GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמחה בניטה:
הגב' דייה סיפרה ששם מישהו מראה לה חמישה דרכונים ושאל: על איזה דרכון הזמינו אותך?
שמחה בניטה:
והוא עונה: על איזה את רוצה?
שמחה בניטה:
זה מה שהולך בשגרירות הישראלית במנילה.
שמחה בניטה:
לא בישראל.
שמחה בניטה:
אם בשגרירות היו משטרה, שב"כ וחקירות, זה לא היה קורה.
שמחה בניטה:
לארצות הברית הם משלמים הרבה יותר.
שמחה בניטה:
למדינת ישראל זה הכי זול להגיע, והמשכורת כאן אדירה.
שמחה בניטה:
אתה יודע שאתה עושה חוזה עם השגרירות לפיליפינית ל- 24 חודש, אתה שולח עם סרט אדום, אתה משלם 25$ לחוזה.
שמחה בניטה:
אתה הולך לשגרירות הפיליפינית, אתה משלם כסף, ואתה מחתים אותם על שכר ואתה מחתים אותם ל- 24 חודש.
שמחה בניטה:
הם כבר יודעים שם ש- 24 חודש זה לא 24 חודש.
שמחה בניטה:
מגיעה אלינו עובדת.
שמחה בניטה:
ארבעה ימים היא עושה שביתה איטלקית.
שמחה בניטה:
היא כבר יודעת שאם היא תעשה שביתה אי אפשר לגרש אותה, כי היא רק הגיעה לארץ.
שמחה בניטה:
אתה לא יכול לעשות כלום.
שמחה בניטה:
היא כבר נמצאת.
שמחה בניטה:
יום רביעי היא הגיעה, כבר ביום ראשון היא אצל קו לעובד, ואומרים לי שהיא לא חייבת לעבוד.
שמחה בניטה:
את כל הגהינום אתה עובר כדי להביא אותה, ואין לך עובדת.
שמחה בניטה:
יש ארגון בשם הצדק החברתי שלהם, וארגון זכויות לאזרח הפיליפיני.
שמחה בניטה:
הם לא באים לבתים לראות את מי נוטשים, במי מדובר, אילו חסרי ישע.
שמחה בניטה:
להסתובב בבתים זה לבכות.
שמחה בניטה:
יש להם ארגון שממומן על ידי ארגונים הולנדיים, גרמניים.
שמחה בניטה:
אז שם במנילה הם יודעים על קו לעובד.
שמחה בניטה:
אחרי ארבעה ימים הם נמצאים שם.
שמחה בניטה:
עכשיו, לפי בתיה כרמון, לא יהיו מכתבי שחרור, אז החגיגה תפרוץ, כי עכשיו הם צריכים מכתב שחרור.
שמחה בניטה:
יש לי, למשל, קשישה, זוג קשישים, שהבעל עם אלצהיימר, והאישה אחרי הסרת גידול בראש.
שמחה בניטה:
העובדת הודיעה להם, נכון היא הודיעה חודש מראש, שהיא עוזבת.
שמחה בניטה:
צריך להביא חפיפה.
שמחה בניטה:
עד שהם לא מנקים את הניירות ממנה, אתה לא יכול להביא לזוג הזה עובדת.
שמחה בניטה:
אתה הופך להיות בן ערובה, גם אם מותר לה לעבוד.
שמחה בניטה:
קו לעובד אומר שמותר לה ללכת למעסיק אחר.
שמחה בניטה:
מה אני אעשה?
שמחה בניטה:
אני צריכה חפיפה.
שמחה בניטה:
העובדת שלי הייתה צריכה לנסוע לחודש לחו"ל.
שמחה בניטה:
כבר חודש אני לא ישנה בלילות, מי ייקח אותי לשירותים, לאמבטיה?
שמחה בניטה:
ביום החופש של העובדת, כלתי לא הרימה את התחתונים היטב.
שמחה בניטה:
אני אומרת לה: את רואה למה אני אוהבת את פיליפינית שלי?
שמחה בניטה:
ואז כלתי שהייתה רגילה לטפל בי לפני כן.
שמחה בניטה:
אפילו אם רק התחתונים לא מונחים היטב לך, אתה לא יכול לשבת על העגלה.
שמחה בניטה:
מה זה חוק סיעוד?
שמחה בניטה:
אתה לא מבין, קודם כל, לוקח שנה עד שאתה מכשיר מטפלת.
שמחה בניטה:
אתה יודע מה זה להכשיר מטפלת?
שמחה בניטה:
אתה יודע איזו הכשרה מקצועית זאת?
שמחה בניטה:
איזה סיוט אתה עובר עד שהיא מזיזה אותך לעגלה או עד שהיא מושיבה אותך כמו שאתה רוצה?
שמחה בניטה:
אתה מדבר על אנשים עם תלות מוחלטת באדם נוסף, ואפילו אם יש משפחה, העובדת הזאת עושה לך את הכל.
שמחה בניטה:
אין לך פה שום אפשרות לעשות חפיפה, ואז אתה נעשה בן ערובה.
שמחה בניטה:
לא יכול להיות שאנשים, שחיים מביטוח לאומי, מגמלאות של ביטוח לאומי, נתבעים.
שמחה בניטה:
כל המסכנים האלה מכתתים את רגליהם לבית הדין לעבודה כי קו לעובד תובע שלא שילמת דמי הבראה, ולא שילמת פיצויי פיטורין, וזה לא משנה שעובד ברח אחרי עשרה חודשים ושלא מגיעים לו דמי הבראה.
שמחה בניטה:
ולא שילמת לו שכר מינימום.
שמחה בניטה:
מה זה שכר מינימום?
שמחה בניטה:
אם אתה משלם לעובד 600$, ומשלם לו את הביטוח רפואי, איפה הכלכלה?
שמחה בניטה:
כשאתה מקבל שכר מינימום 2,800 שקל, בתוך זה אתה משלם לילדים שלך את הלימודים, שכר דירה, ועד בית, טלפון.
שמחה בניטה:
את כל זה הם לא משלמים.
שמחה בניטה:
זה לא נכלל בשכר מינימום?
שמחה בניטה:
הם מקבלים 600$ נקי ביד.
שמחה בניטה:
זה מתחיל ב- 600$, 80 שקל דמי כיס, 30$ אתה משלם להם את הביטוח הרפואי.
שמחה בניטה:
איפה התוספות?
שמחה בניטה:
כל יום חופש שאני קונה ממנה זה 250 שקל.
שמחה בניטה:
שילמתי עכשיו 1,500 שקל רק על ימי החופשות שקניתי, כי מי יהיה איתי?
שמחה בניטה:
אלו תוספות.
שמחה בניטה:
אני עוד עובדת, יש לי 1,500 שקל, אני אראה לך אנשים שחיפשו בנרות.
שמחה בניטה:
אנשים בכו לי - אין מישהו לטפל בנו.
שמחה בניטה:
איפה תביא לי מאגר לתוספות, לחלופות?
שמחה בניטה:
אתה יודע מה זה?
שמחה בניטה:
אישה בבית אומרת: ניסיתי להרים את בעלי, יש לו טרשת.
שמחה בניטה:
אתה יודע מה זה להרים בן אדם עם טרשת?
שמחה בניטה:
היא אומרת: אני וחמי, ביחד נפלנו אִתו.
בתיה כרמון:
זה תפקיד של משרד הרווחה.
שמחה בניטה:
האם זה מוצדק שהנכים שיכתתו את רגליהם בבתי דין לעבודה, כי קו לעובד החליט שהם לא שילמו את מה שצריך לשלם?
שמחה בניטה:
לא משנה שאתה מתגונן שם ושהשופטים מתחילים להבין שהולכים רק בכיוון אחד.
יאיר פרץ:
מה הסטטוס של קו לעובד?
שמחה בניטה:
זו עמותה, עמותה עם כוח.
שמחה בניטה:
אני אסביר לך מה קורה.
שמחה בניטה:
הם תובעים למשל ארבעת אלפים שקל.
שמחה בניטה:
אדם אומר: אני אשלם לעורך דין עכשיו אלף דולר שייצג אותי?
שמחה בניטה:
ואני אלך לבתי משפט ואחכה?
שמחה בניטה:
הוא מגרד מקצבת הנכות שלו, מאיפה שלא יהיה, קח ארבעת אלפים שקל ותעזוב אותי בשקט.
שמחה בניטה:
מה קו לעובד לוקחים?
שמחה בניטה:
הם לוקחים 20% מכל תביעה.
יאיר פרץ:
באיזו זכות?
יאיר פרץ:
יש מחלקת אכיפה.
שמחה בניטה:
יפה.
שמחה בניטה:
על כל תיק שנפתח, הם מקבלים כסף.
שמחה בניטה:
לא רק זה.
שמחה בניטה:
אני אראה לך את השיטה.
שמחה בניטה:
הם הולכים לכנסיות.
שמחה בניטה:
עובדת הגיעה פעם ראשונה לארץ, נותנים לה מכתב ביד, הם מחלקים כל שבוע, יש להם נציג בכנסיות.
אלי פז:
אתם עושים טעות שאתם תוקפים את העמותות לזכויות העובדים.
שמחה בניטה:
אנחנו אזרחי המדינה, ולנו אין משאבים כספיים, כי אין לנו ארגון בהולנד וגרמניה שממנים את עורך הדין שלנו.
שמחה בניטה:
לכן, אין לנו הרבה כוח נגדם.
שמחה בניטה:
הם לוקחים נייר וכותבים לכל עובד את הזכויות שלו.
שמחה בניטה:
דע את זכויותיך.
שמחה בניטה:
אפילו אם העובד לא רוצה לתבוע, הם אומרים לו: תבוא אלינו לבירור.
שמחה בניטה:
הוא רק בא לבירור, הוא רק רוצה לשמוע מה פשר הנייר, וכבר מסבירים לו איך לתבוע.
שמחה בניטה:
הוא כבר תובע את הקשיש.
שמחה בניטה:
אם רק מזמינים את הקשיש לבית המשפט, הוא כבר ימות מהתקף לב, כי הוא כבר אחרי שני אירועי מוח.
שמחה בניטה:
אחרי שדיברתי עם העובדת היא אומרת: תאמיני, אני לא רציתי אבל הם אמרו לי.
שמחה בניטה:
הם אמרו לי כי יש להם 20%.
שמחה בניטה:
עם מלחמת הישרדות שלנו עם עצמנו אנחנו בקושי חיים.
שמחה בניטה:
יש שני דברים שהם לא רלוונטיים ולא הגיוניים, וכאן צריכים לתת עליהם את הדעת.
שמחה בניטה:
ראשית, השכר.
שמחה בניטה:
לא יכול להיות שנהיה במערכת של עובד-מעביד איתם.
שמחה בניטה:
המדינה צריכה לקחת את האחריות של המעבידים.
שמחה בניטה:
הם ירשמו את העובדים שהם הביאו.
שמחה בניטה:
אני לא רוצה להתעסק עם עובד.
שמחה בניטה:
אני רוצה שהמדינה תחליט.
שמחה בניטה:
היא תשלם ושאנחנו לא נהיה חשופים.
שמחה בניטה:
האנשים המסכנים האלה, האומללים, הננטשים לא רק שהם ננטשים, הם גם נתבעים.
שמחה בניטה:
ב- 30,000 שקל וב- 20,000 שקל.
שמחה בניטה:
המדינה תיקח אחריות והיא תשלם משכורות בשכר שהיא תקבע.
שמחה בניטה:
אני מקבלת 2,400 שקל מביטוח לאומי שר"ם, כחוק סיעוד לקשישים.
שמחה בניטה:
מעל גיל שישים זה עובר לידי חברות כוח אדם.
שמחה בניטה:
אם חושבים שמגיע להם אלף דולר, שהמדינה תיתן להם אלף דולר.
שמחה בניטה:
אני לא מקבלת אלף דולר מביטוח לאומי, אני מקבלת 2400 שקל.
שמחה בניטה:
זה השכר שהמדינה קבעה שאני צריכה לשלם לעובדת שתטפל בי.
שמחה בניטה:
לעובד הזה יהיו הזכויות שהמדינה תקבע בחוקים של המדינה.
שמחה בניטה:
כי בכל ההסכמים שאנחנו עושים בין השגרירות פה לחברות כוח אדם שם, שהם מעבירים להם את החוזה, שהם באים הנה וזה הופך להיות נייר חסר ערך.
שמחה בניטה:
שנית, צריכה להיות מערכה אכיפה וענישה.
שמחה בניטה:
לא רק אכיפה, אלא גם ענישה קשה לכל אלו, ואני אתן לך בתים של אנשים שנטשו נכים.
שמחה בניטה:
המדינה חייבת לקחת אחריות עלינו.
שמחה בניטה:
אנחנו לא יכולים לקחת אחריות על עצמנו לבד.
שמחה בניטה:
יש כאן מערכת שהמדינה צריכה לדעת איך היא תנהל אותה.
שמחה בניטה:
אנחנו לא רוצים לגור במוסדות, אנחנו רוצים לחיות בקהילה, בחיים עצמאיים, עם טיפול.
יאיר פרץ:
הדברים ברורים.
שמחה בניטה:
ייקבע שכר אחיד.
שמחה בניטה:
יהיה צורך להביא צוות, אפילו אם יש היתר לעובד אחד.
שמחה בניטה:
ברור שבעבודה עם נכים העובד יהיה מותש, כי קשה לטפל בנכה.
שמחה בניטה:
נוח יותר לעבור אצל קשישה בבית האבות ברחוב פארן.
שמחה בניטה:
כל החברה הגבוהה באה לעשות את הפנסיה שלה פה.
שמחה בניטה:
הם מקבלים פנסיה מארצות הברית, באים לבית אבות, מביאים פיליפינית שתחייך להם כל היום.
שמחה בניטה:
יותר קל להם להביא פיליפינית, כאשר אנחנו אולי באמת סוחטים יותר את האנרגיות.
שמחה בניטה:
שיתנו אישור לשתי העובדות האלה, זאת אומרת, אחת לבוקר, אחת לערב.
שמחה בניטה:
לגבי ההארכה של ארבע השנים.
יאיר פרץ:
אבל בתיה אמרה בצורה הכי ברורה ששוקלים כל מקרה לגופו.
שמחה בניטה:
היא אמרה לגבי עובד שאחרי ארבע שנים אצל קשיש, והקשיש נפטר, העובד הזה יודע עברית כבר, העובד הזה יודע את העבודה.
שמחה בניטה:
אין יותר חכם מלהעביר עובד כזה לאדם, קשיש, שהוא לא יודע אנגלית, שיש לו אלצהיימר וקשה ללמד אותו, אבל אותו עובד עבר הכשרה אצל אותו חולה אלצהיימר שנפטר.
שמחה בניטה:
אז מה ההיגיון פה להוציא אותו ולהביא אחד אחר.
שמחה בניטה:
למה לא להשתמש בו?
שמחה בניטה:
העובדות בכלל לא צריכות משפחות.
שמחה בניטה:
הן לא צריכות את בעליהן ילדיהן שם.
שמחה בניטה:
איתי הייתה אישה תמימה לחלוטין עם חמישה ילדים.
שמחה בניטה:
היא הכירה מישהו בתל אביב ביום ראשון החופשי.
שמחה בניטה:
בעלה מצלצל למשפחה, היא לא שולחת כסף לילדים, כי היא מצאה מאהב פה.
שמחה בניטה:
יש להם את הצרכים הביולוגיים ומביאים פה כבר ילדים.
שמחה בניטה:
אצלם אין את הבעיה של ממזריות בכלל.
שמחה בניטה:
הם מתאהבים בערבים, בטורקים, בכושים.
שמחה בניטה:
עובדת כזאת, למה שלא יעיפו אותה?
שמחה בניטה:
יש לי נכים שמחזיקים עובדת שנתיים וחצי או שלוש.
שמחה בניטה:
העובדת כבר למדה איך לסחוט את הנכים, איך לנצל אותם, איך להתעלל בהם.
שמחה בניטה:
היא גונבת שיחות בטלפון, מביאה את הערבי שלה לדירה.
שמחה בניטה:
הכאב הזה הוא אדיר.
שמחה בניטה:
הייתה עובדת שכל משפחה שהיא הייתה אצלה, אחרי שבועיים הקשישה מתה.
שמחה בניטה:
איך גילינו את זה?
שמחה בניטה:
אצל מישהי שהבת שלה כל יום בבית וגילתה שהיא מרביצה לקשישה.
שמחה בניטה:
במשך שלושה חודשים שהיא פה, כל קשישה שהיא הלכה אליה, אחרי מספר שבועות הקשישה נפטרה.
שמחה בניטה:
למה שלא יתנו לנו את הכוח להעיף אותם?
רוני פאלנק:
מספיק שיעיפו בחודש אחד 30-40 עובדים זרים בענף הסיעוד, כל האחרים, כמו דגים, מהר מאוד, יחזרו למקומות ויתחילו להתנהג כמו בני אדם.
רוני פאלנק:
אנחנו לא צריכים להעניש את כל העובדים הזרים.
רוני פאלנק:
ברגע שתהיה הרתעה אצל כמה אנשים, כל האחרים יהיו ילדים טובים.
רוני פאלנק:
נותנים לך ללכת על הראש, אתה מזוכיסט, אז הולכים לך על הראש.
רוני פאלנק:
דבר שני, יש מדיניות של משרד הפנים שיד ימין דוחה ויד שמאל מתקרבת.
רוני פאלנק:
מה הכוונה?
רוני פאלנק:
עד שמגיעים לארץ, משרד הפנים מערים עלינו ועל המשפחות את הקשיים הכי גדולים שאפשר במסגרת מקובלת.
רוני פאלנק:
היא לא מחפש לא להכניס עובדים, תרוץ, תעשה.
רוני פאלנק:
קיבלתי כרגע טלפון ממשרד הפנים בפתח-תקווה.
רוני פאלנק:
אדם אחד עמד שם מארבע וחצי לפנות בוקר.
רוני פאלנק:
פקידה אחת, אירית, החליטה שהוא צריך מכתב מחברה בפיליפינים שממליצה על העובד.
רוני פאלנק:
כל משרדי הפנים לא מבקשים את זה.
רוני פאלנק:
אתמול היו גם אנשים במשרד הפנים ולא ביקשו את זה מהם.
בתיה כרמון:
מאיזו ארץ הוא?
רוני פאלנק:
הוא פיליפיני.
רוני פאלנק:
אתמול הזמנתי פיליפיני למשרד---
בתיה כרמון:
הוא גבר, נכון?
רוני פאלנק:
גבר.
בתיה כרמון:
אתם קיבלתם הנחיה במסגרת הנחיות שהעברנו לכל החברות לכוח אדם.
בתיה כרמון:
אנחנו הודענו שמכיוון שיש כאן ניסיונות רבים מאוד של איחוד משפחות והחשש הגדול הוא ש- 80% מהבקשות שמוגשות על ידי גברים פיליפינים, הן לאיחוד עם הנשים פה, שאתם מראש תצפו שיהיו עיקובים ובדיקות.
רוני פאלנק:
בסדר.
רוני פאלנק:
יש לי את המכתב שלך.
רוני פאלנק:
אז מה ביקשו?
רוני פאלנק:
לא ביקשו תעודה מחו"ל שהאדם רווק.
רוני פאלנק:
ביקשו מכתב המלצה מחברה בחו"ל.
בתיה כרמון:
אנחנו לא נבקש תמיד את אותן הבקשות.
שמחה בניטה:
אבל הם ממליצים ומשקרים, ושולחים לך זבל.
רוני פאלנק:
מה יעשה אדם שירצה גבר?
בתיה כרמון:
יביא גבר ממדינה אחרת.
רוני פאלנק:
בתיה כרמון אמרה לא להכניס עובדים לאיחוד משפחות.
רוני פאלנק:
זאת אומרת שבחו"ל מערימים עליהם את כל הקשיים שאפשר, שברגע שהם נכנסים, הם בעלי הבית.
רוני פאלנק:
זאת אומרת, איפה המדיניות שלכם?
רוני פאלנק:
נכנס עובד, גילינו שהוא עבד על כולנו בצורה מאוד מתוחכמת, ותמיד אפשר לעבוד גם על ראש השב"כ, כי הוא כבר פה.
רוני פאלנק:
את מוכנה להוציא אותו?
בתיה כרמון:
במה הוא עבד?
בתיה כרמון:
מה הוא עשה בדיוק?
רוני פאלנק:
עבד על כולנו.
רוני פאלנק:
הוא נשוי ויש לו ילדים בפיליפינים ובארץ.
רוני פאלנק:
עוויתי, חטאתי, פשעתי.
רוני פאלנק:
אני רוצה שתעזרי לי.
רוני פאלנק:
אני משלם את הכרטיס.
רוני פאלנק:
אני משלם הכל.
רוני פאלנק:
את מוכנה לעזור לי?
רוני פאלנק:
אז מה אם יש לי מכתב ממך?
רוני פאלנק:
"אין באפשרותי למנוע מעבר עובד ממעסיק למעסיק".
בתיה כרמון:
סליחה, אתה דיברת על מעבר.
בתיה כרמון:
יש הבדל בין זה שאתה בא ואומר שהאדם הזה הוא שקרן, רמאי וגנב, ואז מה אנחנו אומרים?
בתיה כרמון:
בבקשה, משטרת ישראל תבדוק את הנושא, ואם היא תעביר המלצה - זו בדיוק התשובה שלך.
בתיה כרמון:
בנושא של המעבר, זה מעבר בלי שמדובר פה על עבירות שנחקרו.
בתיה כרמון:
נכון, אין באפשרותנו, אבל אם מדובר על עבירות, בבקשה, תרשום את העבירות ואז הנושא ייבדק, ואם באמת מדובר בעבריין, כמו שאמרנו, נוציא צו גירוש.
בתיה כרמון:
זה מה שאמרנו קודם.
תמר גלטנר:
שני דברים קצרים.
תמר גלטנר:
אחד לגבי שירות התעסוקה.
תמר גלטנר:
יש לנו הצעה באגף כדי לקצר תהליכים לאנשים שמקבלים חוק סיעוד ונבדקו כבר בדיקת ADA, אישורים ממוכנים - העברת אישורים ממוכנים של ביטוח לאומי שאדם שיש לו איקס נקודות בבדיקת תלות הוא לא צריך את כל המבחנים הרפואיים.
אפרים כהן:
זה בוצע.
תמר גלטנר:
לא תמיד.
שמחה בניטה:
במשדר הפנים גם צריך להיות מחשב מעודכן אם העובד יצא או לא יצא.
תמר גלטנר:
הערה שניה, התייחסות למה שאמר מר פז לגבי הנושא של העסקת עובדים זרים, העברת גימלת סיעוד - אתה יודע כמוני שזה נמצא בתהליכי חקיקה.
תמר גלטנר:
אני, כרגע, לא נוקטת עמדה אם זה כן טוב או זה לא.
תמר גלטנר:
אני רק רוצה לומר, נכון להיום, במסגרת תפקידי כבקרה על חברות הסיעוד, קודם כל יש שינוי מאוד גדול בתעריפים שחברות הסיעוד משלמות עבור העובד בקטע הזה.
תמר גלטנר:
דבר נוסף, הבדיקה שנעשית לגבי אישורים של משרד הפנים ושירות התעסוקה לגבי הקטע הזה של העסקת העובד הזר במסגרת חוק הסיעוד נעשית בצורה מאוד יסודית וכמעט ולא קורה שחברות סיעוד מעסיקות עובד זר דרך גימלת הסיעוד ללא אישורים, כך שזו דרך לאכוף את העובדה שהעובד---
אלי פז:
זו לא הייתה הטענה.
אלי פז:
הטענה הייתה שנתח פוטנציאלי--- את צריכה להתייחס לעובדה שחלק גדול מהמשפחות הן קשות יום, בקושי מצליחות להרים את עצמן ובהעדר פתרון חלופי של המדינה, זה הפתרון שעומד לרשותם.
אלי פז:
ההבדל של מספר מאות שקלים שיכול להיות, הוא זה שמעלה את הנכה מעל המים, או מטביע את אותה המשפחה.
אלי פז:
נכון, זה ירד מחמישים אחוז לסביב השלושים אחוז, וכך באמצעות אותם כמה מאות שקלים, אותה משפחה יכלה לחיות יותר טוב.
תמר גלטנר:
למעט דבר אחד, שזה נושא האכיפה והפיקוח.
אלי פז:
לכן, הציע חה"כ שטרן את אותה הצעה, מתוך ערנות לאותו מקטע שנקבע על ידי חברות סיעוד.
תמר גלטנר:
נכון.
תמר גלטנר:
אבל לא צריך לשכוח את הנושא של פיקוח, הדרכה ואכיפה, והיום יותר ויותר חברות עושות הדרכה לעובדים זרים, גם אישית וגם קבוצתית, והכשרות למיניהן, שזה דבר שלא היה עד עכשיו.
תמר גלטנר:
צריך לקחת גם את הצד הזה בחשבון.
יורי שטרן:
אפשר לשלם בנפרד על ההכשרה ועל הפיקוח, כי הכסף עובר אוטומטית, ומי שעושה פיקוח עושה הכשרה, עושה, ומי שלא עושה, לא עושה.
רז דורון:
אם המדינה תשלם למשפחה ישירות, היא תצטרך לעשות פיקוח.
רז דורון:
היא לא תשלם כסף בלי פיקוח.
רז דורון:
הפיקוח הזה יעלה כסף.
רז דורון:
בסופו של דבר תגיע לאותו מצב.
אפרים כהן:
גם היום יש פיקוח של עובדים סוציאליים שמגיעים לסיעודיים.
אפרים כהן:
אני ראיתי עובדות סוציאליות שמגיעות למשפחות נזקקות ובודקות מה מצבן.
אפרים כהן:
האם באמת הכסף הזה הולך למטפלת או למטרה אחרת.
מתי הכהן:
הייתה תלונה על השגרירות שלנו במנילה.
שמחה בניטה:
אני טענתי, עקב שיחה דווקא עם השגרירות שלנו במנילה, שאם היה שם אותו כוח אדם, כמו שהשגרירות האמריקאית מחזיקה שם, המשטרה והשב"כ, החקירות והבדיקות שלהם, ממנילה היה מגיע לארץ חומר איכותי ואמיתי, ואם היו כותבים גיל 27, זה לא גיל 45 או 50.
מתי הכהן:
קודם כל, אם זה יכנס לפרוטוקול ויוסיפו כוח אדם בשגרירות ישראל במנילה, אני אהיה מאושר.
מתי הכהן:
אין להשוות מה שהאמריקאים עושים ומה שאנחנו עושים.
מתי הכהן:
לאמריקאים יש רשות הגירה, ועל זה אנחנו מדברים כל הזמן.
מתי הכהן:
רשות ההגירה שלהם מטפלת בכל דבר ביסודיות, הן בארצות הברית והן בנציגויות שלהם בעולם.
מתי הכהן:
שנית, אם דווקא הזכרת את מנילה, דווקא מנילה, בתקופה אחרונה, פונה למשרד הפנים ומעירה ומסתייגת על עובדים שמשרד הפנים מאשר, דהיינו, כשמשרד הפנים אישר עובד זר ממנילה, הנציגות בודקת וגם מעירה ומסתייגת, דהיינו, אם היא מוצאת שמדובר באיזה קרוב משפחה בארץ, או באחים, אחיות, בעל, אישה, היא דווקא מעירה והיא לא נותנת מיד את האשרה.
מתי הכהן:
יש בדיקה.
מתי הכהן:
שלישית, אני מציע, שבמשרד הפנים כולם יהיו עירניים.
מתי הכהן:
לכך שאם יש תלונות על עובדים פיליפיניים וכנראה יש שליטה פיליפינית מלאה כאן, אז אולי צריך לחשוב לרגע ולהפסיק את ייבוא העובדים הפיליפיניים.
יורי שטרן:
אני חשבתי על שני דברים שכבוד היו"ר, אתה יכול לדאוג להם.
יורי שטרן:
ראשית, חוץ מנושא העלייה מחבר העמים, אין בשירות הקונסולרי במדינת ישראל שום הפרדה, כפי שידוע לי לפחות, בין כלל המדינות לבין המדינות שהן מדינות המוצא של המוני עובדים זרים.
יורי שטרן:
לחבר המדינות יש מערך נפרד למתן אישורי עלייה, אבל הגיע הזמן שבמדינות כמו פיליפינים ותאילנד ורומניה, שמהן מגיעים אלפים, אם לא רבבות, לעבוד בישראל, יהיה מערך נפרד שהוא יהיה משותף עם משרד העבודה ומשרד הפנים לבדיקת הדברים האלו.
יורי שטרן:
לא סתם תגבור, אלא תגבור מאוד מקצועי, מיומן.
יורי שטרן:
בסך הכל אלה לא הרבה תקנים ואלה לא כלל המדינות, אלא באמת אולי חמש או אולי שש, אולי עשר מדינות, שזה הרוב.
בתיה כרמון:
הבעיה עם כל מדינות מזרח אירופה היא שמשם הם באים בלי רשיונות.
דוד פרץ:
בשנת אלפיים גירשו נתינים של תשעים מדינות.
יורי שטרן:
בסדר, אבל יש לך אחוזים כבדים מכמה מדינות.
יורי שטרן:
איפה שלא באים לעבוד, איפה שלא מסדרים את זה בערוצים של רשיונות עבודה, זה מערך אחר.
יורי שטרן:
זה תגבור המערך הקונסולרי הרגיל, כי הקונסולים מיומנים לבדוק ולהפריד.
יורי שטרן:
לא תמיד הם מצליחים, אבל הכוונה היא להפריד בין תייר לבין מי שבא לעבוד.
יורי שטרן:
את ההפרדה בתוך מי שבא לעבוד, מי שיש לו אישור מפה, עד כמה הוא מיומן, אם יש לו קרובי משפחה, את זה הם לא עושים.
יורי שטרן:
כעקרון אין להם מיומנות כזאת, זה מערך אחר, ואני מדבר על שיטה נפרדת למדינות שמהם מגיעים עם רשיונות עבודה.
יורי שטרן:
שנית, אני חשבתי, ספציפית על מה שקורה עם הפיליפיניים.
יורי שטרן:
הפיליפינים כמדינה, מאוד מעוניינת בהמשך ההגעה הזאת של העובדים.
יורי שטרן:
הייתי יוזם מגע, פגישה עם השגריר, ולהעביר לו מסר שאם המצב יימשך כפי שהוא היום, שבעצם זה הפך להיות לקהילת מהגרים בלתי חוקית, זה יפגע בהמשך הגעתם של העובדים שמגיעים לעבוד.
יורי שטרן:
זה כן מעניינם, ואפשר להעלות את זה ברמה של הידברות בין המדינות ואז לבדוק איך עושים את זה.
יורי שטרן:
אני חושב שבסך הכל מבחינתם של הפיליפיניים אולי אין הבדל בין חוקיים ללא חוקיים, למרות שאני חושב שהלא חוקיים גם מפסיקים לשלוח הרבה כסף רק מושכים לפה עוד ועוד קרובי משפחה, אבל במישור הבין מדיני אפשר להגיד, מבחינתנו, שאחרת משרד הפנים צריך להפסיק מתן אישורים רבים כל כך לפיליפינים.
יורי שטרן:
דבר אחרון.
יורי שטרן:
בזמנו, העלנו את הנושא הזה גם פה בוועדה, שיש פה בכלל בתחום הסיעוד פרדוקס שהוא מאוד צמוד למערכות הממשלתיות, במיוחד בתחום שירותי הסיעוד הישראלים לפי שעות.
יורי שטרן:
עם זרים זה פחות.
יורי שטרן:
המדינה קובעת כמעט הכל.
יורי שטרן:
מצד שני, זה מנוהל על ידי גורמים פרטיים.
יורי שטרן:
וזה יוצר באמת לפעמים מצבים אבסורדיים, כשהנכה הופך להיות למעסיק ועליו כל מיני חובות מבחינת החוקים שהוא לא מכיר, ואין לו שום מערך לטיפול, למה הוא צריך לקחת עו"ד, צריך לקחת רו"ח בשביל להתחשבן עם העובד?
יורי שטרן:
בסוף זה יגיע, כי ברגע שמתחילים להעמיד אותו במצב של מעסיק וקו לעובד - ואני דווקא בעד כל הארגונים האלו.
יורי שטרן:
אני חושב שהם עושים עבודה נכונה, אבל המערכת, הסביבה שבא הם מתפקידים היא כל כך מעוותת שאז גם התפקיד החיובי שלהם הופך לשלילי יותר ויותר - ברגע שהם לצדם של העובדים, מתחילים לדרוש את כל הזכויות ואת כל הנהלים, מאדם פשוט שהוא קשיש או נכה ומכניס אותו לפינה שממנה אין יציאה בכלל, זה רק עניין של זמן עד שייקבע שהוא מעסיק לכל דבר עם כל החובות ועם כל החשבוניות, ואז זה בכלל אבוד.
יורי שטרן:
אז דיברנו על הקמת רשות לסיעוד שצריכה לדאוג גם לעובדים הישראלים ולטפח תוכניות לטווח הארוך, כמה שניתן להחליף לישראלים.
יורי שטרן:
כמעט אוטומטית חושבים שרק זרים מסוגלים לעשות.
יורי שטרן:
אולי כדאי, אם לא בממשלה, אז בכנסת, להקים בין הוועדה לעובדים זרים לוועדת העבודה והרווחה, אולי גם בין משרדים, ועדה שצריכה לגבש מדיניות, לבדוק מחדש את כל המדיניות בסיעוד.
יורי שטרן:
זה ענף שהולך ומקבל משקל.
יורי שטרן:
האוכלוסייה באמת מזדקנת.
יורי שטרן:
בוועדה הזאת צריכים להיות גם נציגים של האוכלוסיה שמקבלת את השירותים האלו, של לרבבות נכים, ואולי נגיע באמת לקונספציה אחרת.
יאיר פרץ:
ברשותכם, אני אסכם.
יאיר פרץ:
כשזימנתי את הדיון הזה בנושא הסיעוד לא האמנתי לאיזה "בְּרוֹך" אני הולך להיכנס.
יאיר פרץ:
למרות הניסיון המצטבר שלי בתפקידיי הקודמים, לא האמנתי שהתופעה הזאת כל כך קשה בכל ההיבטים, בנושא האכיפה, בנושא הריבוי, ושמעתי פה נציגים שאמרו שבשנת 2004 נמצא את עצמנו פה עם 100,000 פיליפינים, וזה ילך ויגדל.
יאיר פרץ:
כשעובד סיעודי עוזב את הנכה או את הקשיש והולך לצפון תל אביב לאנשי ציבור - אם בארזים נפלה שלהבת מה יאמרו אזובי הקיר?
יאיר פרץ:
לצערי הרב, צריך לעקור את התופעה מהשורש.
יאיר פרץ:
לכן, לאחר מהדיון הזה, לאור מה ששמעתי ולאור התופעה החמורה שתלך ותחמיר, אני הולך לזמן פגישה עם מפכ"ל המשטרה, עם שירות התעסוקה ועם משרד הפנים על מנת לדון בכל הסוגיה בצורה מעמיקה, אפילו להוציא פרמטרים חדשים, לבדוק אפשרות גם של נושא שילוב ישראלים.
יאיר פרץ:
אני יודע על תופעה מבית שמש.
יאיר פרץ:
כל בוקר היה יוצא אוטובוס מלא עובדות ישראליות לכיוון תל אביב, כדי לעבוד במשק בית.
יאיר פרץ:
היום אין עובדת אחת שיוצאת מבית שמש לכיוון תל אביב.
יאיר פרץ:
לכן, אני אומר, חייבים היום לטפל בסוגיה הזאת בצורה הכי ברורה, הכי חדה ובנחישות.
יאיר פרץ:
לכן, אני אזמן דיון בנושא הזה ואני מקווה מאוד שהדיון הזה יניב פרי ונוכל לאפשר גם לאוכלוסיית מדינת ישראל להתפרנס, להפסיק את התופעה הזאת - שבסיעוד לא נוגעים.
יאיר פרץ:
נכון שזה נושא מאוד הומני ורגיש, אבל נתמקד באנשים שצריכים את זה, לתת להם את זה בצורה הטובה ביותר, אם המשפחה זקוקה לעובד או לשני עובדים, אבל אם משפחה לא זקוקה והיא יכולה להסתדר עם כוח ישראלי, אין שום סיבה בעולם שזה לא יקרה.
יאיר פרץ:
אני מודה לכם, הישיבה נעולה.
יאיר פרץ:
בוקר טוב.
יאיר פרץ:
אני רוצה לפתוח את ישיבת הוועדה, וראשית להודות לשר לבטחון פנים על כך שעזב את כל עיסוקיו הרבים בימים טרופים אלה ונענה להזמנתנו ומכבד אותנו בנוכחותו.
יאיר פרץ:
אדוני השר, הנושא הנידון היום בוועדה הוא נושא כאוב ביותר, הייתי מגדיר אותו, אולי, כבעיה השנייה בגודלה במצב הכלכלי והחברתי של מדינת ישראל, אחרי בעיית האלימות הקשה שאנחנו נתונים בה, נושא העובדים הזרים הבלתי חוקיים.
יאיר פרץ:
מדובר בתופעה חריפה ביותר, שלפי סקירות ששמעתי באחרונה מכל הענפים, נמצאת בעלייה מתמדת וקשה.
יאיר פרץ:
שמענו בשבוע שעבר שבתחום הסיעוד יש קרוב לשלושים אלף עובדות זרות ששוהות בארץ בלא אישור שהייה חוקי.
יאיר פרץ:
אדוני השר, התופעה הזאת גוזלת את פרנסתם של אנשים רבים.
יאיר פרץ:
בענפים אחרים, כמו בתחום החקלאות, שהמעבר בו הוא מקטיף תפוזים לקטיף עגבניות, זה עוד במסגרת הענף.
יאיר פרץ:
בנושא הסיעוד המעבר הוא מהתחום הסיעודי לעבודה בבתים בצפון תל-אביב, ולעבודה אצל אנשים אחרים, שמשתמשים בכוחות שאזרחי מדינת ישראל היו יכולים לספק.
יאיר פרץ:
בעבר היו יוצאים כל בוקר מבית-שמש, העיר הסמוכה, שני אוטובוסים עם אימהות טובות, שיצאו לתל-אביב לעבוד במשק-בית וחזרו בסוף היום וכך פרנסו את משפחותיהן בכבוד.
יאיר פרץ:
היום אין במקומות כמו בית-שמש אשה אחת שיכולה למצוא לעצמה תעסוקה בתחום הזה.
יאיר פרץ:
אדוני השר, אינני יודע בדיוק על איזה מספר מדובר היום - יש שאומרים 180 אלף, ויש שאומרים מאתיים אלף, בכל מקרה מדובר בממדים אדירים, והתופעה גוזלת את מקור פרנסתם שלאנשים רבים בארץ.
יאיר פרץ:
הוועדה שלנו דנה בנושא הזה, שהולך ומתרחב, כבר תקופה ארוכה, ולצערי הרב הצטמצם בשנה האחרונה נושא האכיפה.
יאיר פרץ:
כתוצאה ממדיניותו של השר הקודם, שטען שאין צורך באכיפה ובהוצאת אנשים ששוהים במדינה ללא אישור שהייה חוקי, ירדה האכיפה לשפל שאין לו אח ורע.
יאיר פרץ:
אני מקווה שמיד נשמע על כך מהממונים על נושא האכיפה במשרד העבודה והרווחה.
יאיר פרץ:
אדוני השר, משרד העבודה והרווחה מטפל היום למעשה בעיקר בנושא זכויות העובדים, דבר שאינני שולל אותו - עובד שנמצא במדינת ישראל, אנחנו, ולו רק כיהודים, חייבים לתת לו את כל זכויותיו, אפילו אם הוא שוהה כאן באופן שאינו חוקי, ואכן משרד העבודה דואג לכך שהעובדים השוהים במדינת ישראל יקבלו את זכויותיהם כיאה וכיאות, כמתבקש במדינה יהודית.
יאיר פרץ:
מלבד פעילות מצומצמת ביותר של שירות התעסוקה, נראה שאין מופעלים שום אמצעי אכיפה.
יאיר פרץ:
אינני יודע כמה עובדים זרים גורשו.
יאיר פרץ:
במשרדך שלך, אדוני, יושבים דודו פרץ, שאינו נמצא איתנו כאן היום, וחגי הרצל, שטיפל בזה ודווקא עשה, באמצעים הדלים שעמדו לרשותו, כל מיני פעולות פה ושם, והוא למעשה היחיד שליווה את הנושא ואת הוועדה הזאת.
יאיר פרץ:
אדוני השר, אולי מפה תצא הבשורה.
יאיר פרץ:
נשמע היום גם את נציגי המעסיקים בנושא הזה.
יאיר פרץ:
אני עצמי הייתי רוצה לראות היום הוצאת עובדים זרים ששוהים במדינת ישראל ללא אישור שהייה, והצעתי היא להקים גוף בינמשרדי, שיכלול את המשרד לבטחון פנים, משרד העבודה והרווחה, משרד הפנים ומשרד החוץ ויפעל כיחידה אוטונומית נפרדת, שתטפל אך ורק בהוצאת עובדים זרים השוהים בארץ באופן בלתי חוקי.
יאיר פרץ:
זה יכול להיעשות בכמה אמצעים, והמשטרה יודעת לעשות זאת - באמצעים של מודיעין טוב, פשיטה אחת או שתיים, וגם טיפול באנשים שמעסיקים את העובדים הזרים.
יאיר פרץ:
הבוקר שמעתי לתדהמתי ששני הפועלים הזרים מרומניה, שנהרגו בגבול לבנון, שהו במדינת ישראל אופן לא חוקי.
יאיר פרץ:
אני חושב שצריך למצות את הדין עם החברה שהעסיקה את העובדים האלה - - -
עוזי לנדאו:
צריך גם לשלם זכויות.
נתן פרנקל:
סליחה, מה זאת אומרת זכויות?
נתן פרנקל:
אחד נשאר פה ולא חזר לארץ מוצאו, ואת השני פשוט לקחו למקום עבודה אחר.
נתן פרנקל:
אנחנו קוראים לזה ברחן, שברח ממקום עבודתו החוקי אל אותו קבלן.
אפרים כהן:
אבל מבחינת מדינת ישראל יש לו כל הזכויות.
יאיר פרץ:
הזכויות קיימות לאותו עובד.
יאיר פרץ:
אינני מדבר על זה.
עוזי לנדאו:
המשפחה מקבלת משהו?
יאיר פרץ:
כן, ודאי.
יאיר פרץ:
יקבלו את כל הזכויות שלהם.
אבשלום וילן:
חבר-הכנסת פרץ, הוועדה הזאת דנה במשך שנתיים כל שבוע כמעט בכל המכלול.
אבשלום וילן:
הסיפור הוא, שאת הממשלה החדשה מעניינים רק הברחנים.
אבשלום וילן:
מדובר פה בציד אנשים.
אבשלום וילן:
שמע, זה נראה נורא.