GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל אייזנר:
על כל פנים, אנחנו הגשנו תביעה באותם תיקים שנזכרו כאן בסעיף הזה, ביקשנו לחייב את העובד בתשלום אותו פיצוי למעביד בגין עזיבה ללא הודעה מוקדמת.
יואל אייזנר:
כרגע עוד אין לנו ממצאים.
יורי שטרן:
התייחסנו לזה בדיונים קודמים.
שלמה מורד:
ומה אם לא מספיקים לך שבועיים כדי למצוא לה מחליף?
שלמה מורד:
זו בעיה.
שמחה בניטה:
קודם כל חודשיים.
שמחה בניטה:
חודש צריך.
שמחה בניטה:
שלושים יום.
יורי שטרן:
בגלל הקושי בקביעת החוק, אני פחות תולה תקוות בסעיף הזה, אבל אני חושב שבתנאי הרשיון, כשעובד סיעוד מגיע, צריכה להיות חובת הודעה מראש של חודש ימים.
יורי שטרן:
על זה דיברנו, וזה לא בוצע.
שמחה בניטה:
יש כאן עוד בעיה.
יורי שטרן:
והפרת הסעיף הזה לדעתי - - -
שלמה מורד:
היא הפרת חוזה.
יורי שטרן:
הפרת הסעיף הזה, אלא אם כן באמת יש לכך הצדקה, וצריך לראות מהו הגורם שמסוגל פה להיות בורר, צריכה לגרור שלילת רשיון.
יורי שטרן:
אין פה אפשרות להתחשבן כספית כמו שמתחשבנים עם אזרחים.
אבי סלומה:
הבעיה היא שקו לעובד - - -
שלמה מורד:
סליחה, אני רוצה להבהיר משפט אחד.
שלמה מורד:
בטופס ההתחייבות של משרד הפנים כתוב חד וחלק, שאם עובד רוצה לעזוב את מקום עבודתו, יש זכות למעסיק להחזיר אותו לארץ מוצאו, למשל רומניה, או למצוא לו משפחה תחליפית.
בתיה כרמון:
לא, לא כתוב שיש זכות.
בתיה כרמון:
אחראי.
שלמה מורד:
אוקיי, אחראי.
שלמה מורד:
אחראי להסדרה הזאת - או שהוא מחזיר אותו לארץ מוצאו, או שהוא מוצא לו משפחה אחרת.
אבי סלומה:
אבל אם הוא בורח, איך אפשר להחזיר אותו?
שלמה מורד:
אבל מה שאני רוצה להגיד הוא, שבעצם, אותה משפחה שרוצה להחזיר אותו לארץ מוצאו, שהיא למעשה אחראית על העניין הזה, אינה יכולה לעשות זאת.
יורי שטרן:
כי פה, כמו שאמרתי, אין באמת יחסי עובד מעביד עם המשפחה.
יורי שטרן:
זה סוג התקשרות שונה, ולכן חלק ממה שחל על המעביד, לדעתי למשפחה הוא פשוט בלתי אפשרי.
יורי שטרן:
אבלין, בבקשה.
אבלין וולדשטיין:
אני מייצגת בני משפחות של חולים סיעודיים.
אבלין וולדשטיין:
המקרים שעכשיו שמענו עליהם הם בהחלט מזעזעים, אבל אני רוצה להגיד שכל חולה סיעודי הוא בעצם אדם שאינו מסוגל לטפל בעצמו, לא יכול להישאר בבית לבד.
יורי שטרן:
חזקה עליו, כי אחרת לא היו נותנים שעות סיעוד.
אבלין וולדשטיין:
אנחנו כרגע כאילו מטפלים בצורה נקודתית במקרים הקשים ביותר.
אבלין וולדשטיין:
אני חושבת שהמנגנון צריך להיות בנוי בצורה כזו, שהוא בעצם יגן על ציבור של חסרי ישע שאינו יכול לטפל בעצמו, וטוב אם יש בן משפחה שלוקח את זה ומסדר את כל הדברים.
אבלין וולדשטיין:
זה מאוד-מאוד קשה, ואנחנו צריכים לדעת למי לפנות ומה המנגנון.
אבלין וולדשטיין:
אני חושבת שהעובד צריך לדעת, אבל גם החברה.
אבלין וולדשטיין:
בעצם, העברת העובדים לפעמים, ואני חושבת שבמקרים רבים,  נעשית באמצעות חברות שיש להן עניין להעביר עובד ממקום למקום.
יורי שטרן:
איך החברה נהנית?
יורי שטרן:
אני רוצה להבין.
יורי שטרן:
יש חברות כוח אדם, שהן בעצם מביאות את העובדים מחו"ל, ויש חברות סיעוד.
יורי שטרן:
ברגע שהעובדת או העובד נמצאים בארץ, הם צריכים כעיקרון להיות מועסקים על-ידי חברת סיעוד.
יורי שטרן:
וחברת כוח האדם?
גדעון הוכנברג:
לא, לא, לא.
גדעון הוכנברג:
על ידי המעסיק.
גדעון הוכנברג:
על ידי המשפחה.
גדעון הוכנברג:
החברות אינן מעסיקות.
שלמה מורד:
אני אסביר לכם.
שלמה מורד:
אני בעל חברת סיעוד.
שלמה מורד:
העיקרון הוא פשוט: אם לאותו קשיש או מוגבל יש גמלת חוק סיעוד, הוא עובר דרך חברת סיעוד.
שלמה מורד:
אם הוא נכה ומקבל מה שנקרא שירותים מיוחדים, הוא לא עובר דרך חברת סיעוד, ואז מי שמביא לו את העובד הזר זו חברת כוח אדם רגילה, שמביאה עובדים זרים.
גדעון הוכנברג:
מה פתאום.
גדעון הוכנברג:
זה לא שייך לכאן.
גדעון הוכנברג:
ממש לא שייך.
שלמה מורד:
צריך לבדוק את זה אחת לאחת.
שלמה מורד:
אותה חברת כוח אדם מביאה את העובד לאותו נכה או מוגבל שמקבל את השירותים מיוחדים.
שלמה מורד:
הוא לא עובר דרך חברת סיעוד.
שלמה מורד:
מה שקורה הוא, שאותה חברה, במידה שהיא רוצה, והיא באמת חברה שרוצה להרוויח כסף ומסתכלת רק על הצד הכלכלי פה, יכולה לעשות את זה בצורה פשוטה ביותר.
שלמה מורד:
היא מביאה את העובד לאותו נכה, וכעבור חודש, אני אומר בצורה גסה, וזה סך הכל תיאורטית, היא מעבירה אותו למשפחה אחרת, מקבלת שוב 500 דולר, ואז שוב 500 דולר, ושוב 500 דולר.
בלה צור:
דמי תיווך.
בלה צור:
זה הרווח.
בלה צור:
נכון, פשוט מאוד.
שמחה בניטה:
ונוח להם לקחת עובדים שבורחים.
שלמה מורד:
בהזדמנות הזאת אני רוצה להגיד לכם חד וחלק, אני לא בא לערער על מה שעושה משרד הפנים, אבל אני אומר שמאז שהם נתנו את הכוח לחברות או לסוכנויות להביא עובדים, ואך ורק בסמכותן, שלפני כן זה היה דרך משפחות, אז אפשר להסכים שדרך משפחות זו לא הדרך הכי טובה, אבל מאז שנתנו כוח לכל מיני חברות, שכמותן אפשר לפתוח תוך יום ולהביא עובדים זרים - - -
אבי סלומה:
בלי שום קריטריונים.
שמחה בניטה:
כל הכבוד לך.
שמחה בניטה:
אני מצדיעה לך.
שלמה מורד:
אז אפשר להביא כמה עובדים שרוצים, ואפשר לעשות את כל הטריקים שבעולם כדי להרוויח הרבה כסף.
שמחה בניטה:
על הגב שלנו.
יורי שטרן:
אנחנו לא נתקדם כך, בצעקות.
יורי שטרן:
אם העובד הזר נמצא פה, בארץ, האם לחברות כוח האדם,  בקטע של סיעוד, מותר גם להציע עובד שכבר נמצא בארץ?
גדעון הוכנברג:
תנו לו לענות, הוא יענה על השאלה הזאת.
שלמה מורד:
אני אגיד לכם בדיוק איפה נכנסת חברת הסיעוד - - -
גדעון הוכנברג:
לא, תענה על השאלה.
גדעון הוכנברג:
עזוב, תענה על השאלה במישרין, אל תתחמק.
שלמה מורד:
אני לא רובוט, אני לא אענה על השאלה, אני אענה בדיוק איך שצריך לענות.
שלמה מורד:
גדעון הוכנברג:     		יש גבול לכל תעלול.
שלמה מורד:
שנייה אחת.
שלמה מורד:
חברת הסיעוד נכנסת לעניין כאשר אותו מטופל מקבל גמלת סיעוד במשך - - -
יורי שטרן:
לא, אני שאלתי על חברות כוח אדם.
יורי שטרן:
אם אינני טועה, בנושא סיעוד חברת כוח אדם יכולה להביא מחו"ל.
שלמה מורד:
כן.
יורי שטרן:
היא לא יכולה להעסיק, ולכן גם לא יכולה להציע עובד - - -
שלמה מורד:
היא בשום אופן אינה יכולה להעסיק.
יורי שטרן:
היא לא יכולה להציע עובד שכבר נמצא בארץ.
שמחה בניטה:
למה?
שמחה בניטה:
היא יכולה להעסיק.
גדעון הוכנברג:
ממש לא מדויק.
גדעון הוכנברג:
אני חייב לנקות פה את השולחן.
אבי סלומה:
כן, הם כן עושים את זה.
יורי שטרן:
דקה.
יורי שטרן:
נמצא פה נציג של "אחיעוז", והוא - - -
שמחה בניטה:
יורי, אני חייבת להגיד לך את זה.
שמחה בניטה:
העובדת של ולרי הלכה להסתובב אצל חברות כוח אדם.
יורי שטרן:
שמחה, אני לא שאלתי את דעתך, אני שאלתי את "אחיעוז".
בלה צור:
אתה רוצה לשמוע על חברת ישראל-פיליפינים?
בלה צור:
זו חברת כוח אדם.
גדעון הוכנברג:
היו כאן כל-כך הרבה אי דיוקים, שאני לא יודע על מה לענות קודם.
גדעון הוכנברג:
אני נציג "אחיעוז", ארגון ארצי של חברות כוח אדם לתיווך עובדים זרים בענף הסיעוד.
גדעון הוכנברג:
אין שום הבדל בנושא של תיווך עובדים זרים לסיעוד, בין  מה שנקרא חברת כוח אדם לבין חברת סיעוד.
גדעון הוכנברג:
פעם אחת ולתמיד  צריך להסביר את הנושא.
גדעון הוכנברג:
יש לי והיתה לי חברת סיעוד.
גדעון הוכנברג:
ליד חברת הסיעוד, שנתנה טיפול לזכאי ביטוח סיעוד, פתחתי מחלקה לעובדים זרים לאחר הרבה לבטים, זה עניין אישי שלי.
גדעון הוכנברג:
פתחנו את המחלקה כדי לתת למטופלים שונים את הטיפול או את הסיעוד שמתמשך מעבר לשעתיים-שלוש שגמלת הסיעוד מאפשרת.
גדעון הוכנברג:
אין שום הבדל, לא חוקי ולא מעשי, בין חברת סיעוד לבין חברת כוח אדם.
גדעון הוכנברג:
שתיהן, אלה גם אלה, לשכות עבודה פרטיות מאושרות ומפוקחות על-ידי משרד העבודה והרווחה.
גדעון הוכנברג:
נקודה.
יורי שטרן:
אתה חייב עובדת סוציאלית בחברת כוח אדם?
גדעון הוכנברג:
בוודאי.
גדעון הוכנברג:
חייב על פי הסכם עם משרד העבודה והרווחה.
יורי שטרן:
כשהמשפחה פונה, או כשאתה מציע למשפחה עובד זר שנמצא פה בארץ, התיווך הזה מותר לך?
שמחה בניטה:
שאלה טובה.
גדעון הוכנברג:
ודאי.
גדעון הוכנברג:
אני לשכת עבודה פרטית לצורך תיווך עובדים זרים במקרה הזה.
גדעון הוכנברג:
גם  עובדים ישראלים, אין בעיה.
גדעון הוכנברג:
אין שום הבדל.
יורי שטרן:
אבל עובד זר שעזב את המעסיק  שלו,  מבחינת החוק הוא כבר לא חוקי.
יורי שטרן:
איך אתה מציע עובדים לא חוקיים?
גדעון הוכנברג:
מבחינת החוק הוא לא חוקי אם הוא עזב - - -
יורי שטרן:
אם אין לו מכתב שחרור, הוא לא חוקי.
יורי שטרן:
איך אתה מציע לאנשים עובדים לא חוקיים?
שמחה בניטה:
כל הכבוד, שאלה טובה.
יורי שטרן:
זו כשלעצמה עבירה על החוק.
גדעון הוכנברג:
חד-משמעית כן.
גדעון הוכנברג:
אם אני מנסה לתווך לך עובד זר שנמצא בסטטוס לא חוקי בישראל, אני שותף לדבר העבירה.
יורי שטרן:
ללא חוקיות.
שמואל ערמון:
מה ההגדרה של לא חוקי?
גדעון הוכנברג:
אלא מה, אנחנו צריכים להבין מה זה "לא חוקי".
גדעון הוכנברג:
הוא לא חוקי במדינת ישראל בשהייתו?
גדעון הוכנברג:
הרי יש לו מטעם משרד הפנים אישור שהייה בישראל.
גדעון הוכנברג:
אבל מה, יש גם סטיפולציה נוספת.
גדעון הוכנברג:
משרד הפנים וכל המערכת של משרד העבודה ומשרד הפנים במקרה הזה יחד יוצרים מערכת מסוימת.
גדעון הוכנברג:
המעסיק מקבל היתר העסקה, המועסק מקבל היתר שהייה.
גדעון הוכנברג:
אלה חוברים עם אלה.
גדעון הוכנברג:
הם חייבים לחבור זה עם זה.
גדעון הוכנברג:
מה קורה במקרה שאתה העלית - - -
יורי שטרן:
העובדת של בלה לא קיבלה מכתב שחרור, ואותה - - -
בלה צור:
היא לא ביקשה, היא ברחה.
שמחה בניטה:
היא כבר עובדת במקום אחר.
יורי שטרן:
ואותה חברת כוח אדם שהציעה אותה למשפחה אחרת, וקבלה על זה עמלה, עשתה פה עבירה, נכון?
שמואל ערמון:
לא, היא חוקית בארץ.
שמואל ערמון:
לפי החוק האישה חוקית בארץ.
יורי שטרן:
היא חוקית רק מבחינת שהייה.
יורי שטרן:
אין לה רשיון לעבוד.
גדעון הוכנברג:
היא חוקית בארץ, אבל אינה עובדת בצורה חוקית.
שמחה בניטה:
היא לא חוקית בארץ.
שלמה מורד:
זה מה שהמשטרה אומרת לכם.
שלמה מורד:
המשטרה אינה מכירה את החוק.
יורי שטרן:
עכשיו בתיה תפסוק.
גדעון הוכנברג:
אני מבקש לסיים את דברי בנושא הזה.
גדעון הוכנברג:
אני גם אזכיר את משרד הפנים, ובתיה בוודאי תיתן חיזוק כפל כפליים.
גדעון הוכנברג:
יש לכולנו בעיה, המערכת הזאת מאוד מורכבת, וכולנו יודעים, אנחנו חובטים את הראש בכותל לא פעם.
גדעון הוכנברג:
במקרה של נטישה, עזיבה, עכשיו לא נדבר על הסיבות, לא פעם  -  אני כאן לא נציג העובדים הזרים וגם לא נציג המשפחות, אלא נציג של שניהם גם יחד -  התפקיד של חברת כוח האדם או חברת הסיעוד, אין הבדל מבחינתי, מי שעושה את עבודתו נאמנה, הוא לראות שהמערכת הזאת, של התיווך, יציבה ועובדת.
גדעון הוכנברג:
אלה נותנים את השירות ואלה שומרים על זכויות העובד.
גדעון הוכנברג:
אנחנו צריכים לזכור שלא פעם קורה, כשעובד נוטש, עוזב או בורח, תלוי מאיזה כיוון רואים את הנושא, שגם למשפחה ישנו המשקל שלה.
שמחה בניטה:
צריך לבדוק.
גדעון הוכנברג:
פעמים רבות המשפחה אינה מאריכה את הוויזה, לא משלמת ביטוח רפואי, פוגעת בזכויות, פוגעת בכבוד, קורים מקרים של השפלות או הטרדות מיניות.
גדעון הוכנברג:
זה קורה, ואז קמה העובדת ועוזבת.
יהודית קנדל:
מקרה אחד על עשרה.
גדעון הוכנברג:
ברוב המקרים המערכות כן יציבות, העובד נותן עבודה, המטופל מקבל את הטיפול שלו.
יורי שטרן:
אני חושב שמספר המקרים הטובים האלה הולך ופוחת.
גדעון הוכנברג:
לא נכון, אני לא חושב.
בלה צור:
כן נכון.
בלה צור:
גדעון, מה עושה החברה אחרי שהעובד עזב?
בלה צור:
גדעון הוכנברג:     		אתה שוכח שההיקף של העסקת הזרים גדל.
בלה צור:
לכן נוצר רושם, שהנה, יותר עובדים זרים בורחים.
יורי שטרן:
לפני שנה לא שמענו על המקרים שתוך יומיים עובדים עוזבים.
יורי שטרן:
היו מקרים אחרים של נטישה, אבל לא תוך זמן כזה קצר.
גדעון הוכנברג:
זאת שערורייה וצריך לעשות כל דבר כדי שהדבר הזה יימנע מראש, ויפה שעה אחת קודם.
בלה צור:
מה אחריות החברה בעניין?
גדעון הוכנברג:
אני מוכן לענות גם על זה בחפץ לב.
בלה צור:
אני אשמח.
גדעון הוכנברג:
אבל אני רוצה לענות ליושב הראש, לשאלות שלו ולא לשאלות שמסביב.
גדעון הוכנברג:
שאלת אותי מה אני יכול לעשות אם העובדת עוזבת את מקום עבודתה, האם היא הפכה להיות בלתי חוקית?
גדעון הוכנברג:
היתה כאן הבחנה בין בלתי חוקית בארץ לבין מעביד בלתי חוקי.
גדעון הוכנברג:
גם זאת אפשרות.
גדעון הוכנברג:
לגבי מקומה של חברת הסיעוד או חברת כוח האדם, אני בכוונה כורך אותן יחד, למרות שלחברות הסיעוד יש האינטרס שלהן להפריד.
גדעון הוכנברג:
אין בקטע של תיווך שום הבדל.
גדעון הוכנברג:
ובכן, יש לנו המוצא, העזרה של מערכת משרד הפנים, לאמור, הם איפשרו לא פעם מקרים של נטישת משפחה, כשאנו עומדים חסרי אונים, יחד עם המשפחה.
גדעון הוכנברג:
אני מאוד מוחה על דבריהם של כמה וכמה אנשים פה, שהביעו את העניין של הכדאיות הכלכלית, כאילו גורמים לעובדים זרים לברוח, מעודדים נטישת עובדים זרים, זה לא נכון.
גדעון הוכנברג:
גם אם נראה, ואפשר גם להסביר את זה, שיש כאן רווח כלכלי, קודם כל, ובראש ובראשונה, יש לחברות הסיעוד וכוח האדם עניין מובהק לייצב את המערכת הזאת של טיפול ולא להחליף עוד ועוד.
יהודית קנדל:
אני רוצה שאתה ואני לא נעביר עובד שברח למקום אחר.
שמחה בניטה:
זהו, איך את זה תמנע?
גדעון הוכנברג:
אני אענה לך ולו.
שמחה בניטה:
אם יבלמו את זה, הם לא יברחו, אני אומרת לך.
שמחה בניטה:
עובדת שתדע שאין לה פתח וזכות לעבוד באף מקום, היא לא תברח.
יורי שטרן:
אל תגזימו.
יורי שטרן:
העובדת הזאת יכולה ללכת לאחד הבתים ולנקות שם.
יורי שטרן:
היא לא צריכה בשביל זה חברת סיעוד.
גדעון הוכנברג:
בדיוק.
שמחה בניטה:
אז שיעיפו אותה, אבל למה לתת לה גושפנקה?
יורי שטרן:
שמחה, יש לך קול כל כך חזק, אל תנצלי אותו יותר מן המותר.
גדעון הוכנברג:
אני אסכם.
גדעון הוכנברג:
התאפשר לנו במשך השנתיים האחרונות, תגידי לי אם אני טועה, בתיה, להצהיר שמשפחה שעובדת נטשה אותה, ונשארה חסרת אונים, מופקרת - לאפשר לכזאת משפחה להצהיר על בריחת העובדת, וחברת כוח האדם תהיה מחוייבת לחלופה שנלקחת מן המאגר שקיים בארץ.
גדעון הוכנברג:
כלומר, אי אפשר להביא מחו"ל, אלא רק להביא עובדת זרה פנויה מן הארץ.
גדעון הוכנברג:
כמובן מדובר על עובדת זרה שהיא פנויה, ושוהה באופן חוקי, וכו'.
בלה צור:
אבל זאת הבעיה, אלה שברחו – זה המאגר.
גדעון הוכנברג:
אבל אליה וקוץ בה.
גדעון הוכנברג:
במה?
גדעון הוכנברג:
כזאת עובדת היא באופן אוטומטי יקרה יותר מעובדת שהובאה מחו"ל, וזה מקשה מאוד על משפחות ועל מטופלים ועל נכים, להעסיק עובדת שנלקחה מהמאגר בארץ, כי היא כבר רוצה 600, 700 , 800 דולר ויותר.
גדעון הוכנברג:
וחוץ מזה, היא כבר שוהה בארץ שנתיים, שלוש, אני לא רוצה להגיד ארבע, ומשרד הפנים מגביל מראש שהות של עובדת כזאת לארבע שנים.
גדעון הוכנברג:
זאת אומרת, שמלכתחילה משך עבודתה של עובדת זרה כזאת אצל הנכה או אצל המטופל הזה מוגבלת מראש לארבע שנים מקסימום.
גדעון הוכנברג:
נכון, גם פה, במקרים חריגים, כשמבקשים מאוד, משרד הפנים נענה ונותן, אם היא ממשיכה לעבוד אצל אותה משפחה  עוד איזה  טווח זמן מעבר לארבע שנים.
גדעון הוכנברג:
תגידי לי אם אני טועה, בתיה, אבל בסך הכל יש פה אליה וקוץ בה.
גדעון הוכנברג:
נכון, היא ברחה, אפשר להחליף, אבל זה לרעת המטופל.
גדעון הוכנברג:
זה כמו בביטוח, אנחנו משלמים את דמי ההשתתפות העצמית הזאת.
אבלין וולדשטיין:
אני פשוט רוצה להוסיף פה משהו בכל זאת.
אבלין וולדשטיין:
העניין הוא, שהחברה יודעת בדיוק לאיזה חולה מביאים את העובד.
אבלין וולדשטיין:
אם הוא גבר, אם הוא כבד, באיזה מצב הוא.
אבלין וולדשטיין:
החברה חייבת לדעת, והיא בדרך כלל יודעת, משום שאנחנו מעוניינים שהיא תדע.
אבלין וולדשטיין:
מבקשים אדם מתאים.
גדעון הוכנברג:
נכון, זו חובתה של החברה.
גדעון הוכנברג:
אם היא לא עושה את זה, היא לא טובה.
אבלין וולדשטיין:
מה שבעצם קורה בהרבה מקרים, הוא שהחברה מביאה עובד לא מתאים, וכשהוא נכנס לחולה הוא בא מחוץ לארץ, הוא לא ראה את החולה קודם, והוא אומר: "בזה אני לא יכול לטפל.
אבלין וולדשטיין:
אני לא יכול להרים אותו, אני לא יכול לעשות את זה, זה לא מה שאני רוצה לעשות, הובטח לי משהו אחר", וזה בעצם גורם לכך שהחברה אומרת: "אין לי עובד אחר, עכשיו אתם צריכים לחכות", ומעבירה את העובד למישהו אחר תמורת תשלום.
יורי שטרן:
אני רק רוצה לשאול אותך, אבלין – האם כשאתם מזמינים עובד, ויש בעצם תיאור של העובדת הסוציאלית מהו סוג הטיפולים, סוג העבודות והכל, החברה שדרכה אתם מזמינים את העובד אינה מחתימה אותו על מפרט ספציפי של העבודות שהוא יעשה ומה סוג המטופל?
אבלין וולדשטיין:
אבל התיאור הזה הוא כל-כך לא מדויק.
שלמה מורד:
הוא כללי וקצר.
אבלין וולדשטיין:
הוא כללי, והרבה אנשים בעצם אינם באים ממשפחות שמספיק מבינות אפילו.
אבלין וולדשטיין:
הם חושבים שאם הם שילמו ואם התקשרו וזאת חברה מוכרת או מישהו המליץ עליה, אז זהו זה.
אבלין וולדשטיין:
ואחר כך הם אומרים: "איך זה יכול להיות?
אבלין וולדשטיין:
הזמנו ושוב אין לנו.
אבלין וולדשטיין:
חיכינו חודשיים לפעמים".
יורי שטרן:
אז מה את מציעה?
אבלין וולדשטיין:
שנייה, רק עוד דבר אחד.
אבלין וולדשטיין:
החוזה בדרך-כלל נחתם לשנתיים, עם אופציה להמשך אחרי שנה אחת, ומה שקרה לי, ולהרבה אנשים שפונים אלי, הוא שהחברה מתחילה להתקשר לעובד ולשאול אם הוא מרוצה, ולהגיד לו שיש עבודה עם מקרה קל.
אבלין וולדשטיין:
וזהו, זה מה שיש.
גדעון הוכנברג:
צריך להיזהר מהכללה.
יורי שטרן:
רגע, גדעון, אתה רוצה להגיד לי שאין דבר כזה?
גדעון הוכנברג:
ודאי שיש, אבל צריך להיזהר מהכללות.
יורי שטרן:
אז תפסיק.
יורי שטרן:
אף אחד לא אמר שכל החברות עושות כך.
שלמה מורד:
מה שהרבה אנשים אינם יודעים, הוא שעושים את זה בצורה חוקית אפילו.
שלמה מורד:
אתה מבין למה אני מתכוון?
שלמה מורד:
אצלה עובד פיליפיני.
שלמה מורד:
לא מוצא חן בעיניו לעבוד והוא רוצה לעזוב, החברה מדרבנת אותו.
שלמה מורד:
תיאורטית, אני לא בא בהאשמה על אף חברה מסוימת.
גדעון הוכנברג:
לכאורה.
גדעון הוכנברג:
אתה מדבר על עצמך?
גדעון הוכנברג:
לא.
שלמה מורד:
לא, תיאורטית.
שלמה מורד:
אני אתן דוגמה ממש קיצונית.
שלמה מורד:
אני מעסיק פיליפיני.
שלמה מורד:
לא מצא חן בעיניו.
שלמה מורד:
אחרי חודש הוא מצא לעצמו משפחה אחרת שמוכנה לשלם לו 700–800 דולר, ויש לה היתר להעסקת עובד זר.
שלמה מורד:
יש  לה, חוקית.
שלמה מורד:
איזו זכות יש לעובד לנטוש את המטופל הזה?
גדעון הוכנברג:
זה מנוגד לחוזה שהוא חתום עליו.
גדעון הוכנברג:
לא, זה לא חוקי.
גדעון הוכנברג:
הוא מפר הסכם.
בלה צור:
אני חייבת להגיד משפט אחד.
בלה צור:
תשובה שקיבלתי  מיונה קידר לאחר עזיבת העובדת: "ערכנו בירור עם חברת כוח אדם ישראל-פיליפינים, ולטענתם העובדת עזבה את מקום עבודתה מאחר שהתקשתה לטפל בשני אנשים נכים".
בלה צור:
הם אמרו לי שהם לא מצאו את העובדת, לא דיברו אתה.
בלה צור:
איך יונה קידר, הממונה על – יכול לתת את התשובה הזו, שהיא התקשתה לטפל בשני נכים?
בלה צור:
תענה לי על זה.
שמחה בניטה:
גם אני גם רוצה להגיד  דבר אחד.
שמחה בניטה:
לי יש פיליפינית, והיא בפירוש מספרת ששם אומרים להם את הכל: אמרו להם שמדובר בנכה עם ניוון שרירים, או עכשיו היה איזה סיפור עם אלצהיימר, ודיברנו בטלפון עם הבחורה שהמליצו עליה, שם בפיליפינים, על החולה, ובאיזה מצב הוא.
שמחה בניטה:
והתשובה היא: "כן, כן, כן, אני מוכנה.
שמחה בניטה:
" הן באות הנה ויודעות שכאן יש מדיניות לא לזרוק, ואפשר להחליף.
שמחה בניטה:
והיא אומרת בפירוש: "אחותי אמרה לי שאגיד הכל 'כן 'בטלפון".
יורי שטרן:
ברור.
אבי סלומה:
אין מדיניות של אבחון עובדים, או מדיניות לחייב אותם במה שהם באמת מסוגלים ורוצים לעבוד בארץ.
אבי סלומה:
הם באים מה שנקרא בערבית אל-באב-אללה.
אבי סלומה:
שום אבחונים ושום דבר.
עודד ג'יניאו:
שלוש הערות לסיום.
עודד ג'יניאו:
כשמשפחה מקבלת אישור להעסקת עובד זר, או בעברית ב/1, בדרכון של העובד מוטבעת אשרת ב/1 וכתוב גם שם המשפחה.
עודד ג'יניאו:
זאת אומרת שאם אותו עובד נמצא באמצע השבוע באיזשהו מקום אחר, ולא אצל המשפחה, והוא לא ביום חופשה, השהייה שלו היא בלתי חוקית.
בלה צור:
בדיוק כך.
עודד ג'יניאו:
זה דבר אחד.
עודד ג'יניאו:
עכשיו, לגבי העברת עובד ממקום אחד למקום שני, ישנן שלוש דרכים: האפשרות הפשוטה, הנכונה וההוגנת ביותר, היא שהעובד אומר: "אני לא מרוצה" והמשפחה אומרת: "אנחנו מוכנים לשחרר אותך", שהוא מצא משפחה אחרת, והדבר נעשה בצורה מסודרת.
עודד ג'יניאו:
עם זה אין בעיה.
עודד ג'יניאו:
בדרך הזאת עשיתי.
עודד ג'יניאו:
מתי נוצרת הבעיה?
עודד ג'יניאו:
כאשר העובד עזב אותך, לא נתן לך הודעה מוקדמת, יצא לחופשה במוצאי שבת ולא חזר ביום ראשון בערב.
עודד ג'יניאו:
אז מתחיל מחול השדים.
עודד ג'יניאו:
אתם מדברים פה על חסרי ישע, לא חסרי ישע: אין הבחנה בשבילי אם הוא טעון השגחה או אינו טעון השגחה.
עודד ג'יניאו:
מדובר באדם שצריך את עזרת הזולת עשרים וארבע שעות ביממה.
עודד ג'יניאו:
אני רוצה לראות את אותו שוטר חוקר, שבאים להסביר לו שמדובר על חסר ישע, והוא אומר: "תוכיח לי שהוא חסר ישע.
עודד ג'יניאו:
"
יורי שטרן:
לדעתי, עצם ההכרה באדם כסיעודי, יש בה כבר הכרה בכך שהוא חסר ישע.
עודד ג'יניאו:
לא, כי פה עשו הבחנה, האם המשטרה תטפל בתלונה על שהייה ללא היתר או על הזנחת חסר ישע.
עודד ג'יניאו:
אין הבדל בין שני המקרים האלה.
עודד ג'יניאו:
עו"ד אייזנברג, מצבך שפר שהמשטרה בכלל הייתה מוכנה לקבל ממך תלונה.
עודד ג'יניאו:
אני עורך דין פחות מוצלח ממך, הלכתי לתחנת המשטרה ושם לא רצו לרשום את התלונה, אמרו: "זה לא בתחום טיפולנו, תפנה למשטרת תיירות".
עודד ג'יניאו:
פניתי למשטרת התיירות, אמרו: "תפנה למשטרת ציון", וככה אתה מסתובב.
עודד ג'יניאו:
עכשיו, אני אחד שיש לו שתי רגליים בריאות ויכול לרוץ מתחנת משטרה אחת לשנייה.
עודד ג'יניאו:
הנושא הוא בסך הכל נושא של אכיפה.
עודד ג'יניאו:
אם תהיה אכיפה, כמו שאוכפים החזקת שני גרם מריחואנה או עישון חמישה גראס, אותו עובד פיליפיני, שיש לו כבר האינפורמציה על תנאי ההעסקה לפני שהוא בא מארץ המוצא, יידע שמדינת ישראל היא מדינה מאוד מסוכנת, שמי שאינו ממלא את תנאי הרשיון עולה על מטוס ועף החוצה.
שמחה בניטה:
בדיוק.
שמחה בניטה:
אין סביון.
עודד ג'יניאו:
ואז, לפני שהוא בא, יש לו כבר האינפורמציה על מה קורה אם השהייה אינה חוקית.
עודד ג'יניאו:
אבל היום יש לו האינפורמציה מה כן לעשות.
עודד ג'יניאו:
הערה שלישית, בנושא של עובד זר שעזב את מקום העבודה ללא אישור, פניתי במכתב, לא בעל פה, למשרד הפנים, והודעתי על המקרה.
עודד ג'יניאו:
אמרתי שאני מבקש לקבל עובד זר אחר על מנת לפתור את הבעיה.
עודד ג'יניאו:
התשובה היתה - קודם כל תיקח עובד ממאגר פנימי.
עודד ג'יניאו:
מאגר פנימי הוא אחד מן השניים: או כאלה שלא מצאו את מקומם אצל משפחה אחרת, שהם troublemakers , או שיש רק קבוצה קטנה ומצומצמת של כאלה שצריכים לפתור להם את הבעיה , ואלה אותם עובדים זרים שהמעסיקים שלהם נפטרו, לא באשמתם.
יורי שטרן:
או אושפזו.
אבלין וולדשטיין:
או הועברו לבית אבות.
אבלין וולדשטיין:
או הועברו לבית אבות או למחלקה סיעודית ולעובד הזר אין תפקיד.
אבלין וולדשטיין:
לא באשמתו.
אבלין וולדשטיין:
הוא בא לעבוד והסתיימה העבודה.
יורי שטרן:
או מרצונם החופשי של שני הצדדים, הסכימו להיפרד.
עודד ג'יניאו:
אני מסכים שצריך למצוא פתרון לאותם העובדים אשר לא באשמתם ושלא מרצונם נשארו מחוסרי עבודה, אבל לא לאחרים.
עודד ג'יניאו:
פניתי וביקשתי לגרש את אותו עובד מהארץ.
עודד ג'יניאו:
עברו שלושה חודשים, עברו ארבעה חודשים, ורק שתדעו, הפרוצדורה של ההחלפה בצורה חוקית לוקחת שלושה חודשים.
שמחה בניטה:
נכון.
עודד ג'יניאו:
זה כשיש מישהו שיכול לרוץ ולעבור מפקיד לפקיד ולהביא את המסמך ולקחת את הניירות.
עודד ג'יניאו:
כשצריך לעשות את זה בטלפון או בעזרת עמותה, אני לא יודע כמה זמן זה לוקח.
עודד ג'יניאו:
עברו שלושה, ארבעה, חמישה חודשים, ואז קיבלתי טלפון מחברת כוח האדם: "עבדה אצלכם גב' כך וכך?"
עודד ג'יניאו:
– נכון.
עודד ג'יניאו:
"מצאנו לה משפחה, אתם מוכנים לתת מכתב שחרור?"
עודד ג'יניאו:
אמרתי: "סליחה, אני כתבתי מכתב למשרד הפנים שאני עובד על לגרש אותה מהארץ; איך אתם באים עכשיו לבקש ממני מכתב שחרור?"
שמחה בניטה:
כך בדיוק קרה לוולרי.
בלה צור:
גם לי.
עודד ג'יניאו:
"תשמע", אמרו לי, "יש לך כבר עובדת אחרת, מה אכפת לך...
עודד ג'יניאו:
מצאנו לה מקום עבודה".
עודד ג'יניאו:
אמרתי: "סליחה.
עודד ג'יניאו:
אני מכתב שחרור לא אתן".
יורי שטרן:
מי פנה אליך?
עודד ג'יניאו:
חברת כוח אדם.
גדעון הוכנברג:
איזו חברה?
שלמה מורד:
זה לא משנה עכשיו.
יורי שטרן:
גדעון, עזוב, באמת.
יורי שטרן:
אתה רוצה שוב לשכנע אותנו שכולם צדיקים?
יורי שטרן:
אני כבר אומר לך שלא.
יורי שטרן:
ולא רק שלא כולם, אלא רבים אינם צדיקים.
גדעון הוכנברג:
את כולם צריך להוציא מן השטח.
יורי שטרן:
אתה הגשת תלונה נגד חברת כוח אדם על כך שהיא בעצם מצאה עבודה לעובדת שאין לה מכתב שחרור ולכן גם אין לה זכות לעבוד בארץ.
עודד ג'יניאו:
אני לא הולך לחנך את עם ישראל.
יורי שטרן:
זה לא בקטע של חינוך.
עודד ג'יניאו:
הקטע הוא של אכיפה.
עודד ג'יניאו:
אני מספר את העובדות, כדי שתסיקו אחר-כך יחד את המסקנה.
עודד ג'יניאו:
אמרתי: "אני פניתי במכתב לגרש את העובדת הזרה מהארץ, על גופתי המתה תקבלו ממני מכתב שחרור".
עודד ג'יניאו:
עכשיו, מה עושה חברת כוח האדם?
עודד ג'יניאו:
מוציאה אותה לחו"ל ומביאה אותה בחזרה למשפחה אחרת כשיש לה רשיון.
יורי שטרן:
טוב, עם זה קצת קשה להתמודד.
עודד גיניאו:
מה קשה?
שמחה בניטה:
משרד הפנים, שלא ייתן רשיון.
שמחה בניטה:
שהשם שלה יהיה שחור.
יורי שטרן:
מתי זה היה, הסיפור?
עודד ג'יניאו:
התחיל בפברואר 2000.
עודד ג'יניאו:
עד שנעשו כל הפרוצדורות זה לקח עד תחילת חודש יוני, והמכתב למשרד הפנים - - -
יורי שטרן:
האם זה לא מאוחר עדיין?
עודד ג'יניאו:
באתי לתחנת המשטרה, אמרו לי : "יש לנו בעיה של כוח אדם.
עודד ג'יניאו:
" אמרתי: "אין לכם שום בעיה.
עודד ג'יניאו:
אני עכשיו עולה עם שוטר לניידת, נוסע למחנה יהודה לכתובת של הבחורה", והשוטר גם לא יודע לדבר וגם לא יודע מי זאת.
עודד ג'יניאו:
אני אראה לשוטר מי הבחורה, אמרתי, ושוטר ייקח אותה ויביא אותה.
עודד ג'יניאו:
אין בעיה של זיהוי.
עודד ג'יניאו:
אין בעיה של כוח אדם.
עודד ג'יניאו:
עכשיו אני יושב בניידת, נוסע למחנה יהודה ומביא את הבחורה.
עודד ג'יניאו:
יותר פשוט מזה?
יורי שטרן:
אתה יכול לעשות טובה, למרות שאתה לא רוצה לחנך את עם ישראל, אם זה לא מאוחר, ובכל זאת להגיש תלונה על חברת כוח האדם, על כך שהיא בעצם העסיקה באופן לא חוקי את העובדת הזאת או סחרה בה?
עודד ג'יניאו:
אנחנו נתחיל מהסוף.
עודד ג'יניאו:
קודם כל אני אתן לבתיה כרמון את הפרטים של אותה עובדת, היא תבדוק במחשב של משרד הפנים  - - -
יורי שטרן:
זה לחוד  וזה לחוד.
עודד ג'יניאו:
לא, אם נתנו לה אישור אז מה התועלת בתלונה?
יורי שטרן:
לא. זה לחוד וזה לחוד.
יורי שטרן:
אני לא נגד הפנייה לבתיה, אבל זה לא במקום להתלונן.
יורי שטרן:
בדיוק אמרנו על מה: אסור לחברת כוח אדם מוכרת בשירותי סיעוד להציע למשפחה כלשהי עובדת שאין לה מכתב שחרור.
עודד ג'יניאו:
איפה זה כתוב?
שמואל ערמון:
לא כתוב.
יורי שטרן:
היא לא חוקית.
שלמה מורד:
בתיה אולי תגיד את זה.
שלמה מורד:
זה לא חוקי, אבל זה לא כתוב בשום מקום.
בתיה כרמון:
אני חושבת שמה שאנחנו  עושים פה, אנחנו מתחילים מהתחלה, מהסוף ומהאמצע, ואנחנו לא עושים סדר בעניין הזה.
בתיה כרמון:
ואני חושבת שאם נעשה סדר מהתחלה, לא נלך מהסוף להתחלה אלא מההתחלה לסוף, אז נוכל ממש להבין מה שקורה ונבין גם מה שצריך לעשות.
בתיה כרמון:
בואו ניקח את הדוגמה של ולרי.
בתיה כרמון:
אני בטוחה שלוולרי יש עובדת סוציאלית, נכון?
שלמה מורד:
ודאי שיש לה.
בלה צור:
למה ודאי?
יורי שטרן:
רגע, בלה.
בתיה כרמון:
אני חושבת שמפה זה מתחיל.
בתיה כרמון:
ברגע שיש בעיה לוולרי, אני חושבת שהראשונה שצריכה לטפל ולבדוק את העניין הוא העובדת הסוציאלית מטעם מדינת ישראל, מטעם משרד העבודה והרווחה.
יורי שטרן:
מה הכוח שלה?
בתיה כרמון:
אם אין לה כוח, צריך שיהיה לה כוח.
בלה צור:
בתיה, לי אין עובדת סוציאלית.
יורי שטרן:
בלה, זו לא את עכשיו בזכות הדיבור.
בתיה כרמון:
אם אין, צריך שיהיה מצב, שנכי מדינת ישראל יהיו קודם כל באחריות מדינת ישראל, והמדינה לא תבוא ותגיד להם: "קיבלתם עובד זר ועכשיו תלכו ותשברו את הראש".
בלה צור:
מי זה מדינת ישראל?
בתיה כרמון:
מי שאחראי לאנשים שהם סיעודיים, נכים, וכו', הוא משרד העבודה והרווחה, לפי דעתי, ואיני חושבת שיש מישהו שיכול להגיד שלא.
בתיה כרמון:
עכשיו, ברגע שיש בעיה, אותו משרד צריך לבדוק את הנושא.
בתיה כרמון:
יש עובדת זרה.
בתיה כרמון:
משרד העבודה והרווחה החליט שזה הפתרון לגבי נכה מסוים, שעובד זר יכול לפתור לו את הבעיה.
בתיה כרמון:
פונים ובודקים.