GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלית לוי: יש החלטה של כבוד שר הפנים, שאומרת שמהמועד שהוא נתן את ההחלטה ועד למועד הדיון בישיבת הממשלה, אני חושבת שזו הישיבה שתהיה ביום הראשון הקרוב או ביום ראשון שאחריו – שבינתיים, עד שתינתן החלטה אחרת, לאור המצב המאוד קשה שמדינת ישראל נמצאת בו מבחינה בטחונית, מקפיאים כרגע את כל בקשות האחמ"ש לגבי אזרחים או תושבים ישראלים, שמבקשים תושבי רשות.
גלית לוי: אבל ההקפאה  הזאת היא הקפאה בת שלושה שבועות, לא יותר, ואני לא מניחה שמשם מתעוררת הבעיה של אותן 30 משפחות, והיא כלפי כולם – גברים, נשים, אזרחים – הקפאה כוללת, עד שהממשלה תתן החלטה איך לטפל בכל בקשות האחמ"ש כסוגיה קשה בכלל.
גלית לוי: לגבי מה שהוא אמר על התאקלמות הילדים והבעייתיות הזאת – לזה אנחנו רק מסכימים, כי זה חלק מהבעיות בסוגיה הזאת, סוגיית האחמ"ש.
סלימאן עזסי: השינוי המדורג התחיל מאז כבוד שר הפנים סויסה.
סלימאן עזסי: אז התחילו להקשות.
גלית לוי: אני רק אבהיר: לפני מספר שנים נתנו לזר שנישא עם ישראלית תושבות קבע באופן מיידי.
גלית לוי: היום יש הליך מדורג, אבל כבר בתחילת ההליך הוא מקבל אשרת-שהייה חוקית בישראל.
גלית לוי: ברגע שמאושרת הבקשה – הוא מקבל אשרה נפרדת.
גלית לוי: אני מוכנה לבדוק את המקרים האלה, כי באופן עקרוני לא אמורה לקחת יותר מחצי-שנה או שנה בדיקה של בקשת אחמ"ש עד להחלטה אם מאשרים אותה או מסרבים אותה.
גלית לוי: מהרגע שמאשרים אותה, בן הזוג הזר מקבל אשרת-שהייה חוקית בישראל מכל סוג שהוא.
גלית לוי: הוא לא בלתי-חוקי פה.
עופר מיטל: אני לא רוצה להתייחס למה שנאמר פה על אישורי אחמ"ש, אבל הסוגיה של עובדים שזולגים לישראל מוכרת.
עופר מיטל: ההתרים שהיום ניתנים, וגם בתקופת גאות ושפל, זה מתי מעט.
עופר מיטל: אם המספרים לפני גאות ושפל מדברים על 20,000 התרים בתוקף – היום מדברים על בודדים, ובגאות ושפל מדברים על אלפים.
עופר מיטל: המצב היום, שהוא שכל עובד וכל אדם באשר הוא לוקח את עצמו ועובר באופן חופשי לישראל.
עופר מיטל: אין כמעט שום משמעות להתרים שאנחנו נותנים להם, כי למעט ישובים ישראלים בתוך יהודה ושומרון, שבדרך כלל מגודרים ובשביל להיכנס אליהם צריך לעבור שמירה – אין מסביב לישובים בישראל גדרות, והם חוצים ונכנסים באופן חופשי.
עופר מיטל: כלומר, ההתרים  שאנחנו נותנים זה לאנשים שבדקנו, ואנחנו יכולים להגיד שהסיכוי שהאנשים האלה יהיו מפגעים או יעשו בעיה בטחונית או פלילית הם נמוכים.
עופר מיטל: אבל לנו, כמינהל אזרחי, אין יכולת לאמוד כמה שוהים באופן בלתי חוקי.
עופר מיטל: הכל זה הערכות.
עופר מיטל: המספרים שציינתי לגבי השוהים הבלתי-חוקיים הם הערכות של הפלשתינים.
עופר מיטל: זה סקר פלשתיני שעשו.
עופר מיטל: הסקר הזה אומר, שבתקופת גאות ושפל היו בין 35,000-30,000 עובדים בלתי-חוקיים בישראל.
עופר מיטל: כלומר, גם הפלשתינים מכירים במספרים האלה.
עופר מיטל: היום, בתקופה האחרונה, הם מדברים על בין 15,000-10,000, וזה סקר פלשתיני.
עופר מיטל: אנחנו גם מאשרים את זה, כי יש לנו תחושה שהם יודעים טוב מאוד מי לא עובד אצלם, כי מי שלא עובד אצלם צועק שם, והם יודעים.
עופר מיטל: לנו, למינהל האזרחי ולצבא, אין יכולת לעקוב אחרי כל אחד.
עופר מיטל: אין אפשרות לעצור עובדי שטחים, בגלל הגישה הנוחה והקלה יחסית לישראל, אבל לעומת זאת – עובדים זרים שבאמת באים במטוסים – זה משהו שכן אפשר לשים עליו את היד.
עופר מיטל: מבחינתנו אנחנו עובדים בכפוף להחלטות הממשלה, ולא זזים ימינה או שמאלה.
עופר מיטל: אין התרים שלא על פי הנוהל הרגיל.
עופר מיטל: אין מצב שאנחנו נותנים התרים בגלל שמישהו מכיר מישהו.
עופר מיטל: גם שמעתי מישהו אומר 'תשמע, הוא עבד אצלו בעבר…'.
עופר מיטל: אין דבר כזה.
עופר מיטל: כדי לחדד את הנקודה אגיד, שבתוך המינהל האזרחי, עובדים פלשתינים לא נכנסים היום!
עופר מיטל: הם עבדו שנים, אנחנו משלמים להם משכורות, והם יושבים בבית.
עופר מיטל: המצב הזה נשמע לא הגיוני, אבל זה עקב המצב הבטחוני והסיכון שעלול להתפתח, כי בערב הם ישן ברמאללה!
עופר מיטל: זה נמשך כבר כמה חודשים.
חגי הרצל: הוא לא הגיע עם הנתונים, אבל מה שהעלה ראש המועצה – איחוד המשפחות – זה הדבר הכי מעיק.
חגי הרצל: הוא לא דיבר על התופעה של השהייה הבלתי חוקית, שהוא טוען שהיא כמעט ואינה קיימת אצלו בכפר.
איוב קרא: הוא מדבר על המועקה שלו – על הסמים, הפשע, האלימות והילדים.
חגי הרצל: נושא הדיון הוא אכיפה של שוהים בלתי-חוקיים במגזר הערבי.
חגי הרצל: אתה העלית את הסוגיה שמבחינתך נראית הכי לוחצת, וגם הנציגה של משרד-הפנים נתנה תשובה מסוימת.
חגי הרצל: מסתבר שאולי הבקשות סורבו, וזאת הסיבה שהם לא הורשו להיכנס, אבל לגבי אכיפה של שהייה בלתי-חוקית – הנושא הזה עלה מדרגה במשרד ובמשטרה.
חגי הרצל: זה לא סוד שהנושא הזה מקבל עדיפות רבה מאוד באכיפה של משטרת ישראל.
חגי הרצל: היא עושה את זה גם באופן עצמאי וגם יחד עם משרד העבודה, והראייה הכי טובה, היא שביקרנו בכלא תל-מונד – כלא שמייד איך שהוא נפתח התמלא עד אפס מקום; שני שליש מאלה ששוהים שם שפוטים על עבירת-שהייה בלתי-חוקית, כאשר גם מי שעובר תהליך של אכיפה ושיפוט זה אחד שכבר עבר את העבירה של שהייה בלתי-חוקית מספר פעמים ומוגש נגדו כתב אישום.
חגי הרצל: זו עבירה שיש לה גם מרכיב בטחוני, זה עד שנתיים מאסר, ולכן אני חושב שאם התופעה קיימת – היא קימת בעיקר באזורים של ישובי קו התפר – מזרח ירושלים, כפר בארה, ואדי עארה, וכל הכפרים האלה בגלל הנגישות הגדולה יחסית שבה ניתן לחדור אל תוך מדינת ישראל ולעבוד.
חגי הרצל: צריך לזכור, שהרוב שמגיעים מגיעים ללא פת לחם, והבעיה שלנו זה למצוא את המפגע הבודד.
חגי הרצל: כמו שנאמר כאן, אין כמעט אישורים לאף פלשתינאי לעבוד בתחומי מדינת ישראל.
חגי הרצל: לכן, כל מי שנמצא היום בתחומי מדינת ישראל הוא שוהה בלתי חוקי, ומערכת אכיפת החוק פועלת בהתאם, ועושה את המקסימום.
חגי הרצל: הוגשו גם כתבי אישום כנגד מעסיקים, מלינים ומסיעים – שהם שלושת מחוללי הפשיעה העיקריים, שיוצרים את אותה הפשיעה שגורמת לאותם פלשתינאים לבוא באופן בלתי-חוקי.
אפרים כהן: אני מצטרף למה ששמעתי.
אפרים כהן: אני ביקרתי בכמה כפרים, יש שם מתח לא פשוט.
אפרים כהן: ניסינו לבדוק את העניין הזה, אבל לא תמיד היה שיתוף פעולה.
איוב קרא: הדיווח של ציפי הוא לדעתי לא הגיוני, כי לדבריה נעצרו 335 עובדי שטחים מתחילת השנה,
ציפי שנקמן: אני שוב מדגישה, שכל עובד אנחנו בודקים מול המינהל האזרחי, וזה נתון שמשתנה מחודש לחודש.
איוב קרא: מתחילת ינואר, לדעתי, לא היה כמעט שינוי.
איוב קרא: אי אפשר היה להיכנס לישראל.
ציפי שנקמן: אני גם לא בטוחה שהנתון הזה נכון, כי בתקופות מסוימות של סגר, לפני האינתיפאדה האחרונה, ראינו כמויות אדירות של עובדים בלתי-חוקיים.
ציפי שנקמן: היום לא רואים את זה.
איוב קרא: מהנתונים שלך לומדים, שיש לאנשים אישורים מזויפים.
ציפי שנקמן: תראה, יכול להיות גם שמתוך 330 העובדים – המשטרה מחליטה לא לעצור את כולם, מסיבות שלה.
איוב קרא: אני מציע שלאור הנתונים שהועלו פה, אתם תוכל, סלימאן, לקחת על עצמך – לערוך ביקור, להיפגש עם המשפחות והילדים, כדי להעלות את זה לסדר היום.
איוב קרא: צריך לפתור את זה, כי מצד אחד זאת סוגיה מאוד אנושית, ומצד אחר – סוגיה בטחונית.
איוב קרא: זה לא פשוט, וגם סוגיה חברתית, שיכולה להשליך על עתיד מדינת ישראל, ואזרחים ערבים כיהודים – מבחינה כלכלית, רווחתית.
איוב קרא: מי שבורח מלפתור בעיה – ממיט אסון על האזור שלו ועל הכפר שלו.
איוב קרא: הוזמנו לכאן אנשים, וחלק מהם לא הגיע, כי הם לא רוצים לעמוד במבוכה.
איוב קרא: זה אבסורד, והתופעה הזאת מפריעה וכואבת להרבה אנשים.
סלימאו עזסי: אי אפשר להסתיר עובדות; בכפר ישנם דברים שאינם בסדר, ונציגה של משרד העבודה והרווחה יכולה להועיל ולעזור לנו ליישם את הדו"ח של חקר הצרכים שעשה המחוז.
איוב קרא: בבקשה תעבירו לנו את הנתונים, כי אנחנו לא רוצים להגיע למצב של פרדוקס בסוגיה כל כך רגישה, ולקונפליקט מיותר בין אזרחים ותיקים לבין אנשים שנתפסים בשוליים של הישובים, ומכרסמים בהם.
איוב קרא: אני מעריך שיהיה מצב שהנושא הזה יעלה על סדר היום, אבל אנשים בהתחלה תמיד נרתעים לדבר – בגלל 'מה יגידו אחרים'.
איוב קרא: חייבים לדבר.
אפרים כהן: זאת באמת בעיה.
אפרים כהן: בהתחלה זה מועלה 'למעלה', אבל אנחנו צריכים לחקור את הנושא הזה מקרוב, ולהעלות אותו לסדר היום.
איוב קרא: אני שומע מה לוחשים לי לאוזן ראשי מועצות וראשי ערים.
איוב קרא: מצד אחר, המשטרה ומשרד העבודה צריכים לתת יותר 'פוש' למאבק בעניין הזה.
איוב קרא: יש הרבה התרעות בטחוניות בישובים הללו.
איוב קרא: בחודש האחרון הייתי עד להרבה התרעות בכפרים הללו, וזאת גם סוגיה בטחונית ורווחתית, שיכולה להשליך על עתיד ישראל.
איוב קרא: הבעיה קיימת כל הזמן.
איוב קרא: אחרי ששמעתי את ההתרעות אמרתי לראש הממשלה שהעובדה שעוצרים הרבה לא נותנת את התשובה לשהייה הבלתי-חוקית.
איוב קרא: גם עוד מאה בתי-כלא יכולים להתמלא, אבל זה לא הפתרון.
איוב קרא: צריך לפתור את זה בצורה אחרת; ללכת אל המעסיקים, כדי שכמה יותר מהם יהיו בבית סוהר.
איוב קרא: צריך לתת יותר 'פוש' על המעסיקים ושלושת הממי"ם.
איוב קרא: זה מה שירתיע.
איוב קרא: הרי לעצור אנשים – יש מאות אלפים.
ציפי שנקמן: אני רוצה להעיר, שהמשטרה מגישה כתבי אישום גם כנגד המעסיק, ואני יודעת שכמה גם נעצרו.
איוב קרא: יש החמרה, אבל זה לא מספיק, לדעתי.
אפרים כהן: כן, אבל המשטרה עשתה זה דבר גדול מאוד, כי בהתחלה בכלל לא היו מעצרים למעסיקים.
אפרים כהן: זה תקדים, והשפיע על המעסיקים הישראלים!
איוב קרא: חברים, תודה רבה.
איוב קרא: נהיה בקשר.
איוב קרא: ------------------
איוב קרא: שלום רב.
איוב קרא: אני רוצה לברך את כל מי שהגיע לישיבה, שבעיניי עוסקת באחת הסוגיות הקשות שיש להתמודד איתן.
איוב קרא: אנחנו רוצים לשמוע ממשרדי הממשלה ולהשמיע לנציגי הקבלנים, החקלאים והמעסיקים כיצד מתמודדים עם בעיית הנטישה של העובדים הזרים, שמגיעים בצורה חוקית, והופכים להיות לא-חוקיים, גם אם יש להם אשרות.
איוב קרא: כמובן שעובד שמגיע לחברת בנייה או לחקלאי, זה היינו הך, ובעצם נטישתו הוא הופך להיות לא-חוקי.
איוב קרא: זה שיש לו אישור לא ופך אותו לחוקי.
איוב קרא: התופעה הזאת מדאיגה, ומדינת ישראל ממוקמת במקום הראשון בין מדינות עם שוהים לא-חוקיים.
איוב קרא: זו מעמסה כבדה מאוד על החברה בישראל, הרגשה נוראה – שצריך לטפל במאות אנשים בצורה לא-חוקית, ובפועל גם משליכה על משפחותיהם.
איוב קרא: אם הם מקימים כאן משפחה, אין חשיבות לסטטוס שבו הם שוהים, וזה עוד עול כספי כבד על המדינה.
איוב קרא: אנחנו רוצים לדון על הקונספציה הזאת.
איוב קרא: דיברתי על זה אתמול על ראש הממשלה.
איוב קרא: פתחתי את הדיון של סיעת הליכוד בדברים הללו.
איוב קרא: לדעתי, מצד אחד הקבלנים צודקים, אך מצד שני – מדינת ישראל אינה מסוגלת להתמודד כרגע עם הסוגיה הזאת.
איוב קרא: אנחנו דנים פה כדי למזער את התופעה הזאת, והייתי רוצה לשמוע בפרוטרוט מציפי – מה אתם מתכוונים לעשות ומה אפשר לחדש לקבלנים.
איוב קרא: כרגע יש סגירת-שמים, ומה שעומד על הפרק זה איך להוציא את הלא-חוקיים מפה.
איוב קרא: לא מדובר רק בפלסטינים, אלא גם בעוד עובדים זרים – מסין, מרומניה, מתורכיה ומעוד ארצות כאלה.
איוב קרא: הייתי רוצה לשמוע פרטים על הסוגיה הזאת.
איוב קרא: תחילה אתן לנציגי הקבלנים והחקלאים להגיד את דבריהם.
יהודה שגב: אנחנו נמצאים באחת מהנקודות הקריטיות בנתיב העבודה בענף הבנייה והתשתית במדינת ישראל.
יהודה שגב: השמים סגורים מהראשון בנובמבר, ואין אפשרות להביא עובדים זרים.
יהודה שגב: הקף הצרכים שלנו נמצא לקראת סיכום עם משרד העבודה והרווחה.
יהודה שגב: הבעיה שמציקה מאוד כרגע היא הקף הברחנים.
יהודה שגב: היום כמות הברחנים מגיעה לשיעורים של בין 30% ל- 50% של עובדים זרים שנוטשים את מקום העבודה שלהם, תלוי באזור ובקבלן.
יהודה שגב: חלק גדול מהם לא ממשיך לעבוד בענף הבנייה, והולך לעבוד אצל קבלנים לא רשומים, שאין להם אישור להעסיק עובדים זרים.
יהודה שגב: נגרמים לענף ולקבלנים נזקים בהיקף של מיליוני שקלים כתוצאה ממחסור בכוח עבודה, ונוצרים פיגורים.
יהודה שגב: בסופו של דבר, הקבלן רוצה שיהיו לו עובדים בכמות המספקת, כדי שיוכל לבנות, לעמוד בלוח הזמנים, ולתת מבנה באיכות הנדרשת.
יהודה שגב: אין היום בידי מי שמשתמשים בעובדים שום כלי שמאפשר לנו לטפל בתופעה, ואנחנו חושבים שרק בכוחות משותפים של משרד העבודה, משרד הפנים ושינוי בחקיקה אפשר יהיה לטפל בתופעה הזאת.
יהודה שגב: אם לא נטפל בה היא תלך ותורחב.
יהודה שגב: צריך למצוא את הדרך ליצור הרתעה כנגד העובד שנוטש את מעבידו, שלא יהיה כדאי לו לעזוב את המעביד, ובמידה והמעביד מצא את אותו עובד – שתהיה בידיו היכולת להביא אותו לגורמים המוסמכים ולדאוג לכך שהוא יעזוב את הארץ.
יהודה שגב: היום אנחנו חסרי-אונים.
יהודה שגב: אני מבקש שתשמע ממספר קבלנים שלנו איך הדברים מתנהלים מהשטח.
אבי אהרנסון: בחברה שלנו יש מספר רב של ויזות – 1,400 ויותר.
אבי אהרנסון: בערך 40% מהם ברחו, למרות שאנחנו מקפידים לתת את כל התנאים לעובדים.
דן אורנשטיין: אדוני היו"ר, בכל הדיונים של הועדה הזאת אני מחיתי נגד המלה לברוח, כי השימוש במילה הזאת אומר שגם עובדים זרים, שאינם אזרחים - - -
איוב קרא: בסדר, נקרא להם נוטשים.
אבי אהרנסון: בערך 40% מהעובדים נוטשים.
אבי אהרנסון: הסיבה לכך היא שיש חוסר בעובדים בענף הבניין באופן כללי, וחוסר בעובדים הזרים במקצועות הרטובים באופן פרטי.
אבי אהרנסון: יש יותר מ- 120,000 עובדים, ובשטח - למעלה מ- 200,000 עובדים בענף הבניין.
אבי אהרנסון: הפלח של העובדים הזרים הוא קטן ביותר, ומדובר רק בעבודות רטובות, שמשום-מה, לא יהודים, לא ערבים ולא דרוזים רוצים לעבוד בזה.
אבי אהרנסון: כולנו התקדמנו בחמישים השנים באחרונות, והילדים שלנו לא רוצים לעבוד בעבודות רטובות.
אבי אהרנסון: הם עדיין חשמלאים ונגרים, אך לא עובדים בבטונים.
אבי אהרנסון: זאת עובדה.
אבי אהרנסון: אנחנו חסרי-עובדים, ולכן יש תופעות של תשלומי יתר, כדי לקבל את העובדים המעטים שיש.
אבי אהרנסון: לקבלן לא מוסדר יש יתרון יחסי: הוא לא משלם את תנאים סוציאליים ואת כל ההוצאות להבאת העובד, כשלעיתים מדובר באלפי דולרים לעובד.
אבי אהרנסון: הוא מקבל על ידי קליטת-נוטש חינם ללא מאמץ, ומשלם להם 7-6 דולר לשעה.
אבי אהרנסון: זה גם הסכום שעולה לי, אבל כשאני משלם את הסכום הזה, העובד מקבל רק 3-2 דולר לשעה; את כל היתר מקבל הבודק הרפואי ברומניה או העסקן שהביא אותו, ביטוח לאומי וכן הלאה.
אבי אהרנסון: אנחנו לא יכולים להתחרות עם הלא-חוקיים מבחינה כלכלית.
אבי אהרנסון: למרות שעקרונית אני חושב שזו מלחמה בטחנות-רוח - לנסות להתגבר על חוסר אמיתי על ידי חקיקה ואכיפה - ברור שהמצב האיום הוא מעבר להפקר, ובלתי נסבל.
אבי אהרנסון: יש כמה מקרים שחברות כוח האדם דיווחו למשרד הפנים ולמשטרה על נוטשים וציינו את שמם, מקום מגוריהם ומעסיקם הנוכחי, אך לא קרה עם זה כלום.
אבי אהרנסון: היו לפחות שני מקרים שאני מכיר; באחד המקרים הצלחנו להביא את העובדים לשוטרת של מבקר הגבולות בנתב"ג.
אבי אהרנסון: העובדים אמרו לה שהם לא רוצים לנסוע, והיא שחררה אותם.
אבי אהרנסון: היה מקרה אחר; האיש שהביא אותם לשטח נעצר, והעובדים השתחררו.
אבי אהרנסון: זה מרתיע ולא בריא.
אבי אהרנסון: ככל שזה פחות חוקי, כך העוסקים בזה הם יותר אלימים ומפחידים, ולא בא לי להילחם עם העולם התחתון בשביל הכבוד הזה.
אבי אהרנסון: אני חושב ששאלת העקיפה היא אמנם משנית לעצם החוסר בויזות, אבל למען הנקיון הציבורי – זה חייב להתנהל כמו שצריך.
אבי אהרנסון: אם זה לא חוקי, צריך לפנות לנוטשים ולדואג שהם יוכשרו או יוצאו מהארץ.
יאיר יצחקי: אני מנסה לחשוב על ראייה מפוכחת וריאלית של משרדי הממשלה דווקא.
יאיר יצחקי: לגבי עובדות אין ויכוח; מספר העובדים הבלתי-חוקיים, וזאת עובדה שהם בלתי-חוקיים, הוא בין 150,000   ל- 200,000, ואלה הם שמתקשרים למצב שוק העבודה בישראל ושוק האבטלה.
יאיר יצחקי: הם עובדים בכל אותן תעסוקות שיכולות לקלוט עובדים ישראלים.
יאיר יצחקי: השלטון צריך להיות מודאג מאלה, ולא מ- 45 של עובדי הבנייה, שהיום עובדים על פיגומים, ונכון להיום אין להם תחליף מלא של ישראלים.
יאיר יצחקי: נדמה לי שמשרדי הממשלה מסכימים לזה.
יאיר יצחקי: אם משרד העבודה הולך לתת לקבלנים סכום מסוים, הוא מכיר בזה שאין לו תחליף לענף הבנייה.
יאיר יצחקי: ענף הבנייה, לפחות "סולל בונה", ואני אומר את זה בזהירות רבה, בקושי מחזיק את הראש מעל המים.
יאיר יצחקי: החברה הזאת, שהיא הגדולה ביותר לבנייה בישראל, עשויה לקרוס מבחינה כלכלית משום שאין לה עם מי לבצע את העבודות שהיא התחייבה אליהן.
יאיר יצחקי: מדובר בשני מיליארד שקל בשנה.
יאיר יצחקי: לאורך השנים, אף אחד לא טיפל בזה ברצינות – לא משרד העבודה ולא המשטרה; עובדה היא, שהאנשים האלה לא מורתעים, ועובדה שיש דינמיקה של עוזבים לטובת השוק החופשי, ומי שעובד מסודר וכחוק לא מסוגל להחזיק אותם.
יאיר יצחקי: אצלי בחברה, הכמות, שהיא כבר יותר מאלף איש, הולכת וגדלה, כי המציאות היא כלכלית לחלוטין: הם מקבלים שם יותר.
יאיר יצחקי: כקבלן אני לא יכול לעשות כלום, ואף אחד לא עושה משהו בצורה שמרתיעה את ה- 150,000.
יאיר יצחקי: אין להם שום בעיה עם שלטונות המדינה.
יאיר יצחקי: מול העניין הזה יש שלוש דרכי פעולה אפשריות; מדינת ישראל יכולה להחליט שאין יותר עובדים זרים.
יאיר יצחקי: זה לא מעשי במציאות שלנו, אבל זאת אפשרות.
יאיר יצחקי: אפשרות שנייה היא לעשות ויזה אישית.
יאיר יצחקי: החברות יתחרו ביניהן, והעובד יחליט עבור מי לעבוד.
יאיר יצחקי: גם זה בסדר, אבל אז המדינה צריכה לוודא שהעובד הזה עובד רק בתחום הבנייה, החקלאות או הסיוד.
יאיר יצחקי: אפשרות שלישית היא לעבוד במצב הקיים, כשמקציבים מספר ויזות מסוים, ואם עובד עוזב – או לתת אפשרות להביא עובד אחר, או לטפל בו.
יאיר יצחקי: לדעתי, לא מעשי להוציא 150,000 מישראל.
יאיר יצחקי: קשה להחזיר את המצב לקדמותו.
יאיר יצחקי: יהיו בעיות עם ממשלות שונות, מדינות רבות לא יסכימו לקבל אותם, ולישראל אין כסף להטיס אותם.
יאיר יצחקי: לגבי אכיפה: לפני חצי שנה החל גל של אכיפה, ועשרות ברחנים חזרו אלינו, כי הם פחדו.
יאיר יצחקי: אני שמחתי מאוד, והעוזבים חזרו למקומות שמדינת ישראל התכוונה שהם יהיו בהם.
יאיר יצחקי: אם תתחיל מעט אכיפה, אני כבר מתחייב להחזיר את כל אלף הברחנים שלי לעבודה ב"סולל בונה", על סמך כל התנאים שהמדינה תקבע לי.
יאיר יצחקי: אבל הם צריכים להבין שזאת האלטרנטיבה היחידה שלהם.
יאיר יצחקי: הם יבואו לעבוד אצלי, וכשהויזה שלהם תיגמר, אתחייב להטיס אותם על חשבוני לחו"ל.
יאיר יצחקי: זה לא בשמיים, ואם קצת יעוררו את העניין, יפנו לסינים ולרומנים ויגידו להם לבוא ללשכות התעסוקה או לפנות לקבלנים, הם יקלטו.
יאיר יצחקי: צריך לעשות החלטה, והיא עומדת באינטרסים של משרד העבודה, משרד הפנים ואלה שלנו בתור גורם מעוניין ומקצועי.
יאיר יצחקי: כך אפשר להתקדם.
יאיר יצחקי: אחרת, המספרים יגדלו, וענף הבנייה יקרוס.
יאיר יצחקי: קבלן שצריך לגמור התחייבות ב- 3 או 5 מיליון דולר, ויודע שאם הוא לא יסיים אותו עד תאריך מסוים הוא יפשוט רגל, כי יצטרך לשלם קנסות, יעבוד, ולא משנה באיזו דרך.
יאיר יצחקי: מה שקורה הוא, שהקבלנים החוקיים הופכים להיות עבריינים.
יאיר יצחקי: אני הקמתי חברה, והיום אומרים לי שאני פראייר.
יאיר יצחקי: אין לי מה לענות כנגד זה.
יאיר יצחקי: אם לא ייעשה משהו בנידון – אתם הופכים את הקבלנים לעבריינים, מלמדים את הסינים והרומנים, שבאים ממדינות ישרות, שהכללים פה שונים, ואתם גורמים לכך ששוק העבודה בישראל מתקלקל.
יאיר יצחקי: הפיליפיניות הן שמביאות את הילדים לגן של הבן שלי, ושם נעוצה הביעה של העובדים הזרים בישראל, ולא מי שנמצא על הפיגומים.
יאיר יצחקי: אם זה לא יטופל העסק ידרדר, וזה בידיים שלכם לעצור את זה.
יאיר ביטון: אני קבלן-בניין מירושלים.
יאיר ביטון: לפני יותר משנה היו לי פועלים סיניים, שהסתיימה ההתקשרות בינינו.
יאיר ביטון: רכשתי 46 כרטיסי טיסה, נסעתי לשטח באוטובוס עם מאבטחים ששכרתי, נתתי להם את כרטיסי הטיסה עם השכר שלהם, ובשדה התעופה כמעט עצרו אותי.
יאיר ביטון: שאלו אותי אם אני מבריח אנשים מהארץ, אמרו לי שאין לי סמכות לעשות דבר כזה, וחייבו אותי לשחרר אותם, או שיעצרו אותי.
יאיר ביטון: זו דוגמה אישית.
יאיר ביטון: כלומר, הבעיה היא לא אצל הקבלנים, אלא בעיה של קבלת החלטות ברמה של חקיקה.
יאיר ביטון: נותנים לנו להיות עבריינים.
יאיר ביטון: אנחנו בעלי האשרות, והם עובדים במקומות אחרים עם האשרות שלנו.
יאיר ביטון: אנחנו צריכים את העובדים האלה על הפיגומים, בין אם הם ברחנים או לא.
איוב קרא: מה קורה עם הסינים שמשלמים הון עתק כדי לבוא לעבוד פה, ואז לא מקבלים אותם?
יהודה שגב: על פי הבדיקה שלנו והנתונים על מי שקיבל עובדים זרים, יש ברשימות אנשים שהביאו עובדים זרים, שלא רשומים כקבלנים.
יהודה שגב: זה שמדביקים את העניין הזה לקבלנים זה לא נכון, כי הוכחתי שגורמים מסוימים, שאינם קבלנים, קיבלו הקצאות.
אברהם רביץ: אני לא מבין את העניין של הסינים.
אברהם רביץ: סינים לא יכולים גם עשרה דולר, כי אין להם.
אברהם רביץ: הם בסך הכל חותמים על חתיכת נייר שהם מתחייבים לשלם סכום מסוים, אך הם לא משלמים גרוש.
אברהם רביץ: אצלנו הם התחייבו לשלם סכום מסוים לחברה.
אברהם רביץ: הם בורחים מאותו קבלן או חקלאי, וכך יש להם את כל הכסף ביד.
אברהם רביץ: זאת השיטה, ואחר-כך הם מספרים סיפורים לכל העולם.
אורי חיון: יש רק פתרון אחד לכל הבעיות שהקבלנים והחקלאים מתארים, לבעיות שיש עכשיו ושיהיו בעתיד; להביא עובדים בלי מגבלה לפי הצורך.
אורי חיון: ברגע שיהיה כזה דבר, יהיה פה רק מספר העובדים שצריך, לא יפתח שוק שחור, ולא יהיה עניין לעובד לעבור מאחד לשני.
אורי חיון: לדעתי, בגלל זה גם יהיו פחות עובדים זרים במדינה, כי כשיש מחסור מתפתח שוק שחור, ויש מוטיבציה לברוח.
איוב קרא: אבל אז לא ישאר ענף בישראל שלא יכנסו אליו עובדים זרים.
אורי חיון: זה לא מדויק, כי לממשלה אין פתרון לתת, לפחות לסקטור החקלאי.
אורי חיון: זאת ההחלטה שצריכה להתקבל, כי למשטרה אין מספיק כוח אדם לאכוף להתמודד עם הבעיות אלה.
אורי חיון: האנשים שבאים מהמדינות האלה רואים שפה זאת אמריקה האמיתית.
יוסי אונגר: אנחנו דשים די הרבה זמן בנושא, והתוצאות הן הפוכות.
יוסי אונגר: במקום לייצא 13 מיליון תיבות העונה, ייצאנו רק 9 מיליון תיבות, כשהשוק היה אחד הטובים ביותר מבחינתנו בשש שנים האחרונות.
יוסי אונגר: המחירים היו גבוהים, ולא היינו מסוגלים לספק את הסחורה.
יוסי אונגר: תחשבו כמה מיליונים אנחנו, המגדלים, הפסדנו.
יוסי אונגר: עד היום מעולם לא קטפו בחודש מאי, וזאת שנה ראשונה שבחודש מאי עוד קוטפים.
יוסי אונגר: אנחנו מנהלים משא ומתן עם משרד העבודה, הממשלה מחליטה החלטות בנושא החקלאות, בית המשפט פסק נגדם, והם לא ישמו.
יוסי אונגר: לאורך כל המסלול יושב שר, ומצפצף על כולם באצבע נחושה.
יוסי אונגר: איפה הרצל קץ'?
יוסי אונגר: הוא לא היה פה אף פעם!
יוסי אונגר: משרד העבודה נכשל.
יוסי אונגר: המדיניות של שר העבודה, שלא מבצע את החלטות הממשלה, רק מחריפה את המצב.
יוסי אונגר: בהתחלה תופעת הברחנים היתה רק אצלנו, ולא היתה אצל הקבלנים.
יוסי אונגר: זה כדור שלג.
יוסי אונגר: לסיכום, לדעתי, צריך לדרוש להעביר את כל נושא העובדים הזרים למשרד אחר.
יוסי אונגר: זה בסמכות הוועדה, יהווה איום מאוד רציני, ואולי שר העבודה יתחיל ליישם את החלטות הממשלה.
יוסי אונגר: היום בחקלאות אין ויכוח, וגם משרד העבודה מסכים, שכ- 6,000-5,000 עובדים פחות נמצאים בחקלאות ממה שהממשלה החליטה שיהיו.
יוסי אונגר: צריך להוציא את הנושא הזה ממשרד העבודה, אולי למשרד התשתיות.
יוסי אונגר: אולי עצם האיום יתחיל להזיז אותם.
גלעד ליבני: הנושא הזה של הברחנים מגיע אלינו כתוצאה מהחוסר בשוק.
גלעד ליבני: נוצרת בעיה, שנראה שהגופים הרלוונטים מעודדים את הבריחה, בזה שיכשירו אותם.
גלעד ליבני: כמו שהקבלנים אמרו, צריך לצאת נגד זה.
גלעד ליבני: אם מעסיק שברח רוצה להכשיר את עצמו הוא חייב לחזר לזה שהוא עסק אצלו.
גלעד ליבני: אין עוד אפשרויות.
גלעד ליבני: אחרת יהיה כאוס אמיתי בחקלאות ואצל הקבלנים.
יהודה שגב: שתי הצעות פרקטיות; דיברו פה על טענות כלפי המשרדים השונים, אך אם רוצים לטפל בעניין הזה בצורה רצינית, צריך להקים משטרת הגירה כמו שיש בכל מדינה אירופית.
יהודה שגב: למשטרת ההגירה צריך להיות תקציב נפרד ושוטרים נפרדים.
יהודה שגב: זה צריך להיות משהו אחר לגמרי.
יהודה שגב: הדבר השני; תופעת הברחנות בענף הבנייה הכפילה את עצמה בחודשיים האחרונים, כתוצאה מכך שאסרו עלינו לבצע ניודים בין קבלנים שיש להם אשרות וויזות.
יהודה שגב: העניין הזה גרם לכך שיותר ויותר אנשים נטשו, והלכו לעבוד במקומות אחרים.
יהודה שגב: חייבים לחזור לנוהל שקבע משרד העבודה הקודם, שמאפשר לקבלנים לנייד עובדים בינם לבין עצמם.
יהודה שגב: ניוד הוא נוהל פנימי שמאפשר לקבלן שיש לו ויזות להעביר באופן זמני, לתקופה של חודשיים עם הארכה של חודשיים נוספים, להעביר לקבלן אחר, שיש לו ויזה.
יהודה שגב: אנחנו תומכים בעניין בתנאי שתהיה רשות הגירה או משטרת הגירה, ושתהיה אכיפה כמו שצריך.
שאול גרסיה: רציתי לציין את הנסיון לגרוש של עובדים, שהוא בניגוד לחוק.
שאול גרסיה: אתם כנראה לא מבינים את זה.
שאול גרסיה: אנשים פה רואים בעובדים חפצים או כלי בידיהם, אבל לעובדים מותר לעזוב מקום עבודה אם הם רוצים, כמו שלכם מותר, ולכן המושג  'בורחים' הוא לא רלוונטי.
שאול גרסיה: הם לא כלבים, אלא בני אדם.
שאול גרסיה: אדם יכול לעזוב מקום עבודה אם הוא רוצה.
שאול גרסיה: אנחנו מחשיבים את עצמנו חברה ליברלית, וצריך להבין שלאנשים יש חופש תנועה.
איוב קרא: כן, אבל הם הובאו לפה כדי לעבוד במקום מסוים בחברה מסוימת.
שאול גרסיה: זה עדיין לא הופך אותם לחיות.
שאול גרסיה: בכל הקשור לויזות, אסור לקחת ויזות של עובד, אבל זה נעשה באופן גורף כמעט על ידי כל החברות, כולל "סולל בונה".
יאיר יצחקי: אני לא לוקח!
שאול גרסיה: גם שכר-מינימום זה חלק מהחוק.
יאיר יצחקי: אני מודיע ומצהיר, אנחנו משלמים רק לפי החוק.
יאיר יצחקי: בעניין הדרכונים – תראה את הפרדוקס; אנחנו מחזיקים דרכונים ב"סולל בונה".
יאיר יצחקי: מי שמחזיקות בדרכונים הן חברות סיניות ממשלתיות.
יאיר יצחקי: אני הגשתי תלונה במשטרה נגד החברות האלה, ושם דבר לא נעשה בקשר לזה.
יאיר יצחקי: השגרירות הסינית באה למשטרת ראשון לציון, ואמרה שזה רכוש של סין.
יאיר יצחקי: שום דבר לא נעשה!
שאול גרסיה: אני מציע לקבלנים, שאם אתם לא רוצים לעבור על החוק – תשלמו טוב.
שאול גרסיה: אני בטוח שאף עובד לא יעזוב מקום עבודה שמשלם לו טוב.
שאול גרסיה: הסדרת עניין הכבילה נחוץ כדי להסדיר את העניין הזה.
מיכל פינצ'וק: אני אמשיך ממה שהוא אמר בהצעה אופרטיבית.
מיכל פינצ'וק: למעשה, כל מה שהוצג פה זה הפן השני של הסדר הכבילה.
מיכל פינצ'וק: הסדר הכבילה כובל את העובד למעסיק ואת המעסיק לעובד.
מיכל פינצ'וק: כל הבעיות האלה יכולות להיפתר על ידי הסדרה שונה של הקשר בין המעסיק לעובד, וזה, לטעמנו, על ידי הסדר כבילה ענפי.
מיכל פינצ'וק: יש לי שאלה שנמצאת ברקע, אצלי לפחות, ולא הועלתה פה; למה העובדים הזרים צריכים לעזוב?
מיכל פינצ'וק: אחת הבעיות החמורות ביותר היא הבעיה של שמירה על זכויות העובדים הזרים כאשר הם עובדים אצל המעסיקים האלה, ואני לא מדברת ספציפית על מי שנמצא פה.
מיכל פינצ'וק: זה דבר ידוע, ופורסמו על העניין הזה נתונים על ידי מבקר המדינה.
יאיר יצחקי: את צודקת, אז תטפלו בזה.
יאיר יצחקי: תקנסו מי שמעסיק במדינת ישראל עובד ולא נותן לו את הזכויות שלו בקנס שלא יהיה כדאי לו.
מיכל פינצ'וק: להזכירך, אני לא מדינת ישראל.
יאיר יצחקי: את מפנה את הדברים לכיוון הלא-נכון.
מיכל פינצ'וק: לא, אני יושבת מולך ובמקרה אני מסתכלת עלייך כרגע.
מיכל פינצ'וק: אני מפנה את הדברים לאגף האכיפה במשרד העבודה והרווחה.
מיכל פינצ'וק: לפי הנתונים שאנחנו קיבלנו מאגף האכיפה, 85% בערך מהקנסות שמטיל אגף האכיפה מופנים כנגד מעסיקים שהעסיקו עובדים שלא כדין.
מיכל פינצ'וק: מעט מאוד מהקנסות מופנים כנגד מעסיקים שלא שמרו על חוקי העבודה.
מיכל פינצ'וק: בין היתר, צריך לדאוג לזכויות של העובדים הזרים, ועל ידי כך להבטיח שלא יהיה להם רצון לעזוב את המעסיק הזה.
מיכל פינצ'וק: ברגע שהעובד עוזב את המעסיק, הוא מסכן את עצמו, וזה לא דבר שהוא עושה סתם כך.
מיכל פינצ'וק: אדם שמגיע לכאן יודע, ואם הוא לא יודע אז יש להסביר לו, שברגע שהוא יעזוב את המעסיק הוא מסכן את עצמו.
מיכל פינצ'וק: זה כבר בגדר עובדה כמעט ידועה, שנמצאת בחקירה, לגבי הסכומים הגבוהים שהאנשים האלה, בעיקר העובדים מסין, נאצלים לשלם כדי להגיע לכאן.
מיכל פינצ'וק: הם לא סתם יסכנו את הכסף הזה שהם שילמו, ויעברו למעסיק אחר, אם הזכויות שלהם ישמרו, והם יקבלו שכר ראוי.
אברהם רביץ: אני מאוד ואהב את אבירי הסדר והחוק, אבל אני רוצה להסביר עניין פשוט.