GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יניב מזומן:
שתי הנקודות האלה נותנות לנו כצוותים תחושה שאנחנו רוצים לעשות דבר חיובי, אנחנו רואים איזה מהפך, האימא דיברה על זה, וכל אחת מהאימהות והאבות והנערים והנערות מדברים על זה, הייתם אצלנו במכינה, כולכם.
<יניב מזומן:
גם עמר, היית אצלנו במכינה.
<יניב מזומן:
זה מהפך אדיר, לכן אני כל כך אוהב את הדברים שלך, שבכל כך מעט ביחס לתקציב אנחנו מצליחים לעשות כל כך הרבה, והתחושה, שבשני המימדים האלה גם של מספר התקנים וגם של התקצוב, היכולת שלנו כמכינה לספוג, היא קטנה מאוד.
יעקב מרגי:
לא יקודם שנייה ושלישית עד שלא נגיע להבנות, כולל נוסח, כולל הכול, כל הסוגיות התקציביות.
יעקב מרגי:
כאמירה, דקלרציה של הוועדה למשרדי הממשלה, זו ההצבעה היום.
יעקב מרגי:
קחו את זה, זה לא רציני, זה כלום לעומת ערך רב.
יעקב מרגי:
תראו איך אתם מסתדרים עם משרד החינוך.
יעקב מרגי:
תתמודדו עם זה.
<פבל גורלין:
פבל, ראש ענף תקציבי כוח אדם, שכר וגמלאות, מאגף התקציבים במשרד הביטחון.
<פבל גורלין:
אני רוצה רגע לחדד שני דברים.
<פבל גורלין:
אחד, צריך להגיד, הבעיה שמציינים פה, שלא מתוקצב, זה מתוקצב בהנחה ויש אישור מראש כמו שצריך.
יעקב מרגי:
אתם בסדר גמור.
<פבל גורלין:
דבר שני, כפי שציין גם נציג משרד המשפטים, הנוסח של חוק המתנדבים זה גם בהלימה למה שאמר שר הביטחון.
יעקב מרגי:
כן, כן, הוא חתם על זה.
יעקב מרגי:
הוא קרא, הוא הבין.
<פבל גורלין:
העמדה הזאת שהציג משרד המשפטים, אפשר להתקדם איתה.
<פבל גורלין:
צריך להבין התכלית שלנו היא לעודד את הגיוס לצה"ל.
<פבל גורלין:
יש תוכניות - - -
יעקב מרגי:
נוספות, קהילתיות, חברתיות.
<פבל גורלין:
חשובות מאוד.
<פבל גורלין:
חשוב שהגופים הנוספים גם יהיו חלק מהתהליך.
יעקב מרגי:
ובכל זאת, משרד האוצר, רוצה לומר משהו או שאתה מסכים עם החילופין?
יעקב מרגי:
מוכן לוותר על החוק הזה.
<שאול קירשנבום:
אנחנו לא מתנגדים אליו, קודם כול.
יעקב מרגי:
ובתנאי שזה מתקציב משרד הביטחון.
<שאול קירשנבום:
מדובר בחלק - - - הקיימות היום, מהתקציב הקיים.
<שאול קירשנבום:
ואני לא חושב שגם צריך לעשות איזושהי הפרדה בין תלמיד לתלמיד.
יעקב מרגי:
הייתי בטוח שתגיד לי, ובלבד שזה יצא - - - , אבל נכון, זה בפנים.
יעקב מרגי:
זה מתוקצב, זה בתקנים.
יעקב מרגי:
כן, משרד הרווחה, בבקשה.
יעקב מרגי:
רצית להסביר למה בוועדת שרים ביקשת - - - ?
<אדוארד וייס:
לא, לא, לא.
<אדוארד וייס:
קודם כל מדבר עו"ד אדי וייס, סגן היועץ המשפטי של משרד הרווחה.
<אדוארד וייס:
רצינו רק להבהיר שעקרונית כמובן אנחנו תומכים בהצעת החוק.
<אדוארד וייס:
מסכימים שהעניין התקציבי צריך להיות מסוכם בין משרד הביטחון לבין משרד החינוך.
יעקב מרגי:
מה זה עניין לך?
<אדוארד וייס:
כי אנחנו מטפלים באנשים עם מוגבלות וגם כי יש כל מיני תוכניות אצלנו, אז לכן יש לנו זיקה.
<אפרת אהרוני:
הם שותפים בתוכנית.
<אדוארד וייס:
אנחנו שותפים.
יעקב מרגי:
מה אכפת לך מה - - - ?
<אדוארד וייס:
אני מסכים איתך, רק רציתי - - - .
<אדוארד וייס:
אנחנו מסכימים עם - - -
יעקב מרגי:
אוקי, רבותיי, למרות שהייתי לכאורה קצר רוח, לא הייתי קצר רוח.
יעקב מרגי:
רציתי רק לוודא ולחדד ולשים את זה, כמה זה חשוב לנו, כמה אנחנו נחושים להעביר זאת.
יעקב מרגי:
אנחנו נעביר את זה בקריאה ראשונה, נצביע עליו עכשיו.
יעקב מרגי:
אני אומר לכם, יש לכם זמן.
יעקב מרגי:
אל תירדמו.
יעקב מרגי:
אם אני אשמח מהמציע או מהמשרדים שהיה נתק ולא טופל, ההתחייבות שלי לא להעביר שנייה ושלישית לא קיימת.
יעקב מרגי:
אני אתייחס בכובד ראש אם אני אדע שהיה ניסיון להידבר.
יעקב מרגי:
אם לא יהיה ניסיון להידבר עד הקריאה השנייה והשלישית, אני אעביר אותו.
יעקב מרגי:
מה לעשות, מי שהיה שם, רואה גם מכאן וגם משם.
עמר בר-לב:
את ה-70 תקנים שהשר אישר, זה אפשר להוסיף.
יעקב מרגי:
אני היום לא משנה כלום מהצעת החוק שלך.
יעקב מרגי:
אם תרצה לשנות, אז אין היום הצבעה.
יעקב מרגי:
אני מעביר אותה כפי שהיא.
יעקב מרגי:
מודיע פעם שמינית לפרוטוקול ולנוכחים, אני לא אקדם אותה בשנייה ושלישית עד שתסכמו תיקוני נוסח, נושא התקציב, הסדרה בין כל משרדי הממשלה כולל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
<אפרת אהרוני:
אפשר שאלה?
<אפרת אהרוני:
זו כבר פעם שלישית שאנחנו יושבים פה בנושא הזה וכל פעם מחדש אנחנו - - -
יעקב מרגי:
איתי?
<אפרת אהרוני:
לא.
<אפרת אהרוני:
אתה לא היית פעמיים.
<אפרת אהרוני:
מירב הייתה.
יעקב מרגי:
בגלל זה אני יושב פה היום.
<אפרת אהרוני:
אני רק שואלת כאזרחית תמימה.
<אפרת אהרוני:
כבר פעמיים משרד הביטחון הלך הביתה ולא עשה את שיעורי הבית הדרושים.
יעקב מרגי:
אצבע מאשימה עושה לי תחושה לא טובה.
<אפרת אהרוני:
אני מבינה, אבל גם חשוב לי לעשות את התפקיד שלי.
יעקב מרגי:
תודה, אבל הנתונים האלה ידועים לי.
יעקב מרגי:
אתה מחליף, מי אצלכם במפלגת העבודה?
<קריאה:
יוסי יונה.
יעקב מרגי:
לא יוסי יונה.
איתן ברושי:
סאלח סעד.
יעקב מרגי:
מי בעד הצעת חוק כפי שהיא, בכפוף לכל מה - - - ?
<חנן ארליך:
אדוני, לא מקריאים?
יעקב מרגי:
צודק, צודק.
יעקב מרגי:
סליחה, אני מבטל את ההצבעה.
<חנן ארליך:
כי אני רוצה להוסיף פשוט.
<קריאה:
אין כוונה לעשות שינוי.
יעקב מרגי:
אני לא הולך לעשות שום שינוי היום.
<חנן ארליך:
אני רוצה להעיר.
יעקב מרגי:
אתה תעשה את חובתך.
<תמי סלע:
הצעת חוק המכינות הקדם-צבאיות (תיקון – הכרה בצעירים עם מוגבלות כחניכי מכינות), התשע"ו–2016 תיקון סעיף 1 1.
<תמי סלע:
בחוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008 (להלן-החוק העיקרי), בסעיף 1 – (1) אחרי ההגדרה "יוצא צבא" יבוא: "מיועד להתנדבות בשירות ביטחון" – אזרח ישראלי או תושב ישראל שוועדה רפואית קבעה כי הוא נמצא בלתי כשיר לשירות או בלתי כשיר ארעית לשירות לפי חוק שירות ביטחון, ורשאי להתנדב לשירות ביטחון לפי אותו חוק".
<תמי סלע:
אני רק אגיד שבחוק כתוב בלתי כשר.
<תמי סלע:
כשר או בלתי כשר, לא כשיר, אז את זה אנחנו נתאים.
<תמי סלע:
(2) בהגדרה "מכינה קדם צבאית", במקום "וליוצאי צבא" יבוא "וליוצאי צבא ולמיועדים להתנדבות לשירות ביטחון".
<חנן ארליך:
אפשר להעיר?
יעקב מרגי:
אחרי ההקראה.
<תמי סלע:
בסעיף 3 לחוק העיקרי, בסופו יבוא: "(ג) לעניין סעיף זה, "חניך" – יוצא צבא, מיועד לשירות ביטחון או מיועד להתנדבות בשירות ביטחון הלומד במסגרת מכינה קדם-צבאית.
<תמי סלע:
"
יעקב מרגי:
עכשיו הערות רק למשרדי הממשלה.
יעקב מרגי:
הנוכחים יכולים רק לשמוע, ליהנות, להחכים.
<חנן ארליך:
בהתאם להחלטת ועדת השרים, להוסיף בסוף סעיף 1 לתיקון, פסקה 1, בהגדרה "מיועד להתנדבות בשירות ביטחון", בסוף ההגדרה – והוכר כמתנדב על ידי צבא הגנה לישראל.
יעקב מרגי:
זה לקראת השנייה ושלישית, תגיעו להסכמות ולהבנות.
יעקב מרגי:
אמרתי, האורחים לא מתערבים.
יעקב מרגי:
עוד משרדי ממשלה?
יעקב מרגי:
ההערה שלך נרשמה לפרוטוקול.
יעקב מרגי:
לקראת שנייה, שלישית אני אבקש להתכנס לתיקוני נוסח בהתאם להחלטת ועדת שרים, אם נשכנע את ועדת שרים.
יעקב מרגי:
יכול להיות שלא נשכנע.
יעקב מרגי:
משרד הביטחון, בבקשה.
יעקב מרגי:
את מצטרפת?
<חביבה סלומון:
אני מבקשת רק להכניס את החידודים בהתאם למה שציינתי בעמדת משרד הביטחון.
יעקב מרגי:
בהתאם למה שאמרת, האם גבירתי תעביר את הלך הרוח של הוועדה לגורמים, והאם את מבחינתך, לו יצויר שמשרד הביטחון היה מסכים לעמדתך המקצועית - - -
<חביבה סלומון:
אני אומר כאן רק את עמדת משרד הביטחון.
יעקב מרגי:
שלום, אלעזר.
יעקב מרגי:
נתת לנו להיות מותשים פה מכוחות הביטחון.
יעקב מרגי:
עכשיו באת לנו בסוף.
אלעזר שטרן:
אני ידעתי שאתה מסתדר.
יעקב מרגי:
התישו אותנו.
אלעזר שטרן:
דרך אגב, אני אגיד לך רק דבר אחד, שאני חושב שבמערכת הביטחון, א', עושים המון.
אלעזר שטרן:
אני חושב שהנושא של המתנדבים אכן טעון שיפור והחוק הזה הוא באמת - - -
יעקב מרגי:
מי מתנגד?
יעקב מרגי:
מי נמנע?
יעקב מרגי:
בעד – פה אחד
יעקב מרגי:
אין מתנגדים, אין נמנעים.
יעקב מרגי:
הצעת חוק אושרה בוועדה לקריאה ראשונה.
יעקב מרגי:
אני חוזר ואומר, היא לא תקודם לקריאה שנייה ושלישית אלא אם כן ישבו כל הגורמים עם המציע והגעתם לנוסח מוסכם.
יעקב מרגי:
אם לא יהיה ניסיון הידברות, הנוסח הזה כפי שהוא, בשיפור לפי מה שאמרנו, יועבר לקריאה שנייה ושלישית.
יעקב מרגי:
שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 12 במרץ 2018, כ"ה באדר תשע"ח.
יעקב מרגי:
הנושא: הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), הכנה לקריאה שנייה ושלישית.
יעקב מרגי:
כפי שהבטחתי, אני אומר מספר מילים.
יעקב מרגי:
זה הסבב, אם אני לא טועה, השלישי או הרביעי מעבר לדיונים שהיו מאחורי הקלעים ושולחנות עגולים.
יעקב מרגי:
הזמנו קבוצת חברי הכנסת, שמענו חלק מהארגונים, כמעט את כל הארגונים.
יעקב מרגי:
אנחנו בישורת האחרונה, גם מאחורי הקלעים יושבים על סוגיות משפטיות.
יעקב מרגי:
עדיין לא סיימנו.
יעקב מרגי:
כפי שהבטחתי לעצמי, לא לכם, כדי לתת לזה גם תחושה שאנחנו מדברים הרבה על 'סוכריות' בשינוי שאנחנו הולכים לעשות, הבטחתי לעצמי שלא יהיה מצב שהחוק הזה עובר בלי שמנכ"ל משרד החינוך יבוא וייתן דגשים על הנקודות האלה.
יעקב מרגי:
הנה הוא פה איתנו.
יעקב מרגי:
אנחנו נשמע את המנכ"ל ואחר כך נשחרר אותו.
יעקב מרגי:
אם הוא ירצה להישאר, שיישאר, ברוך הבא.
יעקב מרגי:
לאחר מכן נמשיך את הדיון כדי שנתחיל להתקדם איתו.
יעקב מרגי:
גם היום נצביע, שלא נפספס, את המיזוג של הצעת החוק הפרטית שלי עם הצעת החוק הממשלתית, כי בסוף נתקדם, נתקדם ואחר כך נגיד, שכחנו אותי בבית מספר 3 או 4.
<שמואל אבואב:
אדוני יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת, אנחנו מבקשים בתמציתיות להציג את הדגשים המרכזיים שקבע השר במדיניות שהוא מבקש להשית בשינוי שאנחנו מבקשים לעשות בחינוך המיוחד בכלל ובהקשר של החוק בפרט.
<שמואל אבואב:
ארבע בעיות מרכזיות הובילו אותנו ליצור שינוי במתווה הקיים.
<שמואל אבואב:
הבעיה הראשונה זה מצב שבו ילדים מורכבים, ילדים עם צרכים ייחודיים, ילדים עם קשיים נמצאים במערכת החינוך הרגילה.
<שמואל אבואב:
אין במערכת הזו את מכלול הכלים והאמצעים והאפשרויות והילדים האלה בפעם אחת, אינם מוכלים, ובפעם השנייה, נאלצים להעביר אותם למסגרות שלא בטוח שהן המסגרות הטבעיות של הילדים.
<שמואל אבואב:
זו בעיה מספר אחת.
<שמואל אבואב:
בעיה מספר שתיים היא המבנה של הוועדה הקיימת היום ואופן הליך קבלת ההחלטות.
<שמואל אבואב:
במה מדובר?
<שמואל אבואב:
על פי, ואני אפרט את זה בהמשך, על פי המתווה ותפיסת העולם והמדיניות שבאה לידי ביטוי בוועדת דורנר, הכוונה היא ליצור מחוון שאנחנו בוחנים את הדברים על פי רמת התפקוד ולא רק על פי סוג המוגבלות, ולכן המבנה של הוועדה צריך לפעול על פי שוויוניות, על פי קונקרטיזציה, על פי הידוק של מחוון שמכוון ומדגיש את רמת התפקוד ולאו דווקא את סוג המוגבלות.
<שמואל אבואב:
הבעיה השלישית היא הבעיה שנדרשת בשיפור של רמת השירות שניתנת היום, ברמת ההסעות ובגופים שהם במוכר שאינו רשמי, שהם שגרירים גדולים ומשמעותיים לתחום של החינוך המיוחד, והם אינם מקבלים את הסל הדרוש בכדי לתת את המעטפת לילדים שנמצאים במסגרות שלהם.
<שמואל אבואב:
הבעיה הרביעית היא הבעיה של היעדר מבנים.
<שמואל אבואב:
ברגע שאין מבנים נגישים, קרובים, מתאימים לסוגי הלקויות, הילדים בעל כורחם נאלצים לנסוע מעבר לזמן המקובל והרגיש שילדים צריכים להימצא בהסעות.
<שמואל אבואב:
מתוך ארבעת הבעיות הללו המרכזיות חשבנו שצריך להביא את סט הכלים והפתרונות להלן: בנושא הראשון, בנושא של הרחבת היכולת להכיל את הילדים בבתי הספר הרגילים, בחינוך הרגיל, אנחנו רוצים לגשת לפתרונות הבאים: פתרון מספר אחד זה סל מענים, להעמיד תקציב של כ-200 מיליון שקל לאלתר, לא בשיהוי ולא בעיכוב, כסף שבעבר לא היה, תקציב שלא היה, יועמד לרשות בתי ספר בכדי להכיל את הילדים המורכבים והקשים שנמצאים היום בבתי הספר.
מאיר כהן:
חשוב לנו לשמוע את זה.
מאיר כהן:
זה 200 מיליון חוץ מבינוי.
<שמואל אבואב:
ודאי.
<שמואל אבואב:
אני עובר סעיף-סעיף.
<קריאה:
גם היום - - -
<שמואל אבואב:
לא, היום אין.
<שמואל אבואב:
זה כסף חדש.
<שמואל אבואב:
לשאלתו של חבר הכנסת מאיר כהן, זה כסף תוספתי על הבינוי ותיכף אני אגע בבינוי.
<שמואל אבואב:
הכלי השני הוא הכלי שבאמצעות היות יושב ראש הוועדה איש מקצוע שקם כל בוקר למלאכת יומו והמשימה שלו זה לעסוק בחינוך המיוחד, הוא יכול גם לבוא לבתי הספר, הוא יכול לכוון את הדברים והוא יכול להיות האיש שמחבר בין כל החוליות כולן.
<שמואל אבואב:
המרכיב השלישי, הכלי השלישי זו הדרכה והכשרת הלבבות בקרב המורים בבתי הספר הרגילים שהם יבינו את המשמעות, שהם יהיו פתוחים לאפשרות הזו של השילוב והם יהיו מוכשרים לבצע את המשימה המורכבת הזאת.
<שמואל אבואב:
הכלי הרביעי, הפתרון הרביעי זה רכזי ההשתלבות.
<שמואל אבואב:
זה רכז של איש מקצוע שזאת תכליתו, זה ייעודו בבית הספר בנושא הזה.
<שמואל אבואב:
הכשרנו השנה כ-1,200 כאלה ואנחנו עד סוף השנה אני מקווה שנסיים הכשרה של 1,800.
<שמואל אבואב:
הדבר הבא הוא המתי"אות.
<שמואל אבואב:
זה כלי שאנחנו צריכים לעבות אותו במשאבים.
<שמואל אבואב:
צריך ליצור אפקטיביות שילובית בין המתי"אות, בין יושב ראש הוועדה, הרשויות המקומיות ובתי הספר.
<שמואל אבואב:
עד כאן הפתרונות לבעיה מספר אחת, בעיית ההכלה.
<שמואל אבואב:
אנחנו עוברים לבעיה השנייה, והבעיה השנייה היא מבנה הוועדה ואופן קבלת ההחלטות.
<שמואל אבואב:
איך אנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזו?
<שמואל אבואב:
על ידי כך שאנחנו רוצים לאחד את ועדת ההשמה והשילוב לוועדה מקצועית אחת, לוועדת זכאות.
<שמואל אבואב:
בראש הוועדה הזו יעמוד איש משרד החינוך, איש מקצוע שאמון על התחום, זוהי משימתו, בזה הוא עוסק.
<שמואל אבואב:
הוא יודע לקשר בין כל הצרכים שבאים לידי ביטוי בוועדה לבין כל בתי הספר והמוסדות הייחודיים והרגילים שנמצאים בסביבה.
<שמואל אבואב:
הוא מקדם את המדיניות של משרד החינוך, הוא יוצר סטנדרטיזציה אחידה עם מחוון ועל ידי כך תהיה שוויוניות.
<שמואל אבואב:
כל תלמיד יקבל את המענה שמתאים לו בהתאם לרמת התפקוד, והשירות יהיה איכותי וזמין להורים.
<שמואל אבואב:
גם שזה לא נוח לכולם לשמוע, אנחנו רואים את ההורים כגוף טבעי שמתבקש, שיהיה שותף לקביעת העתיד והגורל של הילדים.
<שמואל אבואב:
הכלי השני, הפתרון השני שאנחנו רוצים להביא אותו לידי ביטוי בבעיה של הוועדות זה בחירת ההורים.
<שמואל אבואב:
ההורה יבחר את סוג המסגרת החינוכית שבו ילמד הילד, אלא אם יש חשש ממשי שזה יביא לפגיעה בילד או באחרים.
<שמואל אבואב:
מאיפה הגענו למסקנה הזאת?
<שמואל אבואב:
מה, המצאנו את זה?
<שמואל אבואב:
ינכו את זה מתוך הדברים המוגדרים והכתובים באותיות האי לישנא בוועדת דורנר.
<שמואל אבואב:
הוועדה הגיעה למסקנה כי בתהליך ההשמה ראוי לאמץ מודל פעולה אשר ככלל מפקיד בידי ההורים את הבחירה וכו' וכו'.
<שמואל אבואב:
הדבר השלישי זה הדיוק בהליך קבלת ההחלטה, איך לעבור לסרגל שבודק לא רק את סוג הלקות, אלא את רמת התפקוד.
<שמואל אבואב:
גם כאן זה נגזר מוועדת דורנר שאני מצטט: "החלטת ההשמה כמו גם החלטות על שירותי החינוך המיוחד שלהם זקוק הילד צריכות להתקבל באופן פרטני לכל ילד בהתאם לרמת תפקודו".
<שמואל אבואב:
עד כאן הכלים לפתור את בעיה מספר שתיים, הוועדה ואופן עבודתה, הידוק העבודה שלה, הקונקרטיזציה, המחוון והשוויוניות.
<שמואל אבואב:
בעיה מספר שלוש זה איך מרחיבים את השירותים בחינוך המיוחד.
<שמואל אבואב:
כאן אנחנו מדברים על תוספת של הסדרת ההסעות, להקצות מלווה בכל ההסעות לכל ילדי הגנים בחינוך המיוחד ולשנות את מודל ההסעות למודל אחיד לילדי השילוב וילדי החינוך המיוחד.
יעקב מרגי:
זו בשורה.
<שמואל אבואב:
זה עלה פה בוועדות.
<שמואל אבואב:
אתה הצגת את זה בפנינו בדיונים המקצועיים והפנימיים.
<שמואל אבואב:
אתה ביקשת לשים את הדגש על זה.
<שמואל אבואב:
עשינו עבודת מטה, בדקנו את המשמעויות וזוהי התוצאה של מכלול הדיונים.
<שמואל אבואב:
יש פה פתרון.
<שמואל אבואב:
הוא לא מקסימלי, הוא לא מכסה את כל הבעיות, אבל הוא מקדם אותנו קדימה.
<שמואל אבואב:
עלתה בעיה של היעדר אמצעים ומעטפת במוכר שאינו רשמי, בשירותים הרפואיים ובשירותים הפרא רפואיים עבור מוסדות החינוך במוכר שאינו רשמי ולכן יהיה פה מעטפת תוספתית של עשרות מיליוני שקלים חוץ מה-200 מיליון שזה בשילוב.
<שמואל אבואב:
עשרות מיליוני שקלים שילכו לטובת העניין של - - -
יעקב מרגי:
להזכיר לאורחים ולחברי הוועדה, המנכ"ל הבטיח זאת בישיבה שהייתה באולם "נגב" לגבי השוואה של המוכשר בחינוך המיוחד, זאת אומרת, זה מגיע בסוף.
<שמואל אבואב:
ושיפור השירות להורים.
<שמואל אבואב:
אני שב ואני אומר, אנחנו רואים את ההורים כחוליה טבעית שצריכה להתקשר למה שקורה עם הילד ולכן ההקמה שלנו של הפורטל, העדפנו את הפורטל הזה, שזו זירה שמספקת את השירותים ואת המידע להורים לפני פורטלים של אוכלוסיות של הורים בזירות אחרות במערכת בכדי לתת להורים את כל מכלול המידע הדרוש לכך.
<שמואל אבואב:
הבעיה הרביעית ובזה אני מסיים, והפתרון של הבעיה הרביעית זה המבנים עצמם.
<שמואל אבואב:
רבותיי, עד השנה הזו בממוצע בנינו 60 כיתות.
<שמואל אבואב:
זה הממוצע בכל שנה.
<שמואל אבואב:
אנחנו עוברים להיקף בנייה של 300 מבנים בשנה, 300 כיתות בשנה.
<שמואל אבואב:
אנחנו רוצים בשלוש-ארבע שנים להקיף תוספת תקציב של מיליארד שקלים.
<שמואל אבואב:
יש מצוקות אדירות בבנייה בכל המערכת כולה ואנחנו מעמידים את זה בסדר עדיפות מתוך הבנה ברורה שבמקום שייבנה מוסד ויפתחו כיתות, ילדים לא יצטרכו למצוא את עצמם נוסעים מחיפה לתל אביב.
<שמואל אבואב:
ילדים לא יצטרכו להיות בשיהוי כל כך הרבה זמן בפקקים שרק הולכים ונעשים יותר מורכבים ויותר קשים, ומה שהיה פעם סביר להגיע בזמן קצר, היום זה מתארך מעבר לסבלנות של ילד להימצא בהסעות, ולכן זו משימה מורכבת כי זה לא פשוט למצוא את כל הקרקעות.
<שמואל אבואב:
זה לא היה פשוט להעמיד את כל המשאבים הללו אבל בעובדה, זה מקובע בתוכנית העבודה ובתקציב של המשרד, אז אלו ארבעת הבעיות שמיפינו, אדוני היושב ראש.
מאיר כהן:
הודעתם לראשי הערים שמי שיקצה, אז יקבל עדיפות?
מאיר כהן:
זה חשוב מאוד, כי גני תקשורת למשל בדרום, ראשי ערים לא מקצים.
<שמואל אבואב:
חבר הכנסת מאיר כהן שבא מהתחום הזה, מכיר גם את היעדר הקונצנזואליות לדאבון ליבנו שיש בקרב כל ראשי הרשויות.
<שמואל אבואב:
לא כולם פתוחים וגמישים ומעוניינים להקים מוסדות של חינוך מיוחד.
<שמואל אבואב:
אתה גם מכיר את חוסר הרגישות לפעמים שיש בציבור וברצון למנוע בנייה של מוסדות כאלה.
<שמואל אבואב:
אנחנו ישבנו וחשבנו איך אנחנו נביא את זה לכדי הכרח אם בסופו של דבר יהיה צורך להקים מוסד חינוכי שהוא לא נמצא בסביבה, ולא תהיה הסכמה, וגם ראש העיר יבוא ויגיד, אתה לוקח קרקע שלי, האוכלוסייה שלי היא רק בהיקף מצומצם, אתה מביא מהסביבה כולה, אז אני לא אפרט, אבל בנינו איזשהו מנגנון איך לעשות את זה.
<שמואל אבואב:
בשטחים האקסטריטוריאליים של כל כפרי הנוער, שבמקום שלא נצליח למצוא פתרון ותהיה לנו יכולת להביא את זה לידי ביטוי, כמו באשל הנשיא ובכדורי ובציוני.
<שמואל אבואב:
ככה נבנה את הדברים.
יעקב מרגי:
קארין.
קארין אלהרר:
תודה רבה אדוני היושב ראש.
קארין אלהרר:
אני מבקשת לדעת, אדוני המנכ"ל, התקיימו ומתקיימים שנים, לא בהכרח השנה הזו, שנים רבות דיונים בנוגע לתקצוב סל השילוב, וכולם מבינים ואני בטוחה שגם אדוני מבין שסל השילוב כפי שהוא קיים היום לילדים שהיום זכו להיות בשילוב, הוא סל חסר, אם זה בשעות סיוע, אם זה בשעות של מורה מתקנת, טיפולים פרא רפואיים.
קארין אלהרר:
איפה שלא ניגע, יש חסר תקציבי ובסופו של דבר גם יש חסר בשעות.
קארין אלהרר:
קודם כול אני מברכת על ההתקדמות באמת התפיסתית.
קארין אלהרר:
אני מבקשת לדעת האם אדוני סבור שהצעת החוק הזו והתקצוב שבצידה, שהוא לא מעט כסף, אבל ביחס לצורך האמיתי הוא באמת מעט ממש.
קארין אלהרר:
האם אדוני חושב שבאמת בסיטואציה הזאת אנחנו באמת יכולים לקרוא להורים להחליט, אנחנו אמרנו שנותנים להם את חופש הבחירה להחליט.
קארין אלהרר:
האם אפשר באמת להגיד להם, בואו, זכות הבחירה נתונה לכם ובאמת המערכת תעשה הכול כולל הכול על מנת שהילדים שלכם יצליחו בשילוב.
קארין אלהרר:
אני אומרת לאדוני מה שאמרתי גם לרחלי בדיונים רבים.
קארין אלהרר:
אם הכוונה היא רק לסמן 'וי' על שילוב, ואני בטוחה שהכוונה היא לא, זה פשוט ניסיון שנדון לכישלון מראש.
יעקב מרגי:
לתפיסתי, מה שהיה עד היום זה סימון 'וי' על שילוב.
יעקב מרגי:
לא היה שילוב.
קארין אלהרר:
אדוני, אם אני מבינה נכון את הצעת החוק, הרעיון הבסיסי הוא מבורך, אבל אם המטרה היא לאפשר להורים "זכות בחירה", להגיד להם, אין בעיה, אתם רוצים שילוב?
קארין אלהרר:
אנחנו אתכם, ואז לשים את הילדים בשילוב, אין היערכות של המערכת, היום מתחילים, זה נהדר.
קארין אלהרר:
גם לא יהיו מספיק שעות שילוב, הסל יהיה סל לוקה בחסר.
קארין אלהרר:
אל תתפלאו אם בשנה הבאה הצוות החינוכי יגיד רגע, בעצם זה לא עובד.
קארין אלהרר:
מי יחווה את תחושת הכישלון אם לא התלמידים וההורים?
יעקב מרגי:
יוסי יונה.
יוסי יונה:
אדוני היושב ראש, שלושה משפטים ובסוף שאלה.
יוסי יונה:
סימן שאלה מהדהד.
יוסי יונה:
תראו, הנחת יסוד שעליה אפשר שתחלקו, האתוס שקיים היום בבתי הספר הוא אנטי שילובי.
יוסי יונה:
האתוס הוא יותר דחיקה לשוליים.
יוסי יונה:
בתי ספר לא רוצים להתמודד עם ילדים מתקשים.
יוסי יונה:
נבחנים על ידי סטנדרטים של מצוינות הישגית ולכן עומד בפניך, עומד בפני משרד החינוך אתגר כבד משקל, זאת אומרת, מה אתה עושה, איזה מהלך אתה עושה כדי להתגבר על האתוס הזה?
יוסי יונה:
העובדות שיש לנו ועובדה אחת מהדהדת, אדוני היושב ראש, מדברת על כך ששכיחות התלמידים בתוכנית השילוב יורדת ככל שהאשכול החברתי-כלכלי נמוך יותר, זאת אומרת, האופן שבו פועל המנגנון הזה, פועלת המדיניות הזו, היא בעצם מדיניות מאוד ברורה של הסללה, כלומר דוחפים את בנות ובני האשכולות הנמוכים למסגרות סגרגטיביות, כאשר האפשרות שלהם לחזור למסגרות רגילות ולהצליח בלימודים היא בעייתית ביותר בלשון המעטה, וכאן באה השאלה, אדוני היושב ראש.
יוסי יונה:
אני מציג את זה כאתגר.
יוסי יונה:
כדי שמשרד החינוך יקדם תוכנית שבאמת הדגל שלה, המהות שלה והדינמיקה שלה וההיגיון הפנימי שלה זה אכן שילוב, אתה צריך לעשות צעדים מהפכניים, ענקיים כדי שזה יקרה, ואז אני אומר לך אדוני היושב ראש, אני אומר לך, מנכ"ל משרד החינוך, גם כאשר המסר הוא מסר חיובי, כלומר הרטוריקה הזו של ועדת הזכאות שהנה אנחנו מעלים על נס את ההורים ואת היכולת שלהם לבחור, אני חושש מאוד שמתחת למעטה הזה של הרטוריקה החיובית היפה של בחירת הורים, אנחנו הולכים לתת גושפנקה למדיניות שיכולה בהחלט להעצים את מנגנוני ואת הדינמיקות של ההסללה בחינוך, ולכן אני מבקש להביע חשש מאוד גדול, אז אנא ענה לי אדוני המנכ"ל, זה סימן שאלה מהדהד, כיצד אתה יכול באמת ובתמים לתת מענה לחששות פה, ואני צריך לציין, של כל הארגונים החברתיים?
יעקב מרגי:
כולנו חוששים.
יוסי יונה:
שמביעים חשש מאוד עמוק מהתוכנית הזאת.
יוסי יונה:
תודה, אדוני היושב ראש.
יעקב מרגי:
מאיר כהן.
מאיר כהן:
אדוני היושב ראש, אדוני המנכ"ל, אני רוצה להביא קצת מניסיוני ולספר ממה חששתי ומה אני מקווה שהדבר הזה באמת יתחיל בשורה חדשה.
מאיר כהן:
שילוב לא היה בבתי הספר.
מאיר כהן:
אני רוצה שיהיה ברור.
<קריאה:
עדיין אין.
מאיר כהן:
עדיין אין, אני מקבל את זה.
מאיר כהן:
יתרה מכך, מעט התקציבים הפכו לאבן שואבת למנהלי בתי ספר שמהר מאוד פתחו כיתות לחינוך מיוחד ובעצם אלה הכיתות שהתלמידים התחילו ב-8 וב-12 הלכו ואף אחד לא בדק את המנהלים האלה.
מאיר כהן:
האם המעט, אדוני המנכ"ל ואדוני היושב ראש, האם המעט הזה באמת שימש את השילוב?
מאיר כהן:
עד כדי כך לא היה שילוב, שיום אחד אני החלטתי שאין כיתות חינוך מיוחד אצלי בבית הספר.
מאיר כהן:
אמרתי, השילוב האמיתי, תעזבו אותי.
מאיר כהן:
את המעט שאתם נותנים ואת חוסר האמפתיה שלכם תעזבו.
מאיר כהן:
תאמינו לי, בכיתה ט' קיבלתי החלטה שאין כיתות חינוך מיוחד.
מאיר כהן:
הם עלו לתיכון והתפזרו בכיתות.
מאיר כהן:
כל תלמיד קיבל את העזרה שאנחנו יכולנו לייצר בבית הספר, וקרה משהו טוב שאני מאוד מקווה, אדוני, שעל שלושה דברים אתם תקפידו.
מאיר כהן:
א', אני חושב ש-200 מיליון שקלים זה לא מספיק, למרות שאני מודה, זה כסף תוספתי.
מאיר כהן:
אני מברך על כל שקל.
מאיר כהן:
אני חושב שהורים, בצדק, באיחוד של ועדת השילוב וועדת הזכאות ירצו שהילדים שלהם ילמדו בבתי ספר רגילים, ממלכתיים, כאלה או אחרים, ודווקא בגלל שאנחנו נותנים להם זכות הבחירה, אנחנו צריכים להבין שהסל צריך להיות סל גדול.
מאיר כהן:
משרד החינוך, וזה החשוב, כי יש מקומות שההורים יקפידו ויש מקומות שההורים לא יפקחו.
מאיר כהן:
התפקיד של רכז השילוב בבית הספר הוא תפקיד חשוב ואני לא בטוח שאתם בונים לו קביים כאלה שהוא יבוא וידע להגיד למנהל, אדוני המנהל, אתה מקבל כל כך הרבה תקציבים ואתה לא עושה שילוב.
מאיר כהן:
השאלה אם אתם חושבים על הפרופיל של הרכז.
מאיר כהן:
לגבי הנושא של הפרא רפואי, אני עומד בראשה של ועדת משנה לצמצום הפערים.
מאיר כהן:
במשרד החינוך בדרום, אדוני המנכ"ל, יש הרבה כסף.
מאיר כהן:
אין אנשים שיעשו את זה.
מאיר כהן:
אומרת לי נציגת משרד החינוך בדרום בישיבת הוועדה, אנחנו מצליחים לגייס 40% ממספר השעות של קלינאי תקשורת למשל, שאנחנו רוצים, לכן אני מציע, שהמשרד יתחיל לחשוב איך הוא מכשיר בפריפריה את האנשים האלה שיתנו את השירות.
מאיר כהן:
אני שמח על כך שבסמינר קיי אישרו להם לאוקטובר הבא לפתוח קלינאי תקשורת.
מאיר כהן:
אני מקווה שמשרד החינוך ידע לבוא היום לאוניברסיטה בבאר שבע ובצפון ולהגיד, חברים, אתם תפתחו מסלול לקלינאי תקשורת.
<קריאה:
אוניברסיטת בן גוריון מסרבת.
מאיר כהן:
אנחנו במשא ומתן.
מאיר כהן:
יתרה מכך, אדוני, בכדי להפוך את העסק הזה לשילוב אמיתי, אפשר לחשוב על 5 יחידות, להתחיל להכשיר את החבר'ה האלה במסגרת 5 יחידות בבתי ספר תיכון.
מאיר כהן:
כמו שלומדים כימיה ופיסיקה, ילמדו גם קלינאי תקשורת.
מאיר כהן:
זה חשוב מאוד כי אנחנו חסרים.
מאיר כהן:
יש שילוב, יש כסף.
מאיר כהן:
חסרים מבנים, חסרים אנשי מקצוע.
יוסי יונה:
שאלה ספציפית.
יוסי יונה:
כאשר מדובר גם על העניין של השילוב לגבי ה-1,000 כיתות שאתם הולכים לבנות, האם בתוך בית הספר יהיו כיתות לחינוך מיוחד או באמת בסופו של דבר התלמידים ישתלבו בכיתות הרגילות?
יוסי יונה:
כי אז יכול להיות, אדוני היושב ראש, זה יכול להיות כאילו דיברנו על שילוב, שמנו מספר מאוד גדול של תלמידים שהם זכאים לחינוך מיוחד, שמנו אותם בבית ספר משלב לכאורה, אבל שמנו אותם במסגרות סגרגטיביות, ואם זה מה שיהיה, אדוני המנכ"ל, אם זו התוכנית, שחלק ניכר מהכיתות החדשות שייבנו, אז אתה יודע, אז מבחינתי זה בכלל לא שילוב, זה כאילו סגרגציה בתוך בית הספר.
יוסי יונה:
(היו"ר מאיר כהן)
מאיר כהן:
איתן ברושי, בבקשה אדוני.
איתן ברושי:
אדוני היושב ראש, חברי המנכ"ל, השאלה הראשונה היא האם זה נכון לעשות את הרפורמה במכה אחת או שתעשו איזה פיילוט.
איתן ברושי:
מדובר פה על דבר מאוד רגיש, וכל מי שהיה בתפקיד, ושנינו היינו שכנים בתפקידים, עוד לא שמענו את האנשים פה, אבל אני לא בטוח שזה באמת בשל למכה אחת או אולי לבחינה במתכונת מוגבלת, כי זה אנשים, זה רגיש.
איתן ברושי:
הייתי אומר, מטילים על ההורים לבחור, אבל ההורים לא בחרו במציאות הזאת שהיא קשה, ולעיתים לאורך שנים רבות היכולת לתת את התשובות היא לא פשוטה.
איתן ברושי:
בשום מקום היא לא פשוטה, על אחת כמה וכמה באזורי הפריפריה.
איתן ברושי:
כשאומרים שההורים יבחרו, מה הם בדיוק יכולים לבחור?
איתן ברושי:
יש מקומות שאין מה לבחור.
איתן ברושי:
כשאתה לוקח את הקצוות של הארץ, במה יבחרו?
איתן ברושי:
גם בית ספר אי אפשר לבחור.
איתן ברושי:
אני הגעתי למסקנה כבר מזמן שאולי כדאי גם לפתוח את אזורי הרישום.
איתן ברושי:
אם מותר לבחור רופא בקופת חולים, אפשר גם לבחור בית ספר.
איתן ברושי:
במועצה האזורית שהייתי, אמרתי שאני מעדיף שהילדים יגיעו בכוח המשיכה ולא בכוח האוטובוס הצהוב.
איתן ברושי:
מה בדיוק בוחרים בקריית שמונה, בירוחם, אפילו בעמק יזרעאל, אפילו בטבעון שאתה מכיר?
איתן ברושי:
מה בדיוק בוחרים?
איתן ברושי:
אתה אומר, תבחרו.
איתן ברושי:
אני לא בטוח שיש את האפשרויות.
איתן ברושי:
החינוך המיוחד, שיכול להיות שאתם ממשיכים, הממשלה ממשיכה להשתחרר מאחריות.
איתן ברושי:
עכשיו יגידו, ההורים בחרו.
איתן ברושי:
להורים המגבלות הן ידועות.
איתן ברושי:
אני רוצה לומר שהפרויקט הזה צריך להיות פרויקט ממשלתי עם אחריות מרחבית, משום ששאלת החינוך המיוחד והתשובות לצרכים מיוחדים היא בדרך כלל לא בתחום השיפוט המוניציפאלי של רשות, בטח לא קטנה.