GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סאלח סעד:
אנחנו צריכים באמת לתת מענה מיוחד לבית הספר הזה מכיוון שבית הספר הזה נותן לנו מענה אזורי.
סאלח סעד:
תאר לעצמך – אצלי, בבית ג'אן – יש תלמידים שם, מבית ג'אן, איפה שאני גר – כשראיתי שם את המטפלת – לא מכיר את הילדים, ראיתי מישהי מבית ג'אן, סייעת – אני אומר לה: מה את עושה פה?
סאלח סעד:
היא אומרת: יש ילדים מבית ג'אן פה.
סאלח סעד:
בית ג'אן היא במרחק של 54 ק"מ מהמקום הזה.
סאלח סעד:
מרמת הגולן, ממג'דל שאמס, יש ילדים בתוך בית הספר הזה.
בני בן מובחר:
חיפה שניים.
סאלח סעד:
בבקשה.
סאלח סעד:
אז בית הספר הזה נותן לנו מענה מיוחד ל-70, 80 ילדים.
יהודית גידלי:
מה המרחק?
בני בן מובחר:
מחיפה?
בני בן מובחר:
שעה ומשהו נסיעה.
יהודית גידלי:
לכל כיוון?
בני בן מובחר:
בוודאי.
סאלח סעד:
בוודאי.
סאלח סעד:
אז חברים, הדברים האלה, אנחנו באמת – גם אדוני היושב-ראש, צריך להיות קשור לזה, גם משרד החינוך - -
יעקב מרגי:
תשמע מיד.
סאלח סעד:
- - ומשרד הבריאות, שנמצא כאן, צריך לתת מענה מיוחד למקום הזה.
סאלח סעד:
תודה.
יעקב מרגי:
הכי מובחר, בבקשה אדוני.
בני בן מובחר:
אני מודה ליושב-ראש הוועדה שגם מכיר וגם מוקיר, וחבל לי נורא, אני אפילו אולי מצר על זה, שחברי כנסת ושרים לשעבר, שהם חברים בוועדה כאן, שמכירים את הפרויקט, עד היום לא מצאו להביא – ואני לא מחלק ציונים לאנשים – את זה לדיון אבל לפחות אם הם היו נוכחים פה.
בני בן מובחר:
אני מקווה שמהדיון הזה אפשר יהיה להגיע לאיזשהו מקום, שמישהו יסתכל אולי טיפה אחרת על מה שקורה.
בני בן מובחר:
אני נבחרתי לראשונה ב-97.
בני בן מובחר:
היה מספר קטן מאוד של ילדים מגיל 21-6.
יעקב מרגי:
יש לך מזל שזה שנה אחרי ביבי.
יעקב מרגי:
אם לא, הוא לא היה משלים עם זה.
בני בן מובחר:
כן, אני מקווה שהוא יתמודד עם זה.
בני בן מובחר:
יש היום טיפול לכל דבר.
יהודית גידלי:
כמה ילדים היו ב-97?
בני בן מובחר:
לדעתי, משהו כמו 20 ילדים, 18 ילדים.
יהודית גידלי:
באיזה גילאים?
בני בן מובחר:
21-6.
יעקב מרגי:
כמה היום יש?
בני בן מובחר:
היום יש לנו 56, 55.
בני בן מובחר:
זה מאוד תלוי.
בני בן מובחר:
למה אני אומר לכם 56 או 54?
בני בן מובחר:
יש גם מצבים של, למשל, בשנה שעברה מקרית שמונה ילדה פשוט לא התעוררה בבוקר.
בני בן מובחר:
הילדים עם בעיות מאוד-מאוד מורכבות.
בני בן מובחר:
אני רוצה שתדעו שיש לנו היום מבוקעתא, מבית ג'אן, מגוש חלב, מחדרה, מחיפה, מחצור הגלילית, מטובא זנגריה, ממגדל, ממג'דל שאמס, ממסדה, ממועצה האזורית גולן, ממועצה האזורית הגליל העליון שישה, מועצה האזורית זבולון, מועצה האזורית מעלה יוסף, מועצה האזורית מרום הגליל, מועצה האזורית משגב, רג'ר, עמק הירדן, צפת, קצרין וקריית שמונה.
בני בן מובחר:
למי שלא שם לב, אני ראש המועצה האזורית מבואות החרמון.
בני בן מובחר:
אני לא הקראתי אפילו לא לתלמיד אחד.
בני בן מובחר:
לכל נבחרי הציבור, השנה יש בחירות – זה המשפט היחידי שבו אני אזכיר בחירות – אני חושב שלשמחתי אין לאנשים שרוצים להתמודד במבואות החרמון מילה להגיד חוץ מזה שבני בן מובחר לוקח את כספי התושבים ומשקיע אותם בחינוך מיוחד.
בני בן מובחר:
אבל אני אדם מאמין, יש למעלה אחד ששומע, מקשיב ועושה סדר.
בני בן מובחר:
למי שמדבר על הילדים האלה – יגמרו אתו את החשבון משם.
בני בן מובחר:
אני רוצה להגיד: תראו, יש לנו את הצוות הטוב ביותר שיש במדינה.
בני בן מובחר:
יש לי במועצה את הזכות לעבוד עם אנשים מדהימים, שלקחו והתחברו לחינוך, לילדים בעלי צרכים מיוחדים, עם כל הלב וכל הנשמה.
בני בן מובחר:
אני באופן אישי יושב בכל ועדות הקבלה אפילו של סייעת.
בני בן מובחר:
אני בא לשבת ולראות.
בני בן מובחר:
משרד החינוך בחר בנו, במבואות החרמון, להוריד את הילדים מגיל שלוש עד שש, שנמצאים במסגרת חינוך מיוחד בצפת, להביא אותם אלינו.
בני בן מובחר:
ואני בימים אלה מתחיל לבנות שני גנים במימון של משרד החינוך.
בני בן מובחר:
בתוך הקרקע הכי היקרה במתחם המועצה פיניתי לילדים בעלי צרכים מיוחדים גם בגילאים שלוש עד שש, אין אף אחד מתושביי.
בני בן מובחר:
אבל כל הילדים שנמצאים במסגרות האלה, שם המשפחה שלהם, גם אם הוא סאלח, יש לו "סלש" בן מובחר, וגם אם בתעודת הזהות שלו כתוב מקום מגורים חיפה – "סלש" מבואות החרמון.
יעקב מרגי:
כולם היו בניי.
בני בן מובחר:
כולם היו בניי.
בני בן מובחר:
הגדרת את זה הכי נכון שאפשר, אדוני יושב-ראש הוועדה.
בני בן מובחר:
אני מתמודד יום-יום, ולפעמים זה מביא אותי למחשבות ממש קשות.
בני בן מובחר:
אתמול הייתה לי שיחה עם אורנה שמחון, והשיחה הייתה מאוד קשה.
בני בן מובחר:
ואני אומר לה: מה את רוצה שיקרה בסוף?
בני בן מובחר:
שבשביל שיבינו, אני אסגור את שער בית הספר, ואקח את כל הרכבים – שהם כולם רכבי נכים – ואשלח אותם עם פתק לראש העיר, שמשם הגיע אותו תלמיד.
בני בן מובחר:
אולי אם יום אחד למישהו מראשי הערים האלה ישב ילד אחד כזה אצלו בלשכה, אולי הוא יבין.
בני בן מובחר:
והם לא מבינים, והם חברים שלי.
בני בן מובחר:
אני שלוש קדנציות ראש מועצה.
בני בן מובחר:
שלוש קדנציות עשיתי, כל קדנציה אני עושה התקף לב, לא אומר בגלל הילדים, כי אני בן אדם שלוקח את הכול ללב.
בני בן מובחר:
אני מנסה לקחת טיפול, זה לא עובד.
בני בן מובחר:
אני לא מצליח לשנות את זה.
בני בן מובחר:
אני עושה את התפקיד הזה – אני באתי מהמגזר העסקי – רק בגלל שאני אוהב אנשים.
בני בן מובחר:
בכל פתח במועצה שלנו כתוב: אנשים למען אנשים.
יעקב מרגי:
הייתי שם, במשרדים האלה.
בני בן מובחר:
אני יודע.
סאלח סעד:
ראינו את מה שכתוב.
יהודית גידלי:
בני, אתה רוצה למקד את הבעיה?
בני בן מובחר:
כן, אני מבקש.
יעקב מרגי:
כן, תני לו.
בני בן מובחר:
אין הרבה אנשים, אז אולי אקח חמש דקות של כל אחד.
יעקב מרגי:
בני, קח לך, אתה עושה את זה טוב.
בני בן מובחר:
אני נסעתי רק לזה.
בני בן מובחר:
אני יכול להראות לך את היומן, יהודית.
בני בן מובחר:
אין לי שום פגישה אחרת.
בני בן מובחר:
המצב שאנחנו פוגשים את סמנכ"ל בנק דיסקונט, מזמינים אותו לסיור ומבקשים מעלון בתוך כיתה, זה מצב אבסורדי.
יעקב מרגי:
מביך.
בני בן מובחר:
אין בן אדם שאני לא מביא אותו למקום.
בני בן מובחר:
אם אני לא הייתי מכיר את כל האנשים האלה, אז אני לא הייתי מצליח לטפל במקום הזה.
סאלח סעד:
כל הציוד שנמצא שם, אדוני היושב-ראש, זה מתרומות.
סאלח סעד:
אני ראיתי את זה, אפילו מודגש ליד כל מכשיר מי תרם אותו.
בני בן מובחר:
50 ילדים ומשהו ילדים מדהימים, 250 כסאות שונים מסוגים שונים.
בני בן מובחר:
זה אומר שילד או ילדה יכולים לעבור במשך היום ארבעה, חמישה כסאות לאוכל כך.
בני בן מובחר:
כתוצאה מהעניין הזה, הצלחתי להעביר החלטת ממשלה להקים את המרכז שמנהל אותו אופיר, אחד המרכזים הגדולים והיפים במדינת ישראל.
בני בן מובחר:
אתמול היה שם השר חיים כץ, לפני שבוע היו כל הנהלת המחוז של ביטוח לאומי, הם יצאו משם בוכים.
יעקב מרגי:
מה זה המרכז?
בני בן מובחר:
המרכז הוא שתי בריכות שחייה הידרותרפיות-טיפוליות.
בני בן מובחר:
אחת לנכים קלים, 28 מעלות, אחת 34 מעלות.
בני בן מובחר:
אני רוצה שתדעו: אני מוציא אנשים נכים ללכת חלקם על הרגליים, אני מוציא חלק מהאנשים – גמרנו, עכשיו חזרתי מקנדה, הבאנו תרומה למכשירים לחדר כושר שהוא שיקומי.
בני בן מובחר:
אנחנו הצלחנו להוציא אנשים שיושבים על כסאות גלגלים רק במים.
בני בן מובחר:
הם התחילו לעבוד בחדר כושר, המטפלים עובדים איתם בחדר כושר.
בני בן מובחר:
אנשי המקצוע שלנו – הבאנו אנשים מגוש משגב, מאזור עפולה, אנשי מקצוע שגם הידרותרפיסטים וגם פיזיותרפיסטים, עם לב ונשמה ככה.
בני בן מובחר:
כשאתה הולך היום לשאול: איפה אפשר לעבור שיקום?
בני בן מובחר:
אומרים לך לא לך למבואות החרמון, לך לבן מובחר, כל הפרופסורים.
בני בן מובחר:
המצב בכיתות – יהודית ביקשה ממני למקד ואני מתחיל להתמקד - -
יעקב מרגי:
מתחיל למקד.
בני בן מובחר:
- - כי יהודית אמרה שיש בעיה, קשה להגיע לגליל, זו נסיעה ארוכה, ואני מקווה שהוועדה תקבל יום אחד החלטה.
יעקב מרגי:
היא אתגרה אותי עכשיו.
יעקב מרגי:
בזה שאמרת לי שהיא אמרה לך שקשה להגיע לגליל, היא אתגרה אותי.
בני בן מובחר:
אתה יותר ממוזמן.
סאלח סעד:
אנחנו נעשה סיור.
יעקב מרגי:
אנחנו נעשה סיור, בן מובחר, אצלך, ולאחר מכן נעלה לישובים שהזמינו אותנו, בוקעתא – לא, זו הבטחה ישנה – חמישה יישובי הדרוזים ברמת הגולן, במערכת החינוך שם.
יעקב מרגי:
לאחר מכן, נרד לאט-לאט - - -
סאלח סעד:
אני מרשה לי היושב-ראש לארגן לך את זה בצורה הכי יפה והכי טובה.
יעקב מרגי:
נודיע לך כשנתאם בינינו.
בני בן מובחר:
אתם אנשי משרד החינוך, נכון?
בני בן מובחר:
אני רוצה להגיד לכם, לאנשי משרד החינוך, כבוד היושב-ראש, אתם בטח יודעים שעכשיו המועצה קיבלה עשרות מיליוני שקלים להקים, לקחת את בית ספר "שחפים", שהוא 1,000 מטר, ולבנות עליו עוד 1,800 מטר.
בני בן מובחר:
בית ספר "עגורים" ליד, שגם שם אין לי תלמיד אחד שלי, אחרי מלחמת לבנון השנייה, שהגיע לפסגה בחיים, אין מקום אפילו לתלמיד.
בני בן מובחר:
המנהלת פינתה את החדר שלה שזו תהיה כיתה ל-2,000 מטר.
יעקב מרגי:
מה זה "עגורים"?
בני בן מובחר:
"עגורים" זה בית ספר לעיצוב התנהגות, שפתחנו אותו מיוזמתנו אחרי מלחמת לבנון השנייה.
יעקב מרגי:
אתה תסתבך כלכלית.
בני בן מובחר:
אני לא אסתבך בכלל.
בני בן מובחר:
הקדוש ברוך הוא ישמור עליי.
יעקב מרגי:
אגיד לך למה, אם בחרת להקים בית ספר על כל סוג של עוף שמופיע באגמון, אז אתה בסוף תפשוט את הרגל.
בני בן מובחר:
האגמון הוא אצלי.
בני בן מובחר:
לא, האגמון בסדר, באים הרבה מבקרים ואני מאוד שמח שבאים.
יעקב מרגי:
שחפים ועגורים, מה.
בני בן מובחר:
כן, כן, כן.
יעקב מרגי:
איך תקרא לגנים?
בני בן מובחר:
אני אקרא לגנים סנאים, אני יודע, אקרא משהו.
בני בן מובחר:
שקנאי, חסידה, בית ספר חסידה, משהו כזה.
יעקב מרגי:
אם הכול טוב, מה בעיה?
בני בן מובחר:
אני רוצה להגיד רגע משהו בעניין הזה:
בני בן מובחר:
אנחנו בכיתות לא יכולים להמשיך לחיות בצורה הזאת.
בני בן מובחר:
הצוות לא יכול לעמוד בזה.
בני בן מובחר:
לקבל על שמונה ילדים מורה או מורה וסייעת זה לא אחראי.
יעקב מרגי:
זה חוזר על עצמו.
יעקב מרגי:
בני, קח אוויר, מאחר ואתה – אני יודע שכשאתה מדבר, אתה מגייס את כל האיברים הפנימיים, אז קח אוויר.
יעקב מרגי:
זו תמונה וטענה שעולה בכל סיור שלי באחד מהמוסדות לילדים המיוחדים האלה.
יעקב מרגי:
אני אתחיל מהדרום, מ"על"ה נגב" זה עובר דרך "על"ה בני ברק" ודרך "מגן על"ה" ודרך "רכסים", מה שיש שם באור חדש.
יעקב מרגי:
אני שואל את הכיתות האלה עם אותם ילדים – אני לא רוצה לתאר תיאורים פיזיולוגיים, בסדר?
יעקב מרגי:
זה משום כבודם, לא משום כבודנו.
יעקב מרגי:
אבל אין ספק שעם מורה וסייעת זה קשה מאוד.
יעקב מרגי:
נשמע אחר כך.
בני בן מובחר:
אני רוצה להיכנס טיפה לתוך הנתונים: היום אנחנו עם שמונה ילדים בכיתה.
בני בן מובחר:
פיקוד העורף, החטיבה להתיישבות, כיתות הכוננות, כל מי שעוסק בביטחון אומר שבמקום שאנחנו נמצאים, ואנחנו נמצאים בטבעת של התשעה קילומטר מהגבול, אם נצטרך במקרה חירום לפנות את האנשים ולקחת אותם לחדרי ממ"ד, לחדרי ביטחון, אנחנו לא נצליח לפנות אותם בחיים עם מורה ועם סייעת.
בני בן מובחר:
לא נצליח.
בני בן מובחר:
אנחנו בטוחים שחייבים – וגם עם אנשי מקצוע טובים של משרד החינוך עשינו כמה בדיקות –להוריד את התקן הזה לשישה תלמידים בכיתה.
בני בן מובחר:
אני יודע שההשלכות הרוחביות במדינת ישראל הן משמעותיות מאוד.
בני בן מובחר:
"על"ה נגב" זו דוגמה טובה אבל היא לא בית ספר של משרד החינוך.
בני בן מובחר:
"על"ה נגב" זה משהו אחר.
בני בן מובחר:
אצלנו זה בית ספר.
בני בן מובחר:
אני לא יכול לקחת מכספי משלם המיסים במועצה כל כך קטנה ולממן תקן נוסף לכל כיתה.
בני בן מובחר:
זה לא יכול להחזיק מעמד, וזה מה שאני אומר.
בני בן מובחר:
אני אומר את זה כל חודש, כל שנה וכל יום.
בני בן מובחר:
אתמול שמעה מנהלת המחוז על השעות שיש לי עבור ייעוץ פדגוגי לילדים האלה.
בני בן מובחר:
היא אמרה לי: אתה יודע מה, זה יטופל במידי.
בני בן מובחר:
שעות סל שח"מ – אני רוצה ללכת למבשלת.
בני בן מובחר:
אך נראה לכם שדרך הווריד הילדים יכולים לקבל נקניקייה, או המבורגר מהקייטרינג?
בני בן מובחר:
מישהו פעם חשב על זה?
בני בן מובחר:
אני מממן מבשלת כבר שנים.
בני בן מובחר:
זה תנאים סוציאליים, זה נסיעות, זה הכול.
בני בן מובחר:
למה אני צריך להחזיק את המבשלת שתטחן את האוכל למספר ילדים כך ותתאים את האוכל כך?
בני בן מובחר:
אני רוצה להגיד לכם שבחנייה שלי במועצה אתמול התקשרו אלי מאגמון החולה ואמרו לי: בני יש לנו תירס ותפוחי אדמה, שעכשיו קטפנו משאיות שלמות, אנחנו רוצים לתת לך, לבית ספר "שחפים".
בני בן מובחר:
אמרתי להם: תבואו, תשימו את זה בינתיים בחנייה במועצה.
בני בן מובחר:
אם מישהו יבדוק אותי, אני מוכן עכשיו שגם מישהו מהמועצה יצלם את זה בווידאו.
בני בן מובחר:
מרפאה – איך ילד אומר שהוא לא מרגיש טוב אם הוא לא מדבר, אם הוא לא רואה, אם הוא לא שומע?
בני בן מובחר:
מישהו יכול להסביר לי את זה?
בני בן מובחר:
אז אנחנו מחזיקים מרפאה ואנחנו עושים בשנה שנתיים האחרונות בדיקות דם.
בני בן מובחר:
תדעו לכם: ילד שלא מרגיש טוב, אם אנחנו לא רואים את זה עליו פיזית, הוא לא יכול להגיד לנו את זה.
בני בן מובחר:
אני אומר לכם שהבעיה של השיניים, שעכשיו, בשנה האחרונה, התחלנו להתמודד איתה ביחד עם המנהל החדש שנכנס לבית חולים זיו בצפת, ד"ר זרקא, התחלנו לקחת ילדים כי רק בהרדמה אפשר לטפל בהם בשיניים.
בני בן מובחר:
כשאני ראיתי את זה, ביקשתי מקיבוץ שמיר – מי מכיר?
בני בן מובחר:
יש "אופטיקה שמיר", חברה גדולה מאוד בקיבוץ שמיר שבגליל העליון, וביקשתי מהם לנסות רגע לראות איך יודעים אם ילד רואה טוב, או לא רואה טוב מבלי שהוא יכול להגיד?
בני בן מובחר:
עשינו ניסיון על ילדה מרג'ר ועל ילדה מפסוטה.
בני בן מובחר:
אתם יודעים מה?
בני בן מובחר:
ראינו חיוך על הפנים שלהם.
בני בן מובחר:
אנחנו עדיין לא יודעים מה.
בני בן מובחר:
אבל האופטומטריסטים שהגיעו לבית הספר אמרו בוודאות שהילדים האלה לא רואים.
בני בן מובחר:
והיום הם עם משקפיים.
בני בן מובחר:
עכשיו נכסנו לפיילוט שאנחנו מתחילים לבדוק את כל הילדים, לעשות להם בדיקות ראייה עם קיבוץ שמיר.
בני בן מובחר:
כמה אבל הם יוכלו לממן?
בני בן מובחר:
כמה הם יכולים לתרום?
בני בן מובחר:
כמה סמנכ"לים או מנכ"לים יש בבנק דיסקונט?
בני בן מובחר:
אני אומר לכם, אני הראשון שמצדיע לנוחי דנקנר.
בני בן מובחר:
מבחינתי לא יודע מה שיעשה, ואני מצדיע לו, ואני הייתי במסיבת עיתונאים לתמוך בו כי רכב נכים – כשרכבי הנכים מביאים את התלמידים ויוצאים חזרה לעיסוקים שלהם, אני נשאר עם ילדים נכים, שאם קורה להם משהו, אין לי איך לפנות אותם.
בני בן מובחר:
מנוחי דנקנר קיבלתי אחרי מלחמת לבנון השנייה רכב לשני נכים עם שני מטפלים - - -.
בני בן מובחר:
מאיפה הוא הביא?
בני בן מובחר:
יש לי חבר שאומר: לא משנה איך הרכב הזה הגיע, אם ג'יפ מרצדס, או אם חמור ועגלה, העיקר שיש לך רכב נכים במועצה.
בני בן מובחר:
דיברנו על הצטיידות.
בני בן מובחר:
בית הספר הוא רב גילאי, ולדעתי לא עושים את ההתאמות הנכונות.
בני בן מובחר:
תוכניות הליבה אינן מותאמות.
בני בן מובחר:
הגדרת מגמות לתלמידינו במצבת התלמידים – צריך לעשות תוכנית ליבה בהתאמה, שתוכניות הליבה יהיו בהתאמה.
בני בן מובחר:
עכשיו, למה הבאתי את אופיר איתי?
בני בן מובחר:
אופיר מלווה אותי כבר הרבה שנים בתחום החינוך הבלתי-פורמלי.
בני בן מובחר:
צוות של משרד החינוך שמכיר את הילדים אינו מחויב לעבוד בחופשים ובקייטנות.
בני בן מובחר:
אתם יודע איזו משימה?
בני בן מובחר:
אני לא מוכן שאף אחד יגע בילד שלי אם הוא לא מכיר אותו.
יעקב מרגי:
אם הוא לא מכיר אותו.
אופיר בינדר:
אם הוא לא עבד אתו קודם.
בני בן מובחר:
אם הוא לא עבד אתו, לא חש אותו.
יעקב מרגי:
רגע, עד ה-15 לאוגוסט יש לך?
רחלי אברמזון:
כן.
בני בן מובחר:
כן, בטח.
בני בן מובחר:
תראו, לא סתם משרד החינוך מאמין בי, והגיעו אלי כולם – מאמין במערכת שלי, סליחה, לא בי, בני בן מובחר.
בני בן מובחר:
שני גנים – אני רוצה שתדעו, שר הפנים, הרב אריה מכלוף דרעי, מתוך ה-15 מיליארד שאמרו שתומכים בצפון, שזה בלוף הכי גדול – ואני גם אמרתי במעלות שזה בלוף הכי גדול – קיבלנו 16,000,000 שקל, שזה 50% מהסכום, בשביל להקים מבנה לגיל 21 עד 120.
בני בן מובחר:
במועצה האזורית מבואות החרמון, בעוד שנה וחצי, בעזרת השם שכולנו נהיה בריאים, זה יהיה המרכז – תרשמו את זה – כי גם אנשים שאני אמרתי להם לפני 10 שנים לאן נגיע, לא האמינו.
בני בן מובחר:
תרשמו: זה יהיה המרכז הגדול ביותר במדינת ישראל, רק ללא לינה, שיטפל מגיל שלוש עד גיל 120.
בני בן מובחר:
אבל באותו אזור שהחורשה הטיפולית שהיא מונגשת, הילדים מגיל שלוש עד שש ילכו לשם – כשהם יהיו מגיל שש עד 21 ילכו לאותה חורשה, וכשהם יהיו במרכז הטיפולי, התעסוקתי, כמו המארג בכפר הוורדים, הם יהיו באותה סביבה.
בני בן מובחר:
יש להם בית אריזה לעבוד בו ליד, תהיה להם את הקפיטריה שכבר עכשיו אני מפעיל לאנשים עם צרכים מיוחדים.
בני בן מובחר:
זה יהיה מרכז שייתן את כל הטיפולים.
בני בן מובחר:
עכשיו תראו איזה פלא: לפני 10 שנים יצרתי קשר עם קופת חולים כללית.
בני בן מובחר:
לפני כמה חודשים עשינו הנחת אבן פינה.
בני בן מובחר:
קופת חולים כללית מקימה אצלנו מרכז שיקום-יום רב-תחומי.
בני בן מובחר:
קופת חולים כללית מקימה בניין אצלנו, נתתי להם את הקרקע ביחד עם המנהל, והם יטפלו בכל מי שיבוא מהאזור וגם באלה שיהיו אצלנו.
בני בן מובחר:
זה הולך להיות מרכז מדהים.
בני בן מובחר:
אני מבקש מאנשי המקצוע במשרד החינוך, אני מבקש מיושב-ראש ועדת החינוך ומחבר הכנסת סלאח סעד שאני מודה לך, ואני בטוח שלמרות הלחץ שלך התפרצת אצל מרגי לדלת פתוחה בנושא כי הוא מכיר את הנושא, כבר כמה פעמים הוא שומע אותו.
בני בן מובחר:
כל הנושא של טיולים, כל הנושא של חופשות וקייטנות, כל הנושא הזה – אנחנו ממש מפחדים לגעת בילדים האלה בזמן הקייטנות.
בני בן מובחר:
ההורים האלה הפקידו את הילדים אצלנו כי הם רוצים להמשיך לנהל חיים נורמליים, אבל הם רוצים בערב לקבל את הילדים אליהם ללילה.
בני בן מובחר:
להרבה מאוד מהמשפחות יש ילדים רגילים לגמרי, שלא יכולים להביא חברים.
בני בן מובחר:
אני אגיד לכם: המבנה של גיל 21 עד 120, בקומה העליונה שהיא לא ממומנת על ידי אף אחד, ואנחנו בונים אותה, אני מתכנן לשם שש סוויטות עם שני חדרים לרופא ואחות, שהמשפחות תוכלנה להשאיר את הילדים אצלנו ללילה או לשישי-שבת.
יעקב מרגי:
זה נקרא נופשון וחופשה של המשפחה.
בני בן מובחר:
נכון, אבל אין את זה בשום משרד שמתקנן את זה.
יעקב מרגי:
יש עמותה בירושלים שגם לילדים עם צריכים מיוחדים- - -
בני בן מובחר:
"שלוה"?
יעקב מרגי:
חוץ מ"שלוה", בהר נוף יש את בית הספר הזה של - - -
רחלי אברמזון:
"שתילים"?
יעקב מרגי:
כן, "שתילים".
יעקב מרגי:
ההורים התארגנו שם, הקימו עמותה שזה המהות, זה התפקיד שלה – ונטילציה למשפחות.
סאלח סעד:
יפה מאוד.
בני בן מובחר:
חברי יושב-ראש הוועדה, אני עומד לסיים.
בני בן מובחר:
יהודית, אני כבר מסיים.
יהודית גידלי:
לא, לא, לי יש זמן.
יהודית גידלי:
אני רק רוצה להבין את הבעיה.
בני בן מובחר:
חברי יושב-ראש הוועדה, קשה מאוד להביא גם תורמים לאזור שלנו, שרוצים את השם על המבנה, אצלנו מי רואה את זה?
בני בן מובחר:
החיזבאללה במשקפות?
בני בן מובחר:
מי רואה את זה?
בני בן מובחר:
אין את זה.
בני בן מובחר:
ועוד דבר אחד: המשפחות אצלנו אלה משפחות קשות-יום, אלה שמביאות את הילדים אלינו.
בני בן מובחר:
אלה לא משפחות שההורים יכולים להתארגן ולבוא ולתרום ולהתעדכן ולראות.
יעקב מרגי:
בני, כשהייתי צעיר, חלמנו להרים משהו, איזה פרויקט, מישהו חכם אמר לי: תדע לך, כל הדברים הגדולים שקמו – קמו בזכות המשוגעים.
יעקב מרגי:
אז תרשה לי לקרוא לך משוגע.
בני בן מובחר:
אני מקבל את זה כמחמאה.
בני בן מובחר:
דבר האחרון לאנשי משרד החינוך: יש תוכנה לניהול פדגוגי של בית הספר, והצוות שלנו מנסה, מבקש, מנסה להתמודד, מנסה לקבל את זה.
בני בן מובחר:
יש לנו משהו שהוא קיים אבל הוא לגמרי לא מותאם לבית הספר.
בני בן מובחר:
לפי מה שאנחנו עשינו בישיבת מכינה, מה שהם כתבו לי, זו מניפה מותאמת לחינוך מיוחד; נדרש תקצוב לכך ועדיין לא נמצא התקצוב.
בני בן מובחר:
אם תרשה לי, כמה מילים - - -
סאלח סעד:
משפט אחד רק לאנשי מקצוע.
יעקב מרגי:
לא, אין לי בעיה.
יעקב מרגי:
רק קחו בחשבון שאנחנו רוצים לתת תשובות, וב-10:55 יבוא עמית הסדרן ויגיד לנו לסגור את הדיון כי המליאה מתחילה.
סאלח סעד:
רק משפט אחד אדוני, אני רוצה להגיד לאנשי המקצוע.
סאלח סעד:
אני פשוט ישבתי ליד בני עכשיו, וראיתי איך הוא מדבר מדם לבו.
סאלח סעד:
ראיתי איך עיניו חרחרו כמעט בדמעות, ממש לידי.
סאלח סעד:
תבין עד כמה הדברים אצלו צריכים באמת טיפול מיוחד ותשומת לב מיוחדת, ואני באמת מבקש מכם לקחת בחשבון.
יעקב מרגי:
מכובדי, אתה רוצה לומר כמה מילים?
יעקב מרגי:
תציג את עצמך ותאמר.
אופיר בינדר:
אני אופיר בינדר, מנהל המרכז הקהילתי מבואות החרמון, עובד החברה למתנ"סים.
אופיר בינדר:
בקצרה אני אומר שאנחנו בתחום החינוך הבלתי-פורמלי יודעים לעשות עבודה טובה מאוד.
אופיר בינדר:
לדאבוני, בתחום החינוך הבלתי-פורמלי, בחינוך המיוחד, אנחנו חסרים את הכלים ואת התקציב לתפיסת ההפעלה הכל כך שונה שהחינוך המיוחד מצריך.
אופיר בינדר:
אם אנחנו רגילים לתפעל חינוך מיוחד בשעות אחר הצהריים עם ילדים שזורמים למרכז הישוב או למתנ"סים האזוריים - - -
יעקב מרגי:
פה צריך להביא להם את הפעילות.
אופיר בינדר:
הכול חייב להגיע אינהאוס, לתוך בית הספר, ולדאבוני אין לנו את האמצעים.
אופיר בינדר:
אין לנו היום משרד שאנחנו יכולים להיעזר בו, להישען עליו כדי לתכנן, ליישם ולהביא לידי ביטוי את הערכים הכל כך מחודדים שאנחנו יודעים לבטא בתחום החינוך המיוחד ורוח התנועה, והקניית הערכים לילדי החינוך המיוחד, המורכב-סיעודי.
אופיר בינדר:
עם ילדי שילוב וכו' עוד יש לנו את הכלים לעשות את זה.
אופיר בינדר:
בתחום הזה של החינוך המיוחד, המורכב, אנחנו מול שוקת שבורה.
יעקב מרגי:
בבקשה, אדוני.
מאיר אסרף:
אני עורך הדין מאיר אסרף מהסתדרות המורים.
מאיר אסרף:
יפה בן דוד מתנצלת שלא יכלה להגיע.
מאיר אסרף:
היא פשוט נמצאת במקום שלא יכלה להתפנות.
מאיר אסרף:
אבל היא ביקשה ממני להגיע לכאן ולהביע את הערכתה לראש המועצה על הפעילות שהוא עושה, זה לא דבר מובן מאליו.
מאיר אסרף:
באחד הסיורים הראשונים שהיא קיימה, היא בחרה, היא הגיעה למועצה, ראתה את בית הספר והבינה שיש שם מצוקת תקינה אמתית.
מאיר אסרף:
הדברים שנאמרו כאן נאמרו כך כאחד הדברים ברשימה, אבל מצוקת התקינה היא דבר שאפשר מחר לסדר ולפתור.
מאיר אסרף:
אנחנו קוראים למשרד החינוך להירתם ולסייע לפתור את הנושא הזה של תקינה.
מאיר אסרף:
וגם – אני לא יודע באחריות מי זה – אבל תקינת סייעות היא גם דבר שצריך להירתם ולנסות למצוא לזה את התקצוב המתאים.
מאיר אסרף:
ובכלל, אני חושב שהירתמות של הסתדרות המורים והעובדה שמזכ"לית הסתדרות המורים נמצאת דיון אחרי דיון בחוק החינוך המיוחד, אחד הגורמים לזה זה הביקור שלה בבית הספר "שחפים".
מאיר אסרף:
זה הדברים שהיא ראתה שם, שאי אפשר להישאר עם עין יבשה, היא תיארה את זה כך, ביחס לדברים שנמצאים בבית הספר ולטיפול ולשיגעון, הגדרת, של ראש המועצה.
מאיר אסרף:
אנחנו נשמח לסייע גם כהסתדרות המורים בכל דבר שהוא בסמכותנו כדי להגשים את חלומותיך, ראש המועצה.
בני בן מובחר:
תודה.
יעקב מרגי:
אמיתי, אתה רוצה להתבטא?
אמיתי שוחט:
לא.
יעקב מרגי:
בבקשה, רחלי.
רחלי אברמזון:
אני רחלי אברמזון, מנהלת אגף החינוך המיוחד במשרד החינוך.
רחלי אברמזון:
יחד איתי נמצאת שמחה הלוי, מפקחת ממונה על תחום התלמידים עם המוגבלות השכלית במשרד ובאגף.
רחלי אברמזון:
ראשית, אני באמת מצטרפת להערכה הגדולה ובאמת להתרגשות.
רחלי אברמזון:
אני הקשבתי קשב רב ואני יודעת שנעשית עבודה מעולה, מצוינת, ואני יודעת עד כמה אתם במועצה מחויבים לילדים שלנו.
רחלי אברמזון:
אז קודם כול, תודה על כל מה שאתם עושים.
רחלי אברמזון:
יחד עם זאת, אני רוצה לומר שכשאני מסתכלת על התקינה של בית הספר, אני קודם כול, חושבת ברמה עקרונית.
רחלי אברמזון:
אולי הייתה צריכה להיות פגישת עבודה במשרד החינוך יחד עם מנהלת המחוז, יחד עם מפקחת בית הספר, המסגרת החינוכית, ואתך, אדוני ראש המועצה, ובשמחה לשבת ולראות את הסוגיות המאוד פרטניות של בית הספר שלכם כשאתם מדברים על המצוקות.
רחלי אברמזון:
אבל יחד עם זה, אני רוצה לדבר באופן כללי.
רחלי אברמזון:
ראשית, כשאני קיבלתי את התקינה של בית הספר שלכם, אין אף כיתה עם שמונה תלמידים.
רחלי אברמזון:
זה יצא מתקן בית הספר.
רחלי אברמזון:
שישה ילדים, שבעה ילדים מקסימום בכיתה.
רחלי אברמזון:
ועל זה ישנה סייעת וישנה גם עוד חצי משרה נוספת שמשרד החינוך מממן אותה, כשאתם משלימים את החצי השני, כך אני הבנתי.
רחלי אברמזון:
אז לומר שאנחנו מסתכלים באמת על מסגרות מורכבות, הן אינן נשארות עם סייעת ומורה.
רחלי אברמזון:
הן תמיד נמצאות שם עם איזשהו תגבור.
רחלי אברמזון:
פעם המשרד נותן אם המורכבות מאוד-מאוד גדולה, אז הוא מממן את הסייעת השנייה, זה בתקציב הסייעות כסייעות התגבור וגם מתגבר את שעות ההוראה.
רחלי אברמזון:
כשהסתכלתי על שעות השח"מ שמופנות לבית הספר, בממוצע כל תלמיד, ברמה פרטנית, יכול לקבל בין שלוש לשלוש וחצי שעות, כל אחד ואחד מהתלמידים שנמצא כאן.
רחלי אברמזון:
כך שמהבחינה הזאת, אני יכולה להגיד שברמה של מה שהילדים זכאים לקבל הם מקבלים.
רחלי אברמזון:
יחד עם זה, אני מניחה שישנם צרכים נוספים.
רחלי אברמזון:
ועל הצרכים האלה אין שום בעיה לשבת ולבחון אותם אחד על אחד כדי לראות.
רחלי אברמזון:
אם - - -
יעקב מרגי:
רחלי, אני אגיד לך - - -
רחלי אברמזון:
רגע, רק שנייה, אני רוצה רגע - - -
יעקב מרגי:
רק משפט, ברשותך.
יעקב מרגי:
אני מכיר את הדינמיקה של העבודה שלך, של המשרד בקטע זה, ואני מאמין לכל מילה שאת אומרת, שאם באים, נכנסים פרטנית לתוכנית העבודה על בית ספר, ויש לך את הכלים ועשית זאת.
יעקב מרגי:
אבל אם זה לא קרה עד היום, כנראה שבאמצע יש איזו שכבת אדמה נוקשה.
יעקב מרגי:
אני בכוונה לוקח הגדרות – אני מקווה שתביני, תרדי לסוף דעתי, אני לא רוצה שמות.
יעקב מרגי:
יכול להיות שבאמת בני צריך לקחת את זה, יכול להיות שיש איזו תקרה שצריך לבקוע אותה כדי להגיע לארצי.
יעקב מרגי:
אם תרד לסוף דעתי, לא בדיון, אגיד לך מה אני מכוון, לאן אני מכוון.
בני בן מובחר:
כן, כן.
רחלי אברמזון:
אין שום בעיה, באמת.
רחלי אברמזון:
אין שום בעיה גם לארגן את זה.
יעקב מרגי:
אם יש נכונות, אני לא מבין ולא הייתה שום סיבה ולא היה צריך להיות שזה לא יגיע לרמה פרטנית של הרמה הארצית.
יעקב מרגי:
כנראה ברמת המחוז יש איזושהי תקרה.
סאלח סעד:
רחלי, קיימנו את הדיון זה לא סתם.
סאלח סעד:
ראש המועצה קיים הרבה ישיבות עם הגורמים המקצועיים גם במחוז.
סאלח סעד:
אז אם הגענו לכאן, לוועדת החינוך, סימן שהדברים נעשו בסדר התקין.
רחלי אברמזון:
אז אני מזמינה ישיבת עבודה.
סאלח סעד:
אז בישיבת עבודה הם נעשו אבל לא טופלו.
רחלי אברמזון:
אין שום בעיה.
רחלי אברמזון:
קודם כול, יש דברים שמטופלים כי אני גם שמעתי מראש המועצה על דברים מאוד טובים שנעשים בתוך בית הספר.
סאלח סעד:
כן, כן.
סאלח סעד:
תודה לתורמים.
רחלי אברמזון:
אז לא הכול - - -
יעקב מרגי:
רחלי, עוד משפט.
יעקב מרגי:
רגע, כדי שתתייחסי, אני רוצה ללמוד את הסוגיה הזו.
יעקב מרגי:
כשבא ראש מועצה שהוא מארח – למה אני רוצה שתתעכבי בסוגיה הזו?
יעקב מרגי:
כי לא מזמן הפלנו תיק על ראש עיריית רמת-השרון והוא בשמחה לקח את זה ואני בודק אחריו על ההתחייבויות להקמת בית ספר.
יעקב מרגי:
כשזה ילדי המועצה שלי או הישוב שלי, כמו שאני מתגבר את החינוך הכללי מהארנונה, מהזה, יש לי, אני יכול.
יעקב מרגי:
כשזה ראש מועצה מארח, יש לו גם את המגבלות.
יעקב מרגי:
שמעת את זה בפתח הדברים שלו.
יעקב מרגי:
האם אנחנו, שמובלים – ונדבר על זה השבוע על הקטע הזה של הפריסה הארצית של מוסדות החינוך המיוחד – כנראה שיהיו עוד הרבה דוגמאות כמו בני בן מובחר, אם נעשה פריסה ונמקם פחות או יותר לפי צרכים, אני מאמין שתהיה לכם תוכנית עבודה בסוגיה הזו, ונמצא את עצמנו שראש מועצה או ראש עיר מסוים יסכים להקים בתחום הרשות שלו, שמתוך ה-60 ילדים אולי יהיו ארבעה, חמישה שלו.
יעקב מרגי:
אנחנו לא מצפים שהוא ירים את – ואני לא מאמין שאגרת תלמידי חוץ - - -
בני בן מובחר:
לא מכסה כלום.
יעקב מרגי:
בני, תן לי.
יעקב מרגי:
מה אני אעשה, תן לי.
יעקב מרגי:
אני לא מאמין שבאגרת תלמידי חוץ, שהיא נכונה בקושי לילד שלומד מחוץ למסגרת הישוב שלו, יכולה לכסות את הסיפור של השתתפות הרשות.
יעקב מרגי:
ונוצר פה איזה פער.
יעקב מרגי:
אז תתייחסי גם לזה אם אפשר.
יעקב מרגי:
אבל תמשיכי במה שרצית לומר שלא ינתק אותך.
רחלי אברמזון:
אני רוצה באמת להתייחס נושא-נושא.