GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי עובדיה:
אם הם אינם יודעים את המספר המדויק, גם של בעלי רשיונות וגם של אלה חסרי הרשיונות, אזיי אני טוען שזה חצי מיליון איש.
אבי עובדיה:
בחברת החשמל, כבוד היושב ראש, חלומו של כל ישראלי לעבוד בחברת החשמל.
אבי עובדיה:
למה שיעבדו שם 800  עובדים זרים?
אבי עובדיה:
ואין משנה השיטה - שיטת ה"דלת המסתובבת", דרך חברת כוח אדם, או דרך קבלן - אין זה משנה.
אבי עובדיה:
הם עובדים בחברת החשמל.
אבי עובדיה:
רק בתקופה האחרונה פיטרו משם עובדים ישראליים, ומה השיטה?
אבי עובדיה:
להכניס אותם דרך קבלנים.
אבי עובדיה:
החברות האלה שייכות למדינה - המדינה זה אזרחים.
אבי עובדיה:
אני חושב שלאזרחים במדינה ישנה העדיפות הראשונה לעבוד שם.
אבי עובדיה:
הם עובדים בתור מסגרים; הם עובדים בתעשייה האווירית.
אבי עובדיה:
כבוד היושב ראש, למה שבתעשייה האווירית יעבדו דרך חברות כוח אדם 2,800 עובדים זרים?
אבי עובדיה:
למה?
אבי עובדיה:
יש לנו 22,000 אקדמאים.
אבי עובדיה:
האם הם אינם יכולים לעבוד בתעשייה האווירית?
אבי עובדיה:
האם הם אינם יכולים לעבוד בכבוד?
אבי עובדיה:
מדוע הם צריכים להיות מובטלים?
אבי עובדיה:
מדוע הם צריכים להיות נטל על המדינה?
אבי עובדיה:
ציוד מכאני כבד, כבוד היושב ראש - אתה יודע כמה אנשים בדרום פוטרו בשנתיים האחרונות, ולקחו עובדים זרים שעובדים על ציוד מכאני כבד?
אבי עובדיה:
משרד התחבורה נותן רשיונות לטרקטור בחקלאות, והם יודעים להפוך את זה לציוד מכאני כבד.
אבי עובדיה:
מפעלי תעשייה - כבוד היושב ראש, בוא איתי לכל אזור תעשייה במדינת ישראל, ואתה תבחר,  אני אראה לך שיש שם עובדים זרים.
אבי עובדיה:
אפילו באזורי תעשייה קטנים, של המושבים והקיבוצים - כאלו חקלאות.
אבי עובדיה:
אתה יודע שהיום החקלאות זה כבר תעשייה.
אבי עובדיה:
היום הם עובדים בתור קבלני שיפוצים.
אבי עובדיה:
אתה יודע: יש לנו הרבה אנשים שאין להם די השכלה, שמה שהם יודעים לעשות זה לקחת חדרי מדרגות ולשפץ אותם, לקחת דירות, דירות קטנות, ולשפץ אותן; ואני מכיר מאות ואלפים כאלה - אני הייתי ביניהם, אתה מבין?
אבי עובדיה:
אני הייתי ביניהם.
אבי עובדיה:
במקום ללכת ללשכת העבודה, הייתי לוקח דירה ומשפץ אותה.
אבי עובדיה:
דירה בחודש, שתי דירות.
אבי עובדיה:
ברוך השם, הייתי עובד בכבוד.
אבי עובדיה:
היום אין הדבר הזה.
אבי עובדיה:
היום עובד זר לוקח לך בעבור חדר מדרגות 300 שקל, מה שהיינו עושים ב3,000- שקל לפני 3 שנים.
אבי עובדיה:
וזה בכל הארץ, כבוד היושב ראש, בכל הארץ.
אבי עובדיה:
אלה אינם 'סיפורים'.
אבי עובדיה:
זה דבר שאפשר לבוא ולבודקו.
אבי עובדיה:
הייתה לנו פגישה עם שר העבודה והרווחה, מר רענן כהן.
אבי עובדיה:
הוא היה תקופה קצרה, והוכחתי לו שאם יש קבלן שמוכן לשלם שכר הוגן, יש גם עובדים ישראליים שמוכנים לעבוד.
אבי עובדיה:
אני סידרתי לחברות בניה מרחובות 20 עובדים מקריית גת, שנוסעים כל יום מקרית גת לרחובות לעבודה וחזרה.
אבי עובדיה:
הנה, הם עובדים שם כבר 4 חודשים, אבל הוא משלם להם בכבוד.
אבי עובדיה:
האם אתה מבין?
אבי עובדיה:
העובדים הזרים 'שברו לנו את השוק'.
אבי עובדיה:
היום אין אתה יכול למצוא עבודה בשום מקום.
אבי עובדיה:
נציג שירות התעסוקה אמר בקשר לעובדים הערביים, שאתרי הבניה רחוקים מהיישובים, אבל אתה יודע שהערבים, בימים הטובים שבהם כן היו מקבלים אותם לעבודה, הם היו באים בקבוצות, ולא היה זה משנה מאיזה כפר בצפון.
אבי עובדיה:
גם אם העבודה הייתה בתל אביב ובבאר שבע, הם היו נוסעים מהצפון וחוזרים מדי יום - כל יום.
אבי עובדיה:
לפעמים הם היו ישנים שם - אני עבדתי עם קבוצות כאלה במשך שנים, אלא שהיום אין רוצים אותם, כי אין רוצים לשלם.
צביה גבע:
שמי צביה גבע.
צביה גבע:
אני מורה לאנגלית, ואני הכרתי את העמותה במקרה, מפני שראיתי מה שקורה בשטח, וחשבתי שצריך להאיר עוד פן של העניין הזה של העובדים הזרים.
צביה גבע:
זה לא רק עניין של מספרים וסטטיסטיקות, שאני לא איכנס לשאלה אם הן מדויקות, כי אני יודעת שבשטח יש הרבה יותר מובטלים מאשר מה שמתפרסם בסטטיסטיקה.
צביה גבע:
ככל שנכנסתי קצת לעניין הזה, גיליתי תופעות מאד מעניינות ומדאיגות ביותר.
צביה גבע:
דבר שני: אני רואה תופעה נוספת.
צביה גבע:
אני גרה בהרצליה, שזו באמת, בחלקה, חברת שפע, ומספר העובדים הזרים והילדים של העובדים הזרים שכבר מגיעים לבתי הספר ולחטיבות שחברות שלי מלמדות בהם - זה פשוט לא ייאמן.
צביה גבע:
אני הייתי רוצה שמישהו יבוא - כאשר מדברים על הילודה בישראל ונגד ילודה גבוהה, שזה כבר סיפור אחר - אני רוצה שיבואו ויראו, בבוקר, עובדות זרות, עם העגלות שלהן, עם הילדים שלהן -      'מסתובבים'.
צביה גבע:
הן באו לעבוד; או אז, איפה הן עובדות?
צביה גבע:
משפחות שלמות של עובדים זרים, צעירים ומבוגרים, והם מתפרשים - ברחוב שלי, שהוא רחוב שנחשב, לא כיוקרתי, אבל רחוב 'בסדר' - אתה רואה שהם - רק ביום שישי האחרון, בשש בערב, הגיעו כ10- פיליפינים, רוקנו משאית ונטו לגור.
צביה גבע:
זאת אומרת, צריכים להסתכל גם על התמונה הרחבה והגדולה ועל העתיד.
צביה גבע:
מה קורה עם האנשים האלה?
צביה גבע:
האנשים האלה נכנסים 'חופשי-חופשי', בלי בעיה בכלל.
צביה גבע:
מגיעים אנשים, דופקים בבית, מדלת לדלת, מחפשים עבודה.
צביה גבע:
יש לי כאן, אני מוכנה להעביר רשימה מהרצליה.
צביה גבע:
אישה בת 35, צעירה, בריאה, מצלצלת לי בדלת ואומרת לי: אולי את מחפשת עוזרת למשק בית?
צביה גבע:
התחלתי לשוחח אתה; מסתבר שיש לה עוד חברות, והיא סיפרה לי את כל צרותיה, איך היא איננה מצליחה כלל לשבור את המחסום הזה של להיכנס לעבוד במשק בית.
צביה גבע:
ביקשתי חברות: אנא, העסיקו ישראליות.
צביה גבע:
"לא, אנחנו לא נעסיק"...
צביה גבע:
מדוע?
צביה גבע:
כל זמן שיש זרים, אנחנו נעסיק אותם.
צביה גבע:
והם בשפע, פשוט רואים את המספרים ברחובות.
צביה גבע:
וכשאני טוענת בפניהם שהמחיר הוא לא כל כך יותר יקר, את הרי משלמת במילא לזר 25 שקל לשעה, ולישראלית 30 שקל לשעה – "לא".
צביה גבע:
או אז, יש מקרים כאלה וכאלה, אבל נוצר מצב שקיימת פשוט הפקרות.
צביה גבע:
הרי העובדים הזרים בעצמם מודים שזו אחת המדינות שהכי קל להיכנס אליהן.
צביה גבע:
הטענה העיקרית שלי נגד כל המוסדות המוסמכים היא: איך זה יכול להיות, אם אתם נותנים אישורים להיכנס -  כבר אינני מדברת על הזרים הלא חוקיים, שזו סוגייה בפני עצמה, אלא על החוקיים.
צביה גבע:
-אם אתם נותנים אישורים להיכנס, האם אתם רק יודעים את דרך הכניסה?
צביה גבע:
ומה עם הדרך בחזרה?
צביה גבע:
איך אתם יודעים להבטיח שהם גם יוצאים?
צביה גבע:
אינכם יכולים לפתח מנגנון רק של כניסה.
צביה גבע:
נו, בסדר - אזיי על כל אזרח במדינת ישראל תביאו עובד זר, ותהיה החלפת אוכלוסין, ולא נהיה כאן בכלל.
צביה גבע:
אם כן, בשביל מה?
צביה גבע:
אתם יכולים לעשות את זה…
צביה גבע:
מעבר לאישור שלי, מפני שאני לא באתי לרמות – והחבר'ה האלה באים לרמות.
צביה גבע:
הם חבר'ה חזקים מאד, הבלתי חוקיים יודעים - הנה, הוא מודה כאן, נציג הוועד של העובדים האפריקאיים, שהם יודעים את כל החולשות, והם יודעים שמדינת ישראל עסוקה היום בעניינים ביטחוניים, ולכן הם יכולים לבוא לכאן 'בקלי קלות'.
צביה גבע:
אני אקצר כדי לאפשר לאנשים אחרים לדבר, אבל יש כאן המון חומר,  והגיע הזמן להפריך הרבה מאוד "בלופים" בכל העניין של העובדים הזרים - זה כבר לא עניין של חקלאות: כמה פועלים לחקלאות, וכמה פועלים לבניין?
צביה גבע:
הם עובדים היום בכל השטחים.
צביה גבע:
העניין הוא פרוץ והפקר - ולמעשה, לך תגיד לילד איזה עתיד יש לו פה.
צביה גבע:
אין לו עתיד; הרי במקומו אפשר להביא כל אחד.
צביה גבע:
יש לי הרבה דוגמאות.
צביה גבע:
פשוט קצרה היריעה מלהשתרע.
סורין זיסרמן:
שמי סורין זיסרמן.
סורין זיסרמן:
אני עורך הדין של עמותת "תנו לעבוד בכבוד", ובעבר עבדתי ב"קו לעובד".
סורין זיסרמן:
או אז, יש לי תמונה קצת יותר מלאה.
סורין זיסרמן:
קודם כל אני רוצה להתחיל, כבר בפתיח, שהדיון הזה, שאני מאד שמח לקחת בו חלק, באיזה שהוא אופן חייבים לשלב אותו עם העובדה שיש החלטת ממשלה מה22.8.99- - החלטה שניתנה לבג"צ בתשובה לעתירה שהגיש מר אבי עובדיה, יושב ראש העמותה.
סורין זיסרמן:
החלטת הממשלה אומרת במפורש שבשנת 2000 מספר העובדים הזרים לא יעלה על 50,000, עד 1.1.2001 - זה הכל מצורף בבקשה - החלטת הממשלה הזאת אומצה גם בבג"צ - ישנו פה גם פסק הדין בבג"צ 1652/99 מיום 7.10.99, שגם זה מונח בפניך, ואני מקריא: "לנוכח התשובה לעתירה, בגדרה התברר לעותר כי הממשלה מתכוונת אכן לצמצם את כוח האדם הזר במדינת ישראל, וכן לאור הערות בית המשפט, ביקש העותר למחוק את עתירתו".
סורין זיסרמן:
אני כרגע נסמך על שני מקורות כל כך מרכזיים לשיטתנו, שאינני חושב שיש פה מישהו שיכול להתווכח אתם.
סורין זיסרמן:
אם מישהו רוצה להתווכח, לטעמי המקום איננו פה - שילך לבג"צ ויגיד שאין מקובלת עליו החלטת הממשלה הזאת.
סורין זיסרמן:
נציב שירות המדינה לשעבר, פרופסור פרידמן, גם במאמר שלו: "שירות התעסוקה הפך ללא רלוונטי לישראלים בשל קיום חברות כוח האדם", שזו בעיה שמצטרפת לבעיה של העובדים הזרים.
סורין זיסרמן:
ישנן שכונות בישראל שהנושא של העובדים הזרים פשוט החזיר אותן שנים אחורה.
סורין זיסרמן:
אנחנו יודעים שעם כל הפתיחות והפלורליזם - ואני אישית חייתי בארצות הברית 5 שנים - עדיין קיים הבדל מהותי.
סורין זיסרמן:
שכונות שהיו בשלב של התפתחות, מגיעים לשם עובדים, שחלקם עובדים וחלקם מובטלים - אני מדבר על הזרים - הם מדרדרים אחורה את כל השכונות האלה.
סורין זיסרמן:
מעבר לזה: אנחנו יודעים שיש המון עובדים זרים שמביאים לפה, בשלב זה או אחר, את המשפחות שלהם – וכל זה נופל לנטל על כתפי משלם המסים, ואנחנו יודעים שהביטוח הלאומי איננו נדיב במיוחד בגמלאות שהוא נותן לישראלים.
סורין זיסרמן:
כל מה שאמרתי קודם, כל זה היה רק למעלה מן הצורך - יש כרגע החלטת ממשלה שקיבלה תוקף בבג"צ.
סורין זיסרמן:
לטעמי, לא יעלה על הדעת להגדיל את זה - ולו בהיתר אחד, בכל תחום.
סורין זיסרמן:
ההפך הוא הנכון.
סורין זיסרמן:
צריך פשוט ליישם את זה.
סורין זיסרמן:
לצערנו, המדינה נמצאת כרגע במצב לוחמה, ואני מניח שזה קצת משפיע על האפשרויות של המשטרה לטפל בנושא, אבל אנחנו אכן מקווים ומצפים שהחלטות הממשלה יבוצעו כלשונן, בהקדם האפשרי.
סורין זיסרמן:
גם אז הבעיה הייתה קיימת.
איוב קרא:
לא אמרתי את זה.
איוב קרא:
אני אתך ב'קטע' הזה - לא נגדך.
צביה גבע:
אסור לנו לבלבל - עושים קצת בלבול בעניין - מקומם של העובדים הפלשתינאים היה בתחומים מסוימים.
צביה גבע:
זה הכל.
צביה גבע:
הם לא באו ועשו מה שהעובדים הזרים עשו פה, והם הלכו בחזרה הביתה בסוף היום, ולא כמו כאן שמקימים משפחות - והדור השני שלהם לא יהיה עובדים זרים.
צביה גבע:
הם לומדים בבתי ספר תיכוניים כדי להיות מהנדסי היי-טק.
צביה גבע:
אני הייתי באנגליה, וראיתי שכונות שלמות שנמחקו - פשוט נמחקו.
צביה גבע:
צריך להסתכל על זה במבט קדימה.
איוב קרא:
ברור, ברור.
איוב קרא:
אבל אין לנו האופציה הזאת.
איוב קרא:
הביאו את זה בחשבון.
איוב קרא:
למען הצדק צריך להגיד את הכול, 'לשים את הכול על השולחן'.
סורין זיסרמן:
כבוד היושב ראש, רק עוד מילה.
סורין זיסרמן:
במאמר שגם מצורף אצלך, תחת הכותרת: "ככר המגורשים", אני רוצה לטעון - וגם זה למעלה מן הצורך - גם בתקופת השפע, כשקבלנים קיבלו היתרים להביא עובדים זרים ככל שרק ביקשו, מי בעצם נהנה מההוזלה הזאת?
סורין זיסרמן:
יש פה מאמר של דוקטור שמואל אמיר: "למרות שהעבודה זולה, שהענף מצוי כבר כמה שנים במיתון, לדברי הקבלנים, מחיר של דירה בתל אביב מגיע לכדי 4,000-4,500 דולר, לעומת 3,000 דולר בפריס, 3,800 דולר במנהטן.
סורין זיסרמן:
" כלומר, כל הוזלת שירותי העבודה ושכר העבודה, נהנו ממנה מתי מעט.
סורין זיסרמן:
קבלנים שהיה לוקח להם 10 שנים להתעשר, פשוט מתעשרים עכשיו תוך שנה.
סורין זיסרמן:
זאת הייתה התועלת היחידה שצמחה למשק.
שמואל ארד:
אני באתי לכאן לא להשמיץ ולא להתעשר.
סורין זיסרמן:
אני איני משמיץ.
סורין זיסרמן:
יש פה נתונים.
שמואל ארד:
אני מכיר את מר שמואל אמיר.
שמואל ארד:
בדוק בבקשה כמה מסים המדינה לוקחת מזה.
שמואל ארד:
60% מזה הם המסים.
סורין זיסרמן:
או אז, מדוע ההוזלה של שירותי העבודה לא הגיעה לכיסו של האזרח?
איוב קרא:
סליחה, מר שמואל ארד.
איוב קרא:
תאמר את דבריך, אבל לפני שניתן את רשות הדיבור להתאחדות הקבלנים, נשמע את מר שמעון מלכה מעמותת "תנו לעבוד בכבוד".
שמעון מלכה:
שמי שמעון מלכה.
שמעון מלכה:
אני שייך לעמותת "תנו לעבוד בכבוד".
שמעון מלכה:
אני מדימונה.
שמעון מלכה:
כולנו יודעים איפה דימונה, ובחודשיים האחרונים היא הייתה בכותרות כמקום עם אבטלה.
שמעון מלכה:
אני באמת רוצה להאמין -  השתתפתי בהרבה ועדות, ואני רוצה להאמין שפעם אחת  אשתתף בוועדה…
שמעון מלכה:
וגם היו לנו כל מיני ישיבות עם שר העבודה ועם כל מי שאתה רוצה - אבל 'שומעים מפה ויוצא מפה'.
שמעון מלכה:
מלבד זה: שכונה ד' - הרי כולם יודעים איפה היא שכונה ד' בבאר שבע - שם 'מלא' עובדים זרים, ושם 'מלא' גם כן תושבי מדינת ישראל ששירתו, ושילדיהם משרתים בצה"ל.
שמעון מלכה:
הם גרים בשכונה שם, ואין להם פרנסה - הם מובטלים ויושבים ומחכים שיבוא המושיע.
שמעון מלכה:
אבל בערב, כשהם רואים את התאילנדי ואת הרומני עוברים עם סל מלא מזון, הם 'אוכלים את נשמתם'.
שמעון מלכה:
הם אומרים: ראו נא.
שמעון מלכה:
איזו מדינה מפקירה את האזרחים שלה - מביאים עובדים זרים, נותנים להם פרנסה; אנחנו יושבים פה ומחפשים איך להביא ככר לחם בבוקר לילדים.
שמעון מלכה:
חוץ מזה, בדרום יש אבטלה - ויושב פה יושב ראש התאחדות הקבלנים - אני רק רוצה להגיד לך: מכרו שטח בדימונה לאיזה קבלן.
שמעון מלכה:
הקבלן הזה התחייב להתחיל לבנות, אבל מדוע אין הוא בונה?
שמעון מלכה:
כי אין לו עובדים זרים.
שמעון מלכה:
"אז זהו", המדינה הזאת, בנו אותה רק עובדים זרים.
שמעון מלכה:
היהודים והערבים לא בנו את המדינה הזאת, אף אחד לא בנה - חיכינו עד שיבואו העובדים הזרים.
שמעון מלכה:
עכשיו, העניין הזה - ואני אומר לך, ויכולים להקליט אותי - יש פה מאפיה מאורגנת של כל ה'עסק' הזה, ויש עובדי שירותי התעסוקה, שהם שותפים בעסק הזה.
שמעון מלכה:
המצב הביטחוני הוא מצב ביטחוני, ותמיד היינו במצב ביטחוני…
שמעון שלוסמן:
מר יעקב נזרי, אתה מכיר את צי הסוחר הרבה זמן, הרבה שנים.
שמעון שלוסמן:
אתה זה שקיבלת אותי בארץ, ואתה יודע בדיוק מה 'הולך' ואיך מקבלים אישורים לעובדים זרים.
איוב קרא:
חברים, צריך לכבד פה אחד את האחר.
איוב קרא:
באנו לפתור בעיה, לא להאשים, לא להשמיץ ולא לדבר זה כנגד זה, כי בסך הכל האנשים שיושבים פה, כל אחד מהם רואה את זה מהזווית שלו, מנקודת ראות חיובית.
איוב קרא:
או אז אני מבקש לחזור בך מהמילה הזאת.
שמעון מלכה:
אני אינני משמיץ.
שמעון מלכה:
היו כתבות ב"ידיעות אחרונות", וכל מדינת ישראל קראה את הכתבות האלה על כל מה שמתרחש בשירות התעסוקה.
איוב קרא:
אבל אי אפשר להכליל.
איוב קרא:
אם יש אחד שאיננו בסדר, אין זה אומר שכולם אינם בסדר.
שמעון שלוסמן:
כבר עשו במדינה הזאת סלקציה.
שמעון שלוסמן:
עשו: רוסים, יהודים, אשכנזים, ספרדים, ערבים, מוסלמים, חילוניים, לא חילוניים - עשו כבר סלקציה.
שמעון מלכה:
כבוד הסמנכ"ל של שירות התעסוקה יכול ללכת ולהגיש נגדי תלונה ולתבוע אותי למשפט.
שמעון מלכה:
הרי במילא אני הגשתי תביעה נגד שירותי התעסוקה, בעניין הקרוב לנושא הזה, ושירות התעסוקה עוד לא הגיש כתב הגנה לעניין שאני הגשתי.
שמעון מלכה:
או אז, הוא יכול לתבוע אותי.
שמעון מלכה:
אין לי בעיה.
איוב קרא:
רבותיי, אם אתם באתם כדי לחנך אנשים, הרי אני לא באתי לפתוח פה דיון כדי לחנך אנשים.
איוב קרא:
אני רוצה לפתור את בעיית המובטלים בישראל.
שמעון שלוסמן:
רוצים לפתור אותה?
שמעון שלוסמן:
קודם כל הפסיקו לתת רשיונות.
שמעון שלוסמן:
אני אינני סבור שרוצים לפתור את הבעיה הזאת.
איוב קרא:
אנחנו באנו הנה לעזור לכם.
איוב קרא:
היוזמה היא שלכם.
איוב קרא:
אני עשיתי את זה בשבילכם – אם כן, כבדו אותי לפחות.
איוב קרא:
אני עשיתי את זה בשבילכם, אני הזמנתי את כל האנשים האלה שישמעו אתכם.
איוב קרא:
או אז, כבדו אותנו, וכבדו אותם - ואני מבקש שלא לדבר דברים כאלה באמצע הדיון.
אבי עובדיה:
אבל צריכים 'לנקות' את השירות הזה.
אבי עובדיה:
השירות הזה נכשל.
אבי עובדיה:
מדוע יש אבטלה?
אבי עובדיה:
משום שהשירות הזה נכשל.
איוב קרא:
אני אינני אחראי על הדבר הזה.
איוב קרא:
אני ועדה לעובדים זרים.
איוב קרא:
אני בעד זה שלא יהיה עובד זר אחד פה בארץ, ואני אתך פה בעניין הזה.
איוב קרא:
אנחנו באים לדבר על מובטלים שישתלבו במקום עובדים זרים.
איוב קרא:
נקודה.
אבי עובדיה:
כבוד היושב ראש, רק מילה אחת.
אבי עובדיה:
הייתי בבית הנשיא לפני שלושה שבועות, עם משרד העבודה והרווחה.
אבי עובדיה:
כדי להוכיח לכולם שאין אנו רק צועקים וצועקים, אני מוכן לוותר על דמי האבטלה במדינת ישראל.
אבי עובדיה:
מי שחולה - יש ביטוח לאומי.
אבי עובדיה:
מי שבריא - יש עבודה.
אבי עובדיה:
אנחנו איננו רוצים כלל את הנדבות מהמדינה.
אבי עובדיה:
אנו רוצים להתפרנס בכבוד - אבל אנחנו רוצים את הכלי, והכלי הזה זה למצוא מקום עבודה, כמו שמצאנו כל השנים.
אבי עובדיה:
היום אי אפשר למצוא.
אבי עובדיה:
חלק מזה שאי אפשר למצוא - אני אומר לך כאן, והוא יכול להתלונן נגדי כמה שהוא רוצה - יש בעיה בין בכירים ובין מעסיקים וקבלנים במדינת ישראל, שהם 'ככה חזק', זו הבעיה.
איוב קרא:
בסדר.
איוב קרא:
בשביל זה אנחנו פה.
איוב קרא:
אנחנו נמליץ את ההמלצות הטובות ביותר, לגורמים שמטפלים בסוגיות הללו  - אבל בין זה לבין להשמיץ אנשים גדול המרחק.
אבי עובדיה:
אנחנו איננו משמיצים אף אחד.
שמעון שלוסמן:
כבוד היושב ראש, אני רוצה להגיד לך...
איוב קרא:
סלח לי, כך אין מנהלים דיון.
איוב קרא:
אתם יכולים להתדיין לבדכם - שילכו האנשים, ותישארו אתם.
איוב קרא:
אני באתי לעזור, לסייע בסוגיה הזו.
איוב קרא:
אזיי תנו לי לעזור לכם.
איוב קרא:
אנשי דימונה, אני מבקש מכם לחזור בכם מהמילה הזו ולהמשיך בדיון.
אבי עובדיה:
איזו מילה הוא אמר?
איוב קרא:
הוא השמיץ את כל שירות התעסוקה.
איוב קרא:
אמר: "מושחתים כולם".
איוב קרא:
ככה הבנתי.
אבי עובדיה:
אני אמרתי.
אבי עובדיה:
אני אמרתי  - לא הוא.
שמעון שלוסמן:
מר יעקב נזרי, מי נתן אישורים לעובדים זרים בשירות התעסוקה?
שמעון שלוסמן:
בוא, הגד להם שמות.
איוב קרא:
הבה נתקדם, אתם מפסידים את המיקוד פה, את כל הדברים החשובים שצריך לסיים פה ולעשות.
יעקב נזרי:
לא ייתכן שיש פה נציגי עובדי מדינה שאין להם יכולת להגיב, כי יש פה במה ציבורית, והם מותקפים ברמה שאינני רוצה להתבטא איזוהי.
יעקב נזרי:
האדון אמר לפני שניה שהוא לא אמר.
יעקב נזרי:
או אז אני מבקש שהאדון יחזור בו, ואם יש לו עניין של תלונה אישית נגד מישהו, שיעשה את זה - המשטרה נמצאת לידו - ויגיש תלונה.
אבי עובדיה:
ניחא.
אבי עובדיה:
אני חוזר בי.
אבי עובדיה:
אני אמרתי את זה - אני חוזר בי.
אבי עובדיה:
אבל לפרוטוקול, אני מבקש עכשיו - נמצא פה נציג משטרת ישראל - אני מבקש מנציג משטרת ישראל שיפתחו בחקירה על מה שקורה בין בכירים בשירות התעסוקה ובין קבלנים.
איוב קרא:
נציגי הדרום, סיימו בבקשה את דבריכם.
שמעון מלכה:
כבוד היושב ראש, אני רוצה להגיד רק דבר אחד: אנחנו רואים את הדברים ואת המצב הקשה שיש בקרב הרבה משפחות, והעניין הזה של האבטלה גם מביא לפירוק משפחות ולמצבים קשים מאד.
שמעון מלכה:
העניין הביטחוני שיש לנו היום  - זה יעבור; הרי היינו 53 שנים במצבים קשים.
שמעון מלכה:
זה יעבור, אבל המצב החברתי שישנו היום, שמיום ליום הולך ומחמיר, המצב הזה יהיה "קייטנה" לעומת האינתיפאדה הקיימת היום בשטחים.
שמעון מלכה:
אני אומר  שצריך להתעורר ולהתחיל לטפל בנושא הזה בצורה נקודתית.
שמעון מלכה:
תודה רבה.
משה סביון:
אני רוצה להתייחס לתגובה של לשכת התעסוקה.
משה סביון:
אני גייסתי כמעט 200 עובדים עם רשימות, ומסרתי לו את זה בתקופה של השר רענן כהן.
משה סביון:
מה עלה בגורלם?
משה סביון:
האם אתה יכול להסביר לי, פה, בפרוטוקול?
יעקב נזרי:
אינני  יכול, כי אתה פופוליסט אחד גדול.
משה סביון:
קיבלת רשימות, היה איזכור לזה על ידי מר רענן כהן.
איוב קרא:
סליחה, אנחנו רוצים לסיים את הישיבה בצורה מכובדת, כדי לצאת עם תוצאות.
איוב קרא:
שמענו אתכם.
צביה גבע:
אלה אנשים שמדברים מתוך מצוקה - צריך להבין.
איוב קרא:
התאחדות הקבלנים בבקשה.
שמואל ארד:
אני רואה שרק אנחנו מייצגים את המעסיקים.
שמואל ארד:
איני רואה פה חקלאים.
שמואל ארד:
אני אומר אי אילו מילים, ואחרי כן מר משה טראוריג, שהוא ראש אגף כוח אדם בשיכון ובינוי, שהיא חברת האם של סולל בונה - שהיא בעצם חברת הבניה הכי גדולה במדינה - הוא גם יושב ראש ועדת העבודה שלנו, הוא ימשיך.
שמואל ארד:
אני פשוט צריך לעלות לוועדת הפנים.
שמואל ארד:
גם שם יש דיון.
שמואל ארד:
דבר שני: מוכרחים להבין שנוצר פה פרדוכס שלא יוכלו לעצור אותו.
שמואל ארד:
מה שקרה בעשרת החודשים האחרונים, מהחלטת הממשלה ההיא, זה שחסרים היום 60,000 פלשתינאים שעבדו רק בענף הבנייה - אינני  רוצה לדבר על הענפים האחרים שאינם פה.
שמואל ארד:
אצלנו עבדו 60,000 פלשתינאים.
שמואל ארד:
מאוקטובר הם אינם.
שמואל ארד:
הענף נמצא בגסיסה; מפעלי הבניה קורסים; ואתם צריכים להבין - כל מי שמייצג את המובטלים - שככל שזה יימשך, ייפלטו יותר ויותר למעגל האבטלה, ומה שהוא אמר לכם על הקבלן שאיננו בונה בדימונה, כי אין לו עובדים, לא כי הוא מחכה לעובדים זרים - אין לו עובדים, ולכן הוא איננו בונה בדימונה.
שמעון מלכה:
אני אביא לו עובדים.
שמואל ארד:
אני לא הפרעתי לכם.
שמואל ארד:
אני מבטיח לך פה, ב'התחייבות חגיגית', שאם אתה ברזלן מקצועי, מחר יש לך עבודה בסולל בונה - מחר.
שמואל ארד:
בדרום - לא על יד הבית שלך.
שמואל ארד:
בדרום.
שמואל ארד:
שים את השם, מר איוב קרא ירשום אותו, ותראה שמחר תהיה לך עבודה ב"סולל בונה".
קריאה:
אין רוצים לשלם!
שמואל ארד:
רק דקה.
שמואל ארד:
מה זה אין רוצים לשלם?
שמואל ארד:
גם מה שנאמר עכשיו איננו נכון, כי יש לנו הסכם קיבוצי בענף.
שמואל ארד:
אין עובד בניין אחד ישראלי שנמצא על שכר המינימום.
שמואל ארד:
העובדים הישראליים מתחילים שתי דרגות מעל שכר המינימום, ולכן אין זה קיים כלל.
שמואל ארד:
כולם שתי דרגות מעל שכר המינימום, וירחיב על זה מר משה טראוריג, שבקיא בנתונים הרבה יותר טוב ממני.
שמואל ארד:
אני רוצה להסביר לך שלמדינת ישראל מגיעים כל חודש אלפי עובדים שבאים הנה כמהגרים לא חוקיים.
שמואל ארד:
זה לא העובדים הזרים - שם כמעט שאין בריחה.
שמואל ארד:
אני אומר לך שרומנים אינם משתקעים פה, ושסינים אינם משתקעים פה, אבל תאילנדים משתקעים פה ושחורי עור ופיליפינים…
שמואל ארד:
אני אומר לך שמעולם לא הבאנו פיליפיני אחד לענף הבנייה, לא הבאנו כושי אחד, או שחור עור - אינני יודע איך מכנים את זה היום בשפה העברית בלי לפגוע או להיות גזעני.
שמואל ארד:
מאפריקה לא הבאנו עובד אחד כל שנות המדינה הזאת.
שמואל ארד:
לא הבאנו - ויש פה עשרות אלפים.
שמואל ארד:
אלה המהגרים הלא חוקיים, ואם המדינה תמשיך להיות מדינה ללא אכיפה, אזיי ככל שיצמצמו את מספר העובדים הזרים החוקיים, ילך ויגדל המספר של הלא חוקיים.
שמואל ארד:
זה סוד פשוט מאד, והכתובת היא המשטרה והממשלה, שפשוט אינן עושות אכיפה.
שמואל ארד:
אי אפשר להיות הומני וליצור מובטלים ישראליים - והם צודקים.
שמואל ארד:
אבל הבעיה האמיתית איננה העובדים הזרים החוקיים.
אלכסנדר צינקר:
העירו פה על מתנדבים בקיבוצים.
אלכסנדר צינקר:
אפשר לספור אולי על אצבעות יד אחת את המתנדבים שנשארו אחרי זה כעובדים לא חוקיים.
אלכסנדר צינקר:
למד בבקשה את הנושא.
אלכסנדר צינקר:
בשבוע הבא יש דיון בוועדה הזאת על נושא המתנדבים.
צביה גבע:
הם אינם צריכים להיות כאן.
צביה גבע:
'אצבעות יד אחת' הופך להיות ל'אצבעות שתי ידיים' או ל'אצבעות שלוש ידיים' -וכך זה מתחיל.
אלכסנדר צינקר:
סליחה, את לחלוטין אינך מכירה את הנתונים.
אלכסנדר צינקר:
זה איננו הנושא כרגע.
אלכסנדר צינקר:
דברי עם מנהלת הוועדה.
אלכסנדר צינקר:
מר משה טראוריג, בבקשה.
משה טראוריג:
מה שאני מבקש – אין אנו מפריעים - אנחנו פה המעסיקים היחידים.
משה טראוריג:
אנחנו נייצג את ענף הבניין בלבד, ואחר כך אשתמש בזכותי להתייחס גם לבעיה המאקרו-כלכלית, כפי שאנחנו רואים אותה, כאזרחי מדינת ישראל.
משה טראוריג:
הבה נזכור שעל השכר הממוצע במשק משפיעים מקצועות לא רלוונטיים לענף הבנייה.
משה טראוריג:
גם מקצוע ההיי-טק, או כל מיני מקצועות שההשתכרות בהם גבוהה יחסית, משפיעים על השכר הממוצע במשק, ואני אומר, לפי הלוחות הללו, שאין שינוי דרמטי בין היחס למשרת עובד שכיר בענף הבנייה לבין השכר הממוצע במשק לאורך העשור.
משה טראוריג:
זאת אומרת שבענף הבנייה שמרו על פרופורציות ההשתכרות של העובד השכיר בענף הבנייה ביחס לעובד השכיר בממוצע במשק לאורך העשור שסבל מירידה בתחילתו, צמיחה גדולה בהמשכו ושוב שנות מיתון, 3 או 4 שנות מיתון, החל מ1996 ו- 1997.
משה טראוריג:
באנו ואמרנו: המצב הגרוע שאנחנו נמצאים בו - ואני מצדיק את מה שנאמר פה על ידי עמותת המובטלים, בהיבטים מסוימים - הוא העובדים הזרים הבלתי חוקיים.
משה טראוריג:
כלל אינני מבין מדוע אני, במדינת ישראל, צריך לדבר בכנסת ישראל על תופעה בלתי חוקית – איני מבין.
משה טראוריג:
ואינני מבין למה המיקרופון בכלל קולט את זה.
משה טראוריג:
יש עובדים זרים בלתי חוקיים במספרים משמעותיים, גדולים מהעובדים החוקיים.
משה טראוריג:
מדינת ישראל לא טעתה כשהיא הקצתה עובדים זרים, או רשיונות לעובדים זרים, לנושאים ספציפיים.
משה טראוריג:
שמור שהם הולכים לשם, ושמור שהם יוצאים משם כשהם מסיימים את העבודה.
משה טראוריג:
הבה נסקור מה קרה מ1967-, איפה העובדים הישראליים של ענף הבניין עד 67 – האם לא קרתה אותה תופעה?
משה טראוריג:
מה זה חשוב כרגע מאיפה הוא בא, האדם הזר, אם הוא בא מגוש יש"ע או שהוא בא מבוקרשט.
משה טראוריג:
זה היינו הך מבחינת התהליך החברתי ומבנה המועסקים במשק.
משה טראוריג:
התופעה קרתה במשק הישראלי לגבי השינוי המובנה במבנה המועסקים, החל משנת 1967.
משה טראוריג:
היו ענפים שיצאו מהם ישראלים ונכנסו בהם זרים, נקודה.
משה טראוריג:
אין זה כלל  משנה ה'פספורט', ומאיפה באים.
משה טראוריג:
אתם מייצגים אינטרס מסוים.
משה טראוריג:
אני אינני נגדכם, אבל אתם עם סיסמאות - ואני עם נתונים.
משה טראוריג:
אם אני אומר לשירות התעסוקה: שלח לי כל מי שרשום אצלך, שנגע בבניין - לא עבד בבניין ולא בעל מקצוע בבניין, אלא הסתובב בבניין ונגע בבניין - זה 4,000 איש.
שמעון מלכה:
אבל  אנא, סלח לי - שירות התעסוקה העלים עובדי בניין.
משה טראוריג:
העלים?
משה טראוריג:
שלח אותם לקפריסין?
שמעון מלכה:
כן.
שמעון מלכה:
שלחו אותם למזכירות, והורידו אותם מהבניין.
משה סביון:
שירות התעסוקה אינו מגיב.
משה סביון:
אין הוא עושה ולא כלום - 200 עובדים הבאתי לו.
משה סביון:
מה התוצאות מהעובדים האלה?
משה סביון:
מה הוא עשה?
משה טראוריג:
ראה נא, אם אתה מתכוון לעשות פה 'טריבונל' לשירות התעסוקה, כי אז זו איננה שיטת הדיון.
משה טראוריג:
כבוד היושב ראש, עם כל הכבוד, אנחנו איננו פה בטריבונל.
משה טראוריג:
אני נציג המעסיקים, ושירות התעסוקה יודע היטב להגן על עצמו - מר יעקב נזרי יושב פה ושותק, כי הוא איננו יכול; הוא עובד מדינה.
משה טראוריג:
אינני יודע אם אין לו מה להגיד - אבל אני לא טריבונל.
אלכסנדר צינקר:
באמת חבר'ה, אי אפשר לנהל כך דיון.
אלכסנדר צינקר:
נאמרה פה נקודה, היו פה מספר ישיבות ועדה - העובדים הזרים הבלתי חוקיים זה לב העניין, אבל אתם אינכם יכולים, על כל נקודה שמישהו אומר...
אלכסנדר צינקר:
אי אפשר לנהל דיון בהאשמות אישיות.
משה טראוריג:
אי אפשר לנהל דיון.
משה טראוריג:
האם  אתה מבין?
משה טראוריג:
יש לנו חוסר ב60,000- עובדים.
משה טראוריג:
60,000 עובדים אינם יכולים להגיע משירות התעסוקה, גם אם אני אקח את כולם.
משה טראוריג:
אנחנו, התאחדות הקבלנים, באנו למדינה ואמרנו: חבר'ה, יש לכם בעיית אכיפה.
משה טראוריג:
בעיית אכיפה נוגעת לנושא תקציב.
משה טראוריג:
אנחנו מוכנים להשתתף במימון התקציב ולגרש את כל הברחנים הבלתי חוקיים שישנם בענף הבניין - ואני מוכן לזה גם היום.
משה טראוריג:
הלכה המדינה ליועץ המשפטי למדינה, והוא קבע בחוות דעת שלמדינה אסור להשתמש בכסף של מגזר למימון פעולות ציבוריות ובסמכות המדינה.
משה טראוריג:
אזיי זאת בעיית מדינה, וזאת בעיית תקציב, וצריך לקבוע את סדרי העדיפויות.
משה טראוריג:
המדינה, הכנסת, משרד האוצר הם האחראים על סדרי העדיפויות.
משה טראוריג:
יש בעיה.
משה טראוריג:
אנחנו איננו רוצים אף ברחן.
משה טראוריג:
כל אחד שברח ממני, מעסיק חוקי עם פועל חוקי, גרם לי נזק, הלך למתחרה שלי - הוא מעסיק אותו שלא כדין, המתחרה שלי מתחרה בי מול המדינה במכרז; הוא יותר זול ממני, לוקח עבודה - אני נשאר בלי עבודה ומפטר את הפועל החוקי הבא, הישראלי והלא ישראלי.
משה טראוריג:
או אז, איזה אינטרס בכלל יש לי שיהיו ברחנים?
משה טראוריג:
אין לי אינטרס - אני רוצה את כולם חוקיים.
משה טראוריג:
מה זה: 'הקבלן רוצה לשלם מחיר זול'?