GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק קליין:
אסביר.
יצחק קליין:
קודם כל, אנחנו מאמינים בתקצוב דיפרנציאלי, אפילו בהגדלתו לעומת היום.
יצחק קליין:
לא זה יפתור את הבעיה.
יצחק קליין:
אוטונומיה בתקצוב זה לתת שקלים, מזומן פר תלמיד, לתת אותו לבית הספר, ושהמנהל ישתמש בזה איך שהוא מבין.
יצחק קליין:
אם הוא רוצה לשלם 20,000 שקל בחודש כדי שהחתן שלי, שמסיים עכשיו תואר ראשון בכימיה, לא ילך להרצליה אלא לירוחם, שישלם.
יצחק קליין:
אם הוא צריך את הכסף כדי להוציא טיולים לאוניברסיטאות, למכוני מחקר, לאינטל.
יעקב מרגי:
ד"ר קליין, נכון להיום משרד החינוך ברוב חדלות מעשיו ופיקוחו מאפשרות לשלם למנהל בית ספר 20,000 שקל, ולאפשר לו לרכוש שבע מכוניות שרד לצוות המנהלים, וההישגים שלו נמצאים ברצפה וההורים נעשקים.
יעקב מרגי:
אז איזו אוטונומיה תקציבית אתה מדבר בהיעדר פיקוח ובקרה?
יעקב מרגי:
שהבעלויות יעשו מזה הון על גבי התלמידים?
יעקב מרגי:
אי-אפשר- -
מאיר כהן:
אין אוטונומיה.
מאיר כהן:
אתה צודק.
מאיר כהן:
אבל לא לזה הוא התכוון.
יצחק קליין:
בנתיבות- -
יעקב מרגי:
אני הולך אתך עם המודל.
יעקב מרגי:
כשאתה בא להציג מודל, אתה לא יכול לומר את הנקודה המרכזית של המודל שלך בלי לומר שחייב לעשות שינוי מערכתי.
יעקב מרגי:
אם זה יהיה במצב הקיים, ותיתן אוטונומיה, אתה אמרת: הנה המצב, עכשיו אתה רוצה לטפל – תן אוטונומיה תקציבית - שקלים.
יעקב מרגי:
אני שומע שקלים למנהל בית ספר, אני נחרד, במציאות הקיימת.
יצחק קליין:
אומר לך את המציאות הקיימת, ומה יש להיחרד ומה לא.
יצחק קליין:
אני מבטיח לך, ש-10% עד 20% מבתי הספר – תמצא בעיה.
יצחק קליין:
מה אתה חושב, שמנהל מחלקת החינוך בנתיבות הוא אידיוט?
יצחק קליין:
תאמינו לאנשים.
יצחק קליין:
רובם טובים.
יצחק קליין:
את המושחתים תעיפו.
יעקב מרגי:
הם טובים, קיבלנו 80% בפערים.
יצחק קליין:
תנו להם לעשות את העבודה.
יעקב מרגי:
רוצות להגיב?
יעקב מרגי:
מישהו מהאורחים רוצה להגיב?
יעקב מרגי:
בבקשה, לאה.
לאה פדידה:
כבודו, הצלחת לומר את כל מה שלא נכון, ד"ר קליין.
לאה פדידה:
זה מה שחסר לנו, שמערכת החינוך, הממשלה תוציא את ידה ותגיד יאללה?
מאיר כהן:
זה לא מה שהוא אמר.
מאיר כהן:
זה לא הוגן.
לאה פדידה:
שאנחנו ניתן כסף, וכל איש לעצמו, ומה זאת אומרת תוציא את ידה?
לאה פדידה:
מבקרה.
לאה פדידה:
איש-איש כדרכו, וייתנו את הכסף לצרכים שלהם.
לאה פדידה:
אני מאוכזבת מאוד מההצגה של משרד החינוך.
לאה פדידה:
לומר לי ש-5% גדלו פה ו-4% גדלו פה במקום לחשוף דרך אמתית, איך אנחנו מצמצמים את הפערים, זה לא נכון.
לאה פדידה:
התפקיד של מערכת החינוך הוא לתת כלים והזדמנות שווה לכל ילד וילדה.
לאה פדידה:
ואפשר.
לאה פדידה:
כי אני דוגמה לכך.
לאה פדידה:
אם בגיל 14 למדתי בבית ספר שהוא רק מקצועי, ומישהו החליט שאני פרויקט לשיקום, ולקח אותי לבית ספר הכי טוב, ונתן לי את כל הכלים, וגם תקציבים, והיום אני עם תואר שני פעמיים בהצטיינות יתרה, אז אפשר.
לאה פדידה:
מערכת החינוך צריכה לדעת, לתת כלים והזדמנות שווה, וכבוד היושב-ראש, את החשיפה הזאת של משרד החינוך לא ראינו, מה אבני הדרך שלהם לצמצום הפערים, שלא נצטרך לדון בזה שוב.
שרה קוולר:
תודה.
שרה קוולר:
שרה קוולר, מנשים עושות שלום.
שרה קוולר:
אתה מנהל את הדיון הזה כמו שמחנכת טובה צריכה לנהל כיתה.
שרה קוולר:
אתה מסתכל על כל אחד מאתנו, אישית.
שרה קוולר:
אדבר רגע אישית - אני עסקתי בחינוך מיוחד 35 שנה, ואני יכולה לומר כמסקנה ראשונית, שמורה טובה היא מוקה שמכירה כל תלמיד ותלמיד.
שרה קוולר:
מכאן המסקנה הראשונית שמספר הילדים בכיתות הוא בלתי-אפשרי.
שרה קוולר:
ואם רוצים לקדם בפריפריה, זה המתנה הראשונה שצריך לתת להם – כיתות קטנות יותר.
שרה קוולר:
לצמצם את מספר הילדים.
שרה קוולר:
יש להם צרכים.
שרה קוולר:
אולי אנחנו לא קוראים להם בהגדרה צרכים מיוחדים, אבל ברור שנקודת ההתחלה שלהם בהרבה מקרים היא הרבה יותר נמוכה מאשר במרכז.
שרה קוולר:
זה דבר ראשון שאני מציעה.
שרה קוולר:
זה לא קשור לנשים עושות שלום אלא קשור לאג'נדה המקצועית שלי.
יעקב מרגי:
זה קשור לכך שאת אזרחית מדינת ישראל, ואכפת לך.
מאיר כהן:
איפה גברתי עבדה?
שרה קוולר:
העבודה האחרונה שלי היתה במודיעין, בשילוב ילדים עם צרכים מיוחדים בגני ילדים, 150 ילדים, ובניהול של גני החינוך המיוחד במודיעין.
שרה קוולר:
בשם התנועה אני רוצה לתת נקודת מבט אחת מגדרית.
שרה קוולר:
אנחנו בתנועה רוצות השתתפות של נשים בכל המוקדים של מקבלי החלטות, בעיקר בנושא שאנחנו מייצגות אותו פה, בנושא של שלום וביטחון.
שרה קוולר:
אנחנו יודעות בפירוש, שהנפגעות הכי גדולות מהאפילה הזו, זה נשים.
יעקב מרגי:
את מרגישה שהחברה במדינת ישראל הולכת בכיוון?
שרה קוולר:
אני חושבת שיש במדינת ישראל אוכלוסיות, בעיקר בפריפריה, שבהן נשים עדיין- - -
יעקב מרגי:
לא ענית לי.
יעקב מרגי:
האם את מרגישה כאזרחית מדינת ישראל והחברה הישראלית, צועדת בכיוון?
שרה קוולר:
כן.
שרה קוולר:
אני מרגישה.
שרה קוולר:
אבל אני מרגישה שיש עוד הרבה מה לעשות.
יעקב מרגי:
קהלת, יש הרגשה שהפסקתי אותם.
אביטל בן שלמה:
שלום, אני אביטל בן-שלמה.
אביטל בן שלמה:
אני עורכת דין, וחוקרת בפורום קהלת, בצוות של ד"ר יצחק קליין.
אביטל בן שלמה:
אני רוצה להבהיר כמה דברים.
אביטל בן שלמה:
קודם כל, כשמדובר על אוטונומיה, לא מדובר על היעדר פיקוח.
אביטל בן שלמה:
לא מדובר על ביטול כל מערכות הבקרה.
אביטל בן שלמה:
להפך.
אביטל בן שלמה:
ודאי שאוטונומיה באה עם פיקוח, אבל פיקוח בצורה שונה.
אביטל בן שלמה:
במקום פיקוח שאומר, משרד החינוך יודע מה אתה צריך, לכן אביא לך כך וכך שעות ללמוד מתמטיקה, ואז אפקח עליך ואבקר אותך שאכן אותן שעות הולכות למתמטיקה – במקום זה משרד החינוך מביא לבית הספר את התקציב הגמיש, נותן למנהל לקבל החלטות.
אביטל בן שלמה:
מנהל בית הספר לא עובד לבד.
אביטל בן שלמה:
יש לו הגורמים ברשות המקומית, יש לו צוות בית הספר, יש לו ההורים, יש לו צוות, והוא צריך לקבל החלטות נכונות לבית הספר יחד עם הצוות שלו.
אביטל בן שלמה:
יש לו בקרה של ההורים, של הרשות ושל המשרד.
אביטל בן שלמה:
נקודה שנייה.
אביטל בן שלמה:
מדובר פה על פתרונות שונים.
אביטל בן שלמה:
אין פתרון אחד נכון, ולא רק זאת - אין תמהיל אחד שנכון לכל בתי הספר.
אביטל בן שלמה:
כל בית ספר יודע, מה הוא צריך, וכמה מכל דבר.
אביטל בן שלמה:
אף אחד מלמעלה שיושב במשרדים למעלה, ויודע לומר איזה בדיוק תמהיל של פתרון צריך לכל בית ספר.
אביטל בן שלמה:
דוגמה חשובה.
אביטל בן שלמה:
דיברנו עם הרבה מנהלים ואנשי חינוך בכל הארץ.
אביטל בן שלמה:
אני רוצה להביא דוגמה של מנהל בבית ספר של רשת דרכ"א.
אביטל בן שלמה:
הוא אומר: אני מקבל המון תוכניות ממשרד החינוך, והתוכנות הללו חשובות לי הן מביאות לי עוד משאבים – עוד שעות, אבל הן מעמיסות עליי, הן לא מדויקות לצרכים שלי, הן דורשות ממני המון דיווח, טפסים למלא, אני צריך לשבת עד אמצע הלילה ולמלא יחד עם המזכירה, ואני צריך לכנס את כל המורים לישיבה עם המדריכה בשעה הזאת.
אביטל בן שלמה:
הם מבלבלים לי את כל המערכת, משגעים לי את הראש.
אביטל בן שלמה:
אבל מה אני מקבל מרשת דרכ"א, שמצליחה להקפיץ לי את בית הספר ולהפוך אותו לבית ספר מצטיין מבית ספר כושל?
אביטל בן שלמה:
אני מקבל מהם כסף, ובו אני עושה מה שאני מבין.
אביטל בן שלמה:
זה לא שאין ביקורת.
אביטל בן שלמה:
כל שקל שהוא מוציא, הוא מדווח לדרכ"א, למה הוא צריך אותו, כמה ולמה, והם מאשרים.
יעקב מרגי:
פנינה, בבקשה.
פנינה תמנו:
תודה.
פנינה תמנו:
אדוני היושב-ראש, אני רוצה להודות לחברת הכנסת פדידה על הדיון הזה.
פנינה תמנו:
ראשית, יש דברים שצריך לומר.
פנינה תמנו:
לי מאוד חסר בדיון הזה, אדוני היושב-ראש, נוכחות של אנשי חינוך מהפריפריה.
פנינה תמנו:
אני חושבת שהיה ראוי שנזמין אותם.
פנינה תמנו:
אני לא אומרת כדי לבקר אותם.
פנינה תמנו:
צריך לשאול גם את משרד החינוך, מדוע הם לא פה, וצריך לשאול את עצמנו למה הם לא פה.
פנינה תמנו:
יש מצוינים, שכל ההשקעה שלהם ויום וליל זה בחינוך, אז למה הם לא פה?
פנינה תמנו:
אני רוצה לשמוע אותם.
פנינה תמנו:
אנחנו נחליט בשבילם אילו מודלים?
פנינה תמנו:
משרד החינוך יחליט בשבילם אילו מודלים?
פנינה תמנו:
הם מכירים את השטח.
פנינה תמנו:
דיברת על הפרויקטים.
פנינה תמנו:
אני חושבת שאי-אפשר שמדינת ישראל תמשיך לתת את הפתרונות על-ידי פרויקטים חיצוניים ועל-ידי עמותות.
פנינה תמנו:
כשיש בעיה וכשיש פערים שהולכים ונפתחים, וכשיש אוכלוסיות מקופחות יותר, זורקים לשם פרויקטים.
פנינה תמנו:
לא.
פנינה תמנו:
מה שנדרש פה זה השקעה תקציבית יותר מהרגיל של משרד החינוך - לא כי הם מיוחדים אלא כי הם הופלו לאורך השנים הן תקציבית, והן זה שיש הסללה.
פנינה תמנו:
גם אם לא דיברנו עדיין על הפריפריה החברתית, בסופו של דבר אין מישהו שיכול לומר פה, גם לא משרד החינוך, שלא מפלים את הפריפריה.
פנינה תמנו:
לצערי, זה חוצה כל תחום.
פנינה תמנו:
לגבי הפריפריה החברתית, יש פה דור שלם שפשוט הורסים לו את החלומות, בלי שהם יודעים מה הם מסוגלים להיות.
פנינה תמנו:
הרסו לו, וממשיכים להרוס.
פנינה תמנו:
יש הסללה, אני לא בטוחה שיש הכלים בידי מערכת החינוך כדי להיכנס עם באגר ולשנות את זה.
פנינה תמנו:
אבל צריך להתחיל לעשות את זה.
פנינה תמנו:
זה גם בפריפריה החברתית וגם בזו הגיאוגרפית, ואנחנו לא יכולים להשלים עם זה.
פנינה תמנו:
אדוני היושב-ראש, אנחנו מבינים שיש אותם דברים שאנחנו דנים עליהם פה בכנסת פעם אחר פעם, אם זה תשלומי הורים ואם זה שמורים לא מקבלים את התמריצים הנדרשים.
פנינה תמנו:
אני מרגישה שאנחנו סבים סביב עצמנו.
פנינה תמנו:
לדעתי, אולי דווקא בגלל שאנשי החינוך לא הגיעו, הגיע הזמן, ובגלל שאני מכירה את היכולות שלך, אדוני היושב-ראש, אולי צריך להקים פה תת-ועדה של ועדת החינוך, שדנה רק בזה, עם אותם נציגי ציבור, כי היום אנחנו מבינים ששיתוף ציבור זה כלי מאוד חשוב לשינוי מדיניות.
פנינה תמנו:
אשמח שזה יהיה בסיכום שלך.
פנינה תמנו:
יש לזכור, שבתוך הפריפריה החברתית, כמי שהיתה שותפה – נמצאת פה עירית בירן, בכל הקשור לאוכלוסיות מסוימות כמו יוצאי אתיופיה, לצערי, שם זה הרבה יותר חמור, בגלל שהם מתויגים.
יעקב מרגי:
היה פה דיון ב-22 במאי 2018.
פנינה תמנו:
אני מקווה שאתה ממשיך לעקוב, ושימשיכו להיות דיונים ספציפיים.
יוסי יונה:
אומר משפט, שיש לי בעיה אתו.
יוסי יונה:
אני לא יודע על המון מדינות בעולם, שקיימים בהם פערים חוץ בית ספריים כל כך גדולים.
יוסי יונה:
אנחנו במקום האחרון כמעט במדינות ה-OECD שמצליחות להבטיח שוויון הזדמנויות באופן בלתי-תלוי במציאות הבלתי-שוויונית שמתקיימת מחוץ לבתי הספר.
יוסי יונה:
כמעט אין מדינה כזו בעולם, לא בעולם הראשון ולא בעולם השלישי.
יוסי יונה:
תראו לי מקרה כזה ואני משתומם.
יוסי יונה:
אחת ההמלצות שאנחנו חלוקים באופן עמוק לגבי חלק מהדברים, אבל בוודאי תקציב דיפרנציאלי זה מאבק שאנחנו מנסים לקדם למול התנגדותן של רשויות חזקות.
מאיר כהן:
הרשויות אומרות: זה ייהנה וזה לא יחסר.
מאיר כהן:
הן אומרות:
מאיר כהן:
אם אתה לא לוקח ממני – אין לנו שום בעיה - זה הוויכוח הגדול שהיה לי.
מאיר כהן:
אמר נכון היושב-ראש – לא צריך להביא את זה למאבק של עניים מול עשירים.
מאיר כהן:
שתל-אביב יישאר עם התקציבים שלו.
מאיר כהן:
שיבואו לירוחם וייתנו כסף תוספתי, זה הכול.
פנינה תמנו:
זו חלוקה צודקת שלא רוצים להגיע אליה.
יוסי יונה:
אחת הבעיות המרכזיות בישראל, בכל התחומים של שירותים חברתיים – שמערכת פיקוח ובקרה קורסת.
יוסי יונה:
אין.
יוסי יונה:
לכן אנחנו מתמודדים עם תופעה שחברות שלי כאן דיברו עליהן.
יוסי יונה:
מפריטים את המערכת בלי שתהיה מערכת בקרה אמתית.
מאיר כהן:
אני רוצה לשאול את קהלת, אם אני הבנתי אתכם, אני מכיר את הרעיונות, אבל שלא ייצא מכאן מדבריי עד כמה אתם טובים, יצא שאני תומך בהפרטת המערכת, כי ממש לא.
יוסי יונה:
משפט אחרון בעניין הזה.
יוסי יונה:
עד כה ברוב המקרים שבהם הופרטה המערכת, ואנחנו רואים ניהול עצמי של בתי הספר, זה הפך להיות מנגנון - המון פעמים – להגדלת הפערים, כי זה נתן למנהלים את האפשרות לגייס כסף ממקורות פרטיים שלהם וגם להסללות בתוך בתי הספר, שזרקו את הילדים שלא כל כך רצו.
יעקב מרגי:
לא קיבלו.
יעקב מרגי:
לא זרקו.
מאיר כהן:
אם תשים לב לדברי היושב-ראש, המפעילים הם אלה שלוקחים קופון של 9% ו-10%.
יוסי יונה:
זה עובד דיפרנציאלי.
יעקב מרגי:
גם יוסי מסכים אתך שצריך לאפשר למנהל בית הספר לגייס את כוח ההוראה הטוב ביותר.
יעקב מרגי:
הוועדה מודה לחברת הכנסת לאה פדידה ולחברי הכנסת שהשתתפו בדיון ולאורחים החשובים שתרמו לדיון.
יעקב מרגי:
הוועדה מודה למשרד החינוך על העשייה הדיפרנציאלית בשנים האחרונות, אך קוראת לה לחזק את המגמות האלה.
יעקב מרגי:
הוועדה מכירה בצורך של טיפול נקודתי ועצמאות של בתי הספר תוך הצבת יעדים חינוכיים.
יעקב מרגי:
הוועדה קוראת למשרד החינוך להגיש תוכנית פעולה לשנים הקרובות, שתתמודד עם צמצום הפערים בחינוך.
יעקב מרגי:
כמובן, הוועדה תמשיך לעקוב אחר הפערים הגבוהים בחינוך במדינת ישראל.
יעקב מרגי:
שלום לכולם, בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 26 ביוני 2018, י"ג בתמוז תשע"ח.
יעקב מרגי:
הנושאים על סדר היום: זכויות חיילי המילואים ויישום החלטות הממשלה, תרומתו של צה"ל לחינוך הערכי והמקצועי בישראל, לציון היום ההוקרה לצה"ל, צבא העם במילואים ובסדיר.
יעקב מרגי:
כמה זה היה נכון לשים את זה בימים האלה ככה, כי יש כל מיני הוגי רעיונות וחולמי חלומות שההיסטוריה לא מעניינת אותם והעתיד עוד יותר לא מעניין אותם.
יעקב מרגי:
מלווה את היום הזה בכנסת, חבר הכנסת, אלוף במילואים, קצין חינוך ראשי לשעבר, ראש אכ"א לשעבר, ולא זוכר את כל התפקידים הפיקודיים שלו.
יעקב מרגי:
בתפקידים שהוא היה ג'ינג'י אמיתי, זכרתי את התפקידים.
יעקב מרגי:
לשמאלי, סגן שר הביטחון ושר הדתות לשעבר, הרב אליהו בן-דהן.
יעקב מרגי:
נמצא איתנו גם קצין חינוך ראשי של צה"ל, אורחים נכבדים.
יעקב מרגי:
אמנם רמזתי על זה כבר בעקיצת הפתיחה שלי.
יעקב מרגי:
אני חושב שמכל הימים, בלי להפחית בערכם של כל הימים שמצוינים בכנסת, אני חושב שיש יום שבאמת לעשות אותו כאן בוועדות, כי אתמול קיימתי דיון עם ירדנה, מזכירת הכנסת, ואמרתי לה, כיושבי ראש ועדות, האינפלציה של ימים מיוחדים בכנסת משבשת את עבודת הוועדות, כי יש חוקים לחוקק, יש תקנות לתקן, יש נושאים על סדר היום וכל מי שבא לו לשים יום, בלי להפחית בערכו של שום נושא ושום יום, זה קצת מפריע.
יעקב מרגי:
צריך לחשוב, ובמקרה שלא רוצים לפגוע באף אחד ולתת את הימים האלה, לצמצם לשתי ועדות, כי לפעמים חבר כנסת לוקח שש ועדות, במשך כל היום משתק את עבודת הוועדות, ואז יהיה מרווח פעולה.
יעקב מרגי:
יום המילואים, אני חושב שזה יום שצריך לקיים אותו בעוצמה דווקא בימים האלה, בימים שהקולות, כנראה מישהו פספס או שהוא שכח או שעבר הרבה זמן משהוא היה באיזה מבצע או בפעילות מבצעית או בשירות מילואים פעיל או שהוא לא היה בכלל, אז יש לו הצעות כאלה הזויות.
יעקב מרגי:
עדיין מדינת ישראל ניצבת בפני אתגרים רבים, בתקופה, אני לא רוצה שישמע כביקורת, בתקופה שהאני חזק וההישגיות והרכושניות היא אתגר, המילואימניקים, אני חושב, ובמיוחד בתקופה שצה"ל לא כמו בתקופה שלנו.
יעקב מרגי:
אני זוכר שבתקופה שלי להשתחרר ממילואים גם מסיבות מוצדקות, זו הייתה משימה כמעט בלתי אפשרית.
יעקב מרגי:
גם מסיבות מוצדקות.
יעקב מרגי:
היום אני שומע את הקולות, רואה את הרכות.
יעקב מרגי:
יכול להיות שטוב שכך, ועדיין יש שם קומץ רציני בשדרה המרכזית שנושאת על גבה את העול הזה וצריך לומר להם תודה, להצדיע להם ולהוקיר להם וטוב שהכנסת עושה זאת.
יעקב מרגי:
כדרכנו בקודש, היוזם אומר מספר מילים ואחר כך ניתן לסגן השר, או שסגן השר, מה שתחליטו ביניכם.
אלעזר שטרן:
רק לסדר, אדוני היושב ראש.
יעקב מרגי:
איזה נושא אתה רוצה להתחיל איתו?
יעקב מרגי:
לפי הסדר?
אלעזר שטרן:
נתחיל בצבא העם.
יעקב מרגי:
בסדר, מאה אחוז.
אלעזר שטרן:
יש פה חבר'ה מילואימניקים?
אלעזר שטרן:
אוקי, בסדר.
אלי בן-דהן:
בוקר טוב.
אלי בן-דהן:
באמת כפי שפתח היושב ראש, חברי, חבר הכנסת מרגי, נושא המילואים הוא בהחלט נושא בעל ערך גדול, ואני שמח על היום הזה.
אלי בן-דהן:
זה כבר מסורת נהפך להיות בשנים האחרונות.
אלי בן-דהן:
כמי שקיבל על עצמו את האחריות על נושא המילואים במשרד הביטחון, אני ממש שמח על היום הזה, וגם אני רוצה לומר לכם מה אנחנו עושים לטובת אנשי המילואים, כי באמת מעבר לכל מילות התשבחות שאנחנו אומרים, הרעיון הזה של לדעת להוקיר את אנשי המילואים, להעריך אותם וגם שידעו שיש הוקרה שבאה לידי ביטוי במעשים שונים כלפי אנשי המילואים.
אלי בן-דהן:
לא רק אנשי המילואים אלא גם לבני משפחותיהם.
אלי בן-דהן:
כיוון שאני זכיתי ברוך השם, יש לי תשעה ילדים ועשיתי מילואים עם תשעה ילדים, ויעקב, אני יכול להגיד לך שאני לא רציתי להשתחרר למרות שיכולתי.
יעקב מרגי:
אבל לפעמים ההכרח לא יגונה.
אלי בן-דהן:
כן.
יעקב מרגי:
להביא לך סיבות?
אלי בן-דהן:
לא, לא צריך.
אלי בן-דהן:
יש לי סיבות.
אלי בן-דהן:
אחרי שישה ילדים אתה יכול להשתחרר.
אלי בן-דהן:
אני אומר כל הכבוד לאשתי שהיא הסכימה שאני אמשיך לעשות מילואים, ועשיתי הרבה מילואים.
אלי בן-דהן:
היה לי גם תפקיד פיקודי, אז ודאי שהיה לי הרבה ימי מילואים והעול בסופו של דבר נפל עליה.
אלי בן-דהן:
בעניין הזה אנחנו מסתכלים היום בראיה הרבה יותר הוליסטית וכוללת ולא רק על איש המילואים עצמו שיוצא, אלא גם על האישה והילדים.
אלי בן-דהן:
אני יכול לומר לכם שאנחנו מתאימים עכשיו את כל הנושא של הסטודנטים, אנשי מילואים, לא רק לסטודנטים עצמם אלא גם לנשותיהם.
אלי בן-דהן:
כמובן לבני הזוג.
אלי בן-דהן:
אם יש אישה שצריכה לעשות מילואים, אז גם לבן זוגה.
אלי בן-דהן:
ההתאמות הללו אומרות גם דחיית מועדים להגשת עבודות, דחיית מועדים לבחינות.
יעקב מרגי:
נקודות זכות שאישרנו בוועדה.
אלי בן-דהן:
נקודות זכות.
אלי בן-דהן:
אני רוצה שתדעו, זה לא בחירום.
אלי בן-דהן:
המהלך הגדול של השנה הזאת, שזה גם בשגרה, זאת אומרת לא רק צווי מילואים, צו 8 או צו 9, שזה הגיוני שאנחנו פתאום קוראים למישהו למילואים ואז האישה נמצאת במציאות שבה היא צריכה גם לטפל בילדים, גם לעשות בחינות וגם דברים נוספים, אלא החידוש הוא שגם בשגרה.
אלי בן-דהן:
גם בימי מילואים רגילים אשת חייל מילואים, אני אומר "אשת" אבל כמובן זה גם יכול להיות הפוך, תוכל לקבל הנחות בהגשת העבודות, במועדי הבחינות, דחייה של מועדים ודברים נוספים כדי שנוכל להקל עליהם בעניין הזה מאוד.
אלי בן-דהן:
הגדלנו גם כמובן את מלגת הפר"ח לסטודנטים.
אלי בן-דהן:
סטודנט שהוא משרת מילואים פעיל, יקבל מלגת פר"ח אם הוא כמובן נכנס לתוכנית הפר"ח, יקבל מלגה.
אלי בן-דהן:
ב-50% המלגה הזאת גדלה, שגם זה בהחלט דבר גדול.
אלי בן-דהן:
יש עוד נושא אחד שנמצא פה על שולחנה של הוועדה, שלצערי עוד לא הספקנו לסיים אותו, וזה הנושא של הסטודנטים הלומדים במוסדות להכשרה טכנולוגית.
אלי בן-דהן:
אתם לא אשמים.
יעקב מרגי:
משרד העבודה, הרווחה, צריך לומר את זה, כנראה יש נושאים יותר דחופים.
יעקב מרגי:
אנחנו מאיצים בו.
אלי בן-דהן:
אז אני אעדכן אותך שהתקנות הוכנו במשרד העבודה והרווחה, והשר, אני מקווה מאוד בקרוב, יחתום עליהן, אז גם פה תהיה פריצת דרך גם להם.
אלי בן-דהן:
אני באמת רואה ביום הזה, יום ההוקרה וההערכה לאנשי המילואים, כפי שאמר חבר הכנסת שטרן, גם צבא העם, אז צבא העם זה גם הנשים שנמצאות בבית ובני המשפחה, ובעזרת השם אנחנו נמשיך.
אלי בן-דהן:
בתחילת אוגוסט אמורה להיות ועדת שרים לענייני מילואים.
אלי בן-דהן:
אנחנו גם אמורים להביא איזושהי הטבה מאוד מעניינת שבעזרת השם גם היא תיתן צעד גדול של הוקרה גם לבני המשפחה של חיילי המילואים.
אלי בן-דהן:
תודה רבה לכם.
אלעזר שטרן:
הנושא הזה הוא באמת כמו שאמר היושב ראש, לא רצינו להעמיס עוד ימים על הכנסת, מצד אחד, ומצד שני החיבור הוא - - - כמו שאמר סגן השר, בין צבא העם למילואים.
אלעזר שטרן:
משפט אחד על המילואימניקים.
אלעזר שטרן:
אם יש משהו שאני אנסה ביום הזה להגיד בהקשר של המילואימניקים, מחובר קצת למה שאמר אתמול האלוף במילואים בריק, אני חושב שצריך להסתכל על מפקדי המילואים בהיבט של ההטבות הנלוות, - - - של השכר כמו על מג"דים בצבא הסדיר.
אלעזר שטרן:
זה לא טריוויאלי היציאה הזאת מהבית לכל כך הרבה ימים לאורך כל השנה.
יעקב מרגי:
אני רוצה לומר משהו כמעסיק של שני מילואימניקים מצוות של ארבעה, בשני מקצועות, אחד קצין, אחד במקצוע נדרש.
יעקב מרגי:
צריך גם להצדיע הצדעה רכה גם לאותם מעסיקים.
אלעזר שטרן:
ברור.
יעקב מרגי:
זה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי:
נעשה סבב התייחסויות.
יעקב מרגי:
תוכלו להתייחס גם על הפעולה החינוכית הערכית של צה"ל וגם על צבא העם.
אלי בן-דהן:
מילה בעניין של ההטבות.
אלי בן-דהן:
צריך לחשוב בדיוק מה באמת הם זקוקים, מה חסר להם.
אלי בן-דהן:
תדע רק שלפחות אכ"א מילואים מסתכלים לא רק על המג"דים אלא גם על המ"פים.
אלעזר שטרן:
אמרתי, מג"דים, מ"פים.
אלי בן-דהן:
תודה רבה לכם וסליחה שאני הולך לעוד ועדות.
אלעזר שטרן:
גם אני צריך.
יעקב מרגי:
אז בוא תן פתיחה.
אלעזר שטרן:
לא, אני לא מדבר.
אלעזר שטרן:
אין פתיחה.
אלעזר שטרן:
אני רק אומר שאנחנו רצים היום בין ועדות, אז שאנשים יבינו.
יעקב מרגי:
אבל אנחנו כאן וניתן את הבמה והפרוטוקול נוכח איתנו.
יעקב מרגי:
בבקשה אדוני, רק תציג את עצמך.
צביקה פייראיזן:
שמי צביקה, אני קצין חינוך הראשי של צה"ל מזה קרוב לשנה.
יעקב מרגי:
אנחנו נעשה אחרי הסקירה סבב התייחסויות מימין לשמאל.
צביקה פייראיזן:
אני אציג את הפעולה החינוכית הערכית בצה"ל.
צביקה פייראיזן:
אני רק אומר לפני זה שצריך לזכור, וזה המקום לומר את זה גם לדעתי, שהחיילים לא נולדים בצה"ל.
צביקה פייראיזן:
זה המקום לי להודות לכל ההורים שמחנכים את הילדים האלה לפני שהם מגיעים לצה"ל.
צביקה פייראיזן:
למערכת החינוך, לתנועות הנוער, לכל מי שעוסק בחינוך שלהם.
צביקה פייראיזן:
אנחנו מקבלים אותם בגיל 18.
צביקה פייראיזן:
הם כבר עשו משהו בדרך.
יעקב מרגי:
לא צריך להצטנע.
יעקב מרגי:
לעיתים קרובות הם גם משבצים אותם.
צביקה פייראיזן:
(הצגת מצגת) זה חשוב.
צביקה פייראיזן:
כדאי להגיד למה אנחנו עושים את מה שאנחנו עושים לפני שנצלול פנימה למה אנחנו עושים, ובתוך צה"ל יש סיבות לחינוך בצה"ל, כי זה דבר לא מובן מאליו הפעולה הזאת, והחלק הזה שבו אני מציג את התכליות של העשייה החינוכית נוגעות קודם כול ובראשית הצירים בתמיכה, באפקטיביות המבצעית של צה"ל.
צביקה פייראיזן:
לצה"ל יש ייעוד.
צביקה פייראיזן:
ייעודו להגן על מדינת ישראל, ולכן החינוך בצה"ל מכוון קודם כול לתמוך באפקטיביות המבצעית של צה"ל.
צביקה פייראיזן:
אחרי שאנחנו יודעים לעשות את הדבר הזה, אנחנו רוצים לחזק את צביונו של צה"ל כצבא עם ממלכתי, כיוון שאנחנו יודעים שאנחנו חולקים לתוכו את כל שדרות האוכלוסייה ולא כולם מתחילים באותה נקודת פתיחה, וצה"ל הוא צבא ממלכתי שהוא מחוץ לכל מחלוקת.
צביקה פייראיזן:
הוא לצד המחלוקות, הוא לא נוגע במחלוקות עצמן.
צביקה פייראיזן:
חשוב לנו מאוד לשמר את מודל צבא העם, דיברתם על זה גם בפתיחה, כמשפיע על יכולתו של צה"ל לממש את ייעודו ואת תרומתו לחוסן הגורמי.
צביקה פייראיזן:
חשוב לנו מאוד להבין שכאשר מפקד פלוגה מקבל פלוגה בכל מחזור גיוס, הוא מקבל אותם מכל שדרות האוכלוסייה.
צביקה פייראיזן:
הוא מקבל עולים חדשים, הוא מקבל חיילים חרדים, הוא מקבל חיילים חילונים כמובן, זה רוב שדרת הצבא, הוא מקבל חיילים ציונים-דתיים, הוא מקבל בני מיעוטים.
צביקה פייראיזן:
זה חמש קבוצות שבדרך כלל עד הגיל הזה קשה להן מאוד להתחבר ביחד וכשהם מגיעים אלינו, יש למ"פ הזה בערך שמונה חודשים להפוך אותם מכף יד כזאת שהיא מחוברת אמנם בשורש כף היד שלה אבל היא לא יודעת לעבוד ביחד, לאגרוף שיודע לעבוד ביחד, והדבר הזה הוא חלק מאוד משמעותי בחוסן הפרט, בחוסן היחידה, וזה חלק מאוד בסיסי במהות שלנו, וכל הדברים האלה, תפקידם של המפקדים לעשות אותם ולא תפקידם של אף אחד אחר מחוץ.
צביקה פייראיזן:
אנחנו, תפקידנו לתת למפקדים את הכלים כדי שהם יוכלו להוביל את המהלך הזה.
צביקה פייראיזן:
כדי שאנחנו נצלול פנימה, צריך להבין שהמדרג שלנו עובר מהטירון ועד לדרג הבכיר.
צביקה פייראיזן:
לכל אחד מהם יש תהליך שהוא צריך לעבור, מלסגל את נורמות ההתנהגות בצה"ל ומה זו משמעות, ועד בסופו של דבר לדעת להילחם, והדברים האלה מלווים, בין אם את הציר של הטירון ועד לדרג הבכיר.
צביקה פייראיזן:
אפשר לראות כאן במצגת את השלבים השונים - הטירונות, את הכשרת היסוד המתקדמת, את הפיקוד הזוטר ועד לדרג הבכיר, וכנגזרת ממנה מה אנחנו עושים.
צביקה פייראיזן:
תיכף אני אצלול פנימה לנתונים, מה קורה בכל אחד מהם.
צביקה פייראיזן:
כשאנחנו מסתכלים על הטירונים, ביחידת ההסברה לטירונים בירושלים שיושבת בהר גילה עוברים בשנים האחרונות קרוב ל-18,000 טירונים, 17,000 ב-2016, 16,000.
צביקה פייראיזן:
זה פשוט מספרים בשונות קטנה מאוד.
צביקה פייראיזן:
אלה הטירונים הלוחמים שלנו.
צביקה פייראיזן:
כל חייל לוחם בצה"ל חייב לעבור סדרת חינוך בירושלים או בלטרון, אחת משתי השלוחות שלנו.
צביקה פייראיזן:
במערך מג"ן עוברים כל החיילים שלא יכולים להתחיל את השירות הצבאי בלי תהליך פותח.
צביקה פייראיזן:
הם לא מתחילים את הטירונות שלהם בלי שאו לימדו אותם עברית, אז אפשר לראות כאן את הכמויות של העולים החדשים, כמויות של חיילים בדואים, דרוזים, והשנה גם התגייסו אלינו חיילים ערבים-נוצרית, 26, שלימדנו אותם עברית כדי שהם יוכלו להתחיל לשרת בצה"ל.
צביקה פייראיזן:
לא כולם, יש להם את השפה המשותפת עם העמיתים שלהם או עם המפקדים שלהם.
אלעזר שטרן:
רגע, מה זה אומר?
אלעזר שטרן:
שבחציון יש הרבה פחות מאשר 50%.
אלעזר שטרן:
זה בגלל שזו מדידה חציונית?
צביקה פייראיזן:
זה אומר שעברנו רק תהליך גיוס אחד.
צביקה פייראיזן:
אנחנו לפני גיוס אוגוסט ונובמבר.
אלעזר שטרן:
זה לא אומר שבסוף השנה יהיה אותו יחס.
צביקה פייראיזן:
לא, זה לא אומר.
צביקה פייראיזן:
אנחנו רק עברנו גיוס אחד וזה הכול תלוי בסוג הגיוס שהיה, בהתאמות.
צביקה פייראיזן:
אנחנו מקבלים את החיילים ממיט"ב.
צביקה פייראיזן:
אנחנו לא קובעים מי מגיע אלינו, אלא יש להם נתונים שמיט"ב משבצים אותם אלינו, אבל כיוון שהיה רק גיוס אחד, יכול להיות שעד סוף השנה הנתונים האלה יתיישרו.
אלעזר שטרן:
אוקי.
צביקה פייראיזן:
אפשר לראות את זה בשנים הקודמות.
צביקה פייראיזן:
קורס אמי"ר, כפי שהוחלט, נסגר כבר ב-2016.
אלעזר שטרן:
מה מחליף אותו?
צביקה פייראיזן:
אין מחליף לקורס אמיר.
צביקה פייראיזן:
קורס אמיר, ייעודו היה לטפל באוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, ואין לו קורס מחליף.
אלעזר שטרן:
האשימו את הבניין הזה, לא משנה איך, שבגללנו זה נסגר, שאנשים פה בבניין, לא אני, לא משנה, לחצו בגלל הסימון של הקבוצה הזאת כקבוצה אתיופית.
יעקב מרגי:
יש שיח בתוך החברה האתיופית גם, האם צריך קבוצות נפרדות או כבר הגיע הזמן שהן יהיו אינטגרליות, כי רוב רובם של התלמידים ושל המתגייסים, הם יוצאי אתיופיה ילידי הארץ, לא מקרב העולים.
יעקב מרגי:
עדיין מכניסים אותם לקטגוריה של עולים.
יעקב מרגי:
הדעות הן חלוקות גם בתוך החברה האתיופית.
צביקה פייראיזן:
אני לא יודע לומר עדיין בצורה מובהקת, עברה בסך הכול שנה וחצי מאז שנסגר הקורס האחרון, לומר לך האם התוצאה הסופית כלפיהם היא טובה או לא טובה.
צביקה פייראיזן:
אני יודע להגיד לך שאין יותר בידול בצבא.
צביקה פייראיזן:
אין יותר שום קורס שהוא קורס מגזרי לעדה האתיופית.
יעקב מרגי:
אין ספק, כשהייתי רואה כיתת טירוניות, קבוצה שכולה בנות העדה, זה היה צורם.
יעקב מרגי:
אם הם צריכים את המענים האחרים, הם משתלבים.
יעקב מרגי:
יש מענים בתוך המסגרות האחרות.
צביקה פייראיזן:
הם לא מובדלים מאף חייל אחר.
צביקה פייראיזן:
הם מקבלים בהתאם לנתונים.
צביקה פייראיזן:
אני מכיר חייל יוצא העדה האתיופית שהוא חניך בקורס טייס.
צביקה פייראיזן:
אני מניח שאתה מסכים איתי שהוא לא צריך לעבור קורס אמיר, בעניין הזה.
צביקה פייראיזן:
אין יותר את הקורס הזה והיה חשוב לציין את זה.
אלעזר שטרן:
א', אתה רואה פה אפילו מארבע שורות לפני זה, שיש קבוצות מזוהות בתוך הצבא גם.
צביקה פייראיזן:
הצורך הוא לא עדתי.
צביקה פייראיזן:
הצורך הוא לא מגזרי.
אלעזר שטרן:
לא, לא.
אלעזר שטרן:
כתוב: עברית לבדואים, עברית לדרוזים, עברית לנוצרים.
צביקה פייראיזן:
כיוון שאני לא יכול ללמד אותם באותו קורס ביחד.
אלעזר שטרן:
אין בעיה.
אלעזר שטרן:
אני אומר שני דברים.
אלעזר שטרן:
אחד, אני אומר, הנה עובדה, יש קבוצות שצריכות, לא משנה, חיזוק מסוים.
אלעזר שטרן:
מה שאני שואל, כל אוכלוסייה, גם את הגדוד הדרוזי סגרו עכשיו אחרי הרבה מאוד שנים.
אלעזר שטרן:
היו שנים שחשבו שהוא נכון.
אלעזר שטרן:
השאלה שלי, יכול להיות שהיה נכון לסגור את קורס אמיר.
אלעזר שטרן:
אני לא יודע אם זה היה נכון או לא.
אלעזר שטרן:
אני חושב שגם בתוך הצבא הדעות חלוקות בהקשרים האלה.