסור הוא באותם עובדים בעבודות הרטובות שלא מאפשרים קליטתם של יותר ישראלים.
יצחק גורביץ: ישראלים לא חייבים להיות רק כאלה שהם עובדים בתוך הבניין.
יצחק גורביץ: ישראלים יכולים להיות כאלה שהם גם מובילים, נהגים שמביאים את הציוד ואת החומרים וכולי.
יצחק גורביץ: זאת אומרת, המעגלים הם הרבה יותר רחבים מבחינת האוכלוסייה הישראלית.
יצחק גורביץ: כל בניין כזה שמוקם שלד, מעבר לעובדים יש גם משרדי ניהול, אדריכלים, זאת אומרת יש אוכלוסייה מאוד רחבה של ישראלים שהיתה יכולה להיכנס לשוק אם היו יותר עובדים בעבודות הרטובות.
יצחק גורביץ: וזה לא אחד מתחרה בשני, ההיפך, אחד משלים את השני.
יצחק גורביץ: אני מקבל לא מעט שיחות של קבלנים שזקוקים לעובדים לעבודות הרטובות, ואין אותם.
יעקב כץ: יש פה במחקר שלי שבהכשרה פנים מפעלית לא נראה שהקבלנים עושים מאמצים---
יצחק גורביץ: עושים מאמצים, זה לא נכון, ואחר כך מר אודי ענפי יוכל לצטט, עושים מאמצים ונעשים מאמצים, רק שצריך להבין דבר אחד, להכשיר פועל לטובת עבודת שלד שיוכל לעבוד לבד, זה לא חצי שנה, זה שנתיים לפחות.
יצחק גורביץ: זאת אומרת, אי אפשר לבוא ולהגיד 'עכשיו אנחנו מכשירים פועל תוך חצי שנה'.
יעקב כץ: קורס בפיילוט שהופעל על ידי התאחדות הקבלנים---
יצחק גורביץ: הוא יתייחס לזה, כי הוא מוביל את הפיילוט, הוא בקי מאוד בנתונים והוא יכול לתת גם אינפוטים מתוך דברים שאנחנו חווים כרגע.
יעקב כץ: דבר גם על הכמות הנדרשת להכשרה מדי שנה, כדי שנוכל לא רק לענות על החלפת העובדים, גם אלה מהרשות וגם אלה מחוץ לארץ, מהפיליפינים או מסין, אלא גם על הכמות כדי להשלים את הפער שהוא דיבר עליו, על הגירעון שנוצר.
יעקב כץ: רק מלה אחת, זאת אומרת, כששר השיכון אטיאס מכריז על שחרור עוד 5,000 או 7,000 אין לזה שום תפיסה במציאות, כי אם אין לך פועלים, אתה לא יכול להגשים את זה.
יצחק גורביץ: בדיוק.
יצחק גורביץ: ולא רק זה, שאם יתחילו פרויקטים תשתיתיים מאוד רחבים בדרום, כמו העתקת בסיסי ההדרכה לנגב וכולי, הדבר הזה ישאב בעיקר אוכלוסייה ישראלית, בגלל מגבלות של מי מועסק בתוך שטחים ביטחוניים, לצורך העניין, וזה ישאב את זה מהמרכז ומהצפון ומירושלים, זה לא ישאב ממקום אחר.
יצחק גורביץ: זאת אומרת שצריך להבין שכל אותם הצהרות צריכים אחר כך לגבות אותן בכח אדם מתאים.
יצחק גורביץ: שוב אני אומר, אם יש בסיס של עובדים זרים ועובדים פלשתינאים שיכולים לעשות את העבודות הרטובות, אין בזה שום פסול שישראלים יעבדו ביתר העבודות והם יעבדו.
יצחק גורביץ: כרגע הם לא עובדים כי אנחנו לא יכולים לקלוט אותם, כי אין לנו כיסוי לאותו צורך מיידי של העבודות הרטובות.
יצחק גורביץ: בתוך האוכלוסייה של העובדים הזרים והפלשתינאים צריך לעשות הבחנה גם בהיבט הכלכלי.
יצחק גורביץ: זה חשוב לציין.
יצחק גורביץ: עובד פלשתינאי, מבחינתנו, הוא לא בדיוק כמו עובד זר לצורך העניין, כי גם כשהוא מקבל משכורתו, 90% ממנה חוזרת לכלכלת ישראל, מבחינת ביקושים של צרכים ישראליים, זה יכול להיות חלב תנובה, יכול להיות אֹסם ויכול להיות עוד כל מיני דברים שמיוצרים בישראל.
יצחק גורביץ: זאת אומרת שההסתכלות על עובד פלשתינאי שהוא מוציא את הכסף אל תוך כלכלה אחרת, זה לא נכון.
יצחק גורביץ: הכסף הזה חוזר אל תוך ישראל.
יצחק גורביץ: אני לא מדבר על אולי תועלות נוספות שלא המקום פה לציינן, לכן צריך לעשות את ההבחנה הזו גם.
יצחק גורביץ: זו הסיבה שאנחנו מבקשים את אותה הרחבה של פועלים פלשתינאים, שהיא גם מיידית---
יעקב כץ: אגב, יש רצון של עוד פועלים להגיע מיהודה ושומרון?
יצחק גורביץ: כן, כמובן, לא רק שיש רצון, יש לנו גם הבנות עם גורמים בתוך הרשות הפלשתינאית שהם יכולים לספק את אותם העובדים.
יעקב כץ: בעבר היו באמת יותר עובדים.
יצחק גורביץ: היו 90,000, מתוכם 60,000, עם היתר, בענף הבניין.
יצחק גורביץ: עזה לא רלוונטית לצורך העניין.
יעקב כץ: הרבה עברו לאירופה כי גם שם יש הרבה עבודה.
יצחק גורביץ: אני לא חושב שהם עברו לאירופה, לא נראה לי.
יצחק גורביץ: בכל מקרה הם עובדים שהוכשרו פה, הם מיומנים פה לעבודות בישראל, יש להם תקשורת נכונה עם הקבלנים וכן היינו רוצים לקלוט אותם וכן לאפשר את ההרחבה של אותה מכסה, ושוב, מיד עם אותה הרחבה, אנחנו נוכל לקלוט ישראלים.
יעקב כץ: יש פה אנשים של משרד הביטחון.
יעקב כץ: אתה תוכל להסביר אחר כך בתחום הזה גם.
יצחק גורביץ: זו הסוגיה.
יצחק גורביץ: ביחד עם ההסתדרות, אנחנו מובילים פרויקט משותף להכשרת ישראלים לענף.
יעקב כץ: זה התחיל בפברואר 2009 ואולי נדבר על זה בהמשך, יש לנו זמן ואני רוצה שננתח את זה, אבל אני רוצה רק לסכם את הדברים שלך; אתה אומר שהמעכב באפשרות של השלמת הגירעון של הבתים בבנייה, בגלל שיש כ-40,000 משקי בית חדשים כל שנה, צריכים להיבנות לפחות 40,000 יחידות דיור, אתה אמרת שנבנים בפועל 30,000, אז זה גירעון שהולך ומצטבר, כל שנה עוד 10,000 יחידות דיור.
יעקב כץ: כתוצאה מכך המחירים הולכים ומאמירים לממדים כאלה שאדם נורמלי במה שמרוויחים בישראל, בשקלים ולא בדולרים, לא יהיה מסוגל אפילו לחלום על דירה.
יעקב כץ: דבר שני, אמרת שגם אם נניח השר אטיאס היה מחר משחרר כמות אדירה של דירות לבנייה, עוד לפני שאנחנו מתחילים את הבנייה, הבנייה בפועל היתה לוקחת לפחות 25 חודשים משום שאין לנו כח ואין לנו ידיים עובדות.
יעקב כץ: דבר שלישי, אמרת שכתוצאה מהעובדה שעכשיו תתחיל להיבנות עיר הבה"דים ושכיוון שהיא תוכל להיבנות דווקא על ידי אנשים שהם מורשי ביטחון, כנראה לא יכולים להיכנס שם לא עובדי הרשות וגם לא עובדים זרים שאין להם את האישור הביטחוני, יישאבו ישראלים רבים שהוכשרו ועוד נימצא בגירעון עוד יותר גדול.
יעקב כץ: זאת אומרת שבמדינת ישראל היה צריך לעמוד ראש ממשלה בישראל...
יעקב כץ: אני רוצה לומר לך שהמחירים בירושלים הם לא 3,000 דולר למטר מרובע, במקומות מסוימים, רחביה שהיתה מאחז ב-1927, הוקמה כמאחז, היום במאחז הזה, אני תמיד אומר ליהודים האמריקאים, תיקנו דירות בארץ, כי בעוד כמה שנים זה יהיה כמו רחביה, אבל היום ברחביה זה בין 10,000 דולר ל-15,000 דולר למטר מרובע.
יעקב כץ: בשכונות של המושבה הגרמנית, טלביה, קטמון, זה נע בין 6,000 ל-9,000 דולר למטר מרובע, וכתוצאה מההקפאה כנגד בנייה של יהודים בכל ערי הלוויין, כולל ביישובים הגדולים בית"ר, מעלה אדומים, גבעת זאב וכדומה, ששם ראש הממשלה אסר את הבנייה ליהודים, ליהודים בלבד, אז הביקוש באזור ירושלים הולך וגדל, אז לכן גם היום בגאולה ובמקומות אחרים, במשואה, המחירים עולים ל-4,000 ול-5,000 דולר למטר מרובע.
יעקב כץ: כך זה גם יגדל במקומות אחרים.
יעקב כץ: זאת אומרת שראש ממשלת ישראל היה צריך לקרוא לקבינט שלו, ובמקום להתעסק קצת בטורקיה, להתעסק בפתרון הבעיה של בניית דירות לתושבי מדינת ישראל שכרגע, לפי דבריך, הגירעון רק הולך וגדל ואין סיכוי שהוא ילך ויקטן במצב הנוכחי.
יצחק גורביץ: רק שני דברים נוספים אני מבקש להדגיש.
יצחק גורביץ: המשק הישראלי מסתכל על ענף ההיי-טק כאילו שהוא ענף נטו ישראלי.
יצחק גורביץ: אני רוצה להגיד לך שענף ההיי-טק בלי הטכנולוגיה מחוץ לארץ גם הוא לא חי.
יצחק גורביץ: אני מבקש להתייחס לענף הבנייה אותו דבר.
יצחק גורביץ: זאת אומרת, אם אנחנו רוצים ישראלים שיעסקו בענף הבנייה, אנחנו כנראה צריכים עובדים שהם לא עובדים ישראליים כדי להשלים את הצורך הזה.
יצחק גורביץ: בדיוק כמו בהיי-טק.
יעקב כץ: לכן כינסתי את הוועדה, משום העבודה עברית.
יעקב כץ: אגב, בן גוריון בעלייה השנייה, ב-1903, הנשיא הראשון של מדינת ישראל, בן צבי, כולם היו עובדי בניין.
יעקב כץ: זו היתה גאווה ישראלית, כמו שהיה לימים להגיע ליחידות הטובות בצה"ל.