GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עפר שלח:
אני הייתי מחליף את זה במערכת החינוך צריכה להיערך לישראל של 2030, כי כשאנחנו מסתכלים על מה שיקרה כאן בעשורים הקרובים, וזה לפתחינו בכל המובנים אם לא קורה כבר, יקרו שני דברים שתהיה להם השלכה על עולם התעסוקה של כולנו ובוודאי על התעשייה, והם קורים בעת ובעונה אחת.
עפר שלח:
אחד, זה ההשתנות הדמוגרפית במדינת ישראל, העובדה שכמו כל העולם המערבי, אולי פחות ממנו, אבל כמו כל העולם המערבי אנחנו בתוך אוכלוסייה שהיא הולכת ומזדקנת מהסיבה הברוכה שאנשים חיים יותר זמן, והשני שהוא בוודאי רלוונטי לתעשייה זה התמכנות עולם העבודה.
עפר שלח:
זו הסוגיה שאנחנו עומדים אל מול העולם, וישראל היא מדינה טכנולוגית, מדינה מובילה בטכנולוגיה, אל מול עולם שבו מכונות יתפסו יותר ויותר מקומות עבודה שהיום מאוישים על ידי בני אדם, ומהצד השני, בני האדם יצטרכו ללמוד לעבוד בתוך העולם הזה ואנחנו נצטרך לדאוג להקנות להם את הכישורים.
עפר שלח:
אני, את שני הדברים האלה שאמרתי, לא רואה אותם כאיום, אני רואה אותם כהזדמנות, והם במיוחד הזדמנות למדינת ישראל.
עפר שלח:
אנחנו מדינה צעירה יחסית.
עפר שלח:
אנחנו עושים הרבה ילדים בכל המגזרים, בוודאי יחסית לעולם המערבי, ואנחנו מדינה מתקדמת מבחינה טכנולוגית, עם אוכלוסייה שהיא גמישה והיא נבונה והיא יכולה להסתגל ויש לה יכולת של הסתגלות הרבה יותר גדולה מאשר מדינות אחרות.
עפר שלח:
אם אנחנו את הדברים האלה, את ההכרה של ההשתנות הזאת של העולם, נבין שזו הזדמנות, אם אנחנו נבין שזו הזדמנות לקחת את מערכת החינוך הישראלית ודרכה להזרים חינוך שהוא מכוון לעבודה בתוך העולם הטכנולוגי החדש, לעבודה בתוך תעסוקה שבה אנשים יחליפו מקומות תעסוקה וישנו אותם לאורך חייהם, לעבודה שבה אנחנו אומרים שבכל הסוגים של התעשייה, לא רק ההייטק הישראלי כמו שהוא בא לידי ביטוי היום, שהוא הייטק של אפליקציות ותוכנה וכן הלאה, אלא גם השילוב שלו עם העולם של החומרה שהוא בסופו של דבר העולם שיספק מקומות תעסוקה, והעולם שיגדיל את התוצר והעולם שייקח את ישראל למקומות שבה יהיו לא רק חברות הייטק שעושות אקזיט אלא גם מפעלים גדולים שמחזיקים הרבה מאוד מקומות תעסוקה בכל מקום בארץ.
עפר שלח:
אם אנחנו נדע לעשות את זה, התעשייה הישראלית והכלכלה הישראלית יובילו את ישראל למקומות שאנחנו לא חולמים עליהם היום, והדבר הזה מתחיל מתוך מערכת החינוך, מתוך האדפטציה שמערכת החינוך צריכה לעשות, וזאת הקריאה שאני חושב שצריכה לצאת מפה היום.
עפר שלח:
אנחנו צריכים להכיר בהזדמנות הזאת ואנחנו צריכים לדאוג שמערכת החינוך הזו תעמיד את הדור שייקח את ישראל אל תוך האתגרים של המחר ל-2030 ומעבר לזה.
עפר שלח:
תודה רבה.
יעקב מרגי:
תודה רבה, עפר.
יעקב מרגי:
איילת, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין:
תודה רבה, ותודה רבה לחבריי, לשרגא ברוש, לשלום זיידלר ובעיקר באמת למירב בן ארי ועפר שלח שאנחנו משתדלים לעשות עבודה טובה בנושא של תעשייה כחול לבן.
איילת נחמיאס ורבין:
יש לא אחת אירועים מטלטלים סביב התעשייה, אבל אני רוצה להגיד הבוקר, ובדרך כלל אני משתדלת לא להתריס אצלך בוועדה, אבל האמת היא, חבר הכנסת מרגי, פשוט נמאס.
איילת נחמיאס ורבין:
נמאס לי מהכותרות המפוצצות, נמאס לי מההבטחות.
איילת נחמיאס ורבין:
אני באה מתעשייה.
איילת נחמיאס ורבין:
אני יודעת מה זה למצוא עובדים.
איילת נחמיאס ורבין:
אני יודעת מה זה שאתה צריך להתמודד עם תוצאות סוף שנה שלך ואתה אומר לעצמך, מה יהיה עם הפריון?
איילת נחמיאס ורבין:
פריון של עובדים במשק, לא פריון נשי.
איילת נחמיאס ורבין:
זה פשוט לא יכול להיות העניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין:
לא מבינים שכל התעשייה הישראלית, אגב, כולל ההייטק, נשענת על היכולת שלנו לייצר אנשים שרוצים, מסוגלים, מוכנים ויודעים מה החשיבות של התעשייה הישראלית בתוך הכלכלה, ואני אומרת לך באמת, עם כל הכבוד, לא נטו תעשייה, שאני חושבת שהיא תוכנית חשובה ולא דברים אחרים.
איילת נחמיאס ורבין:
אם אנחנו לא נעשה תוכנית חירום לאומית כדי לעודד אנשים ללכת לתעשייה, לא יהיה מי שיעבוד בתעשייה הישראלית.
איילת נחמיאס ורבין:
אני לא יודעת לספור כמה דיונים, חברת הכנסת בן ארי ועפר שלח וחברי כנסת אחרים פה הובלנו בנושא של חינוך טכנולוגי.
איילת נחמיאס ורבין:
חינוך טכנולוגי זה לא הסללה, זה לא עלבון, זה לא משהו רע.
איילת נחמיאס ורבין:
היו בעבר אירועים לא טובים, זה נכון, אני לא מתעלמת מהם, אני לא מזלזלת בהם.
איילת נחמיאס ורבין:
אני לא חושבת שלא חשוב להזכיר אותם.
איילת נחמיאס ורבין:
חשוב להזכיר אותם.
איילת נחמיאס ורבין:
אסור לעשות את זה שוב ככה.
איילת נחמיאס ורבין:
לצד זאת, לא יכול להיות שאנחנו נהיה שבויים בקונספציה הזאת.
איילת נחמיאס ורבין:
לנהל מוסך היום, עם כל הכבוד, זה צריך בן אדם עם ראש טכנולוגי מטורף, אבל תמיד נותנים את הדוגמא הזאת שהבן שלך ילך להיות פחח.
איילת נחמיאס ורבין:
לא.
איילת נחמיאס ורבין:
שהבן שלך ילך להיות מתכנת וילך לעבוד במפעלים המדהימים שיש במדינת ישראל, שאלמלא הגאונות והיזמות שהייתה בהם, הטכנולוגית והרבה מאוד מהרעיונות מגיעים מהעובדים בתוך התעשייה, פשוט לא הייתה מצליחה לשרוד, לא הייתה מצליחה להתפתח, ואנחנו חייבים, חבר הכנסת מרגי, כי אתה בן אדם מעשי ואני מאוד מעריכה את זה.
איילת נחמיאס ורבין:
אני ממש מבקשת ממך שאנחנו או נפנה למשרדי הממשלה שממילא נוכחים כאן, ואני מכירה את האנשים ובאמת יש לי הערכה לעבודה שלהם, אבל אני אומרת לך בסופו של דבר, שכל זמן שהמערך הטכנולוגי ומערך המכללות לא יהיה במשרד החינוך, לא יתייחסו אליו באותה מידה של רצינות.
איילת נחמיאס ורבין:
לא יעזור שום דבר.
איילת נחמיאס ורבין:
אנחנו צריכים לקחת את זה על עצמנו, חבר הכנסת מרגי, כמשימה ארוכת טווח, גם אם היא לא תקרה בשנה הקרובה, אבל שהיא תקרה בשנתיים-שלוש הקרובות, ולעשות את השינוי הזה, אחרת לצערי אנחנו נמצא את עצמנו פה בעוד כמה שנים מבכים את דעיכתה המוחלטת של התעשייה הישראלית.
איילת נחמיאס ורבין:
תודה רבה.
יעקב מרגי:
שרגא.
שרגא ברוש:
תודה רבה.
שרגא ברוש:
אדוני היושב ראש, חברי כנסת, תודה רבה על הדיון הזה.
שרגא ברוש:
פעמיים תודה רבה, כי הוא נעשה ביום החשוב הזה, כחול לבן, תעשייה ישראלית.
שרגא ברוש:
אני רוצה לומר לך, אדוני היושב ראש, שכשאנחנו מדברים על התעשייה הישראלית, אנחנו מדברים בראש ובראשונה היום על חינוך טכנולוגי.
שרגא ברוש:
אם אנחנו דיברנו לפני 20-30 שנה להגדיל את הייצוא, דיברנו על הרבה דברים, היום אני אומר לך, אנחנו מדברים על החינוך הטכנולוגי, ולמה זה?
שרגא ברוש:
אנחנוו מפסידים יום-יום, שעה-שעה נתחים בשוק העולמי.
שרגא ברוש:
אנחנו מדינת יצוא, אבל כשהדולר הוא דולר כפי שהוא היום והיורו הוא יורו כפי שהיום, ומי שחושב שזה זמני, הוא טועה.
שרגא ברוש:
לשמחתי, הכלכלה הישראלית חזקה ולכן השקל חזק, והשקל חזק והוא עוד יהיה חזק הלאה, ולכן אנחנו צריכים לטפל בגורמים האחרים שיאפשרו לנו לשפר את כושר התחרות.
שרגא ברוש:
הגורם הזה זה הפריון.
שרגא ברוש:
כשאתה מדבר על העלאת הפריון, אתה בראש ובראשונה מדבר על החינוך הטכנולוגי, כי לקנות מכונה חדשה, אז תחכה שמונה חודשים, תקבל את המכונה.
שרגא ברוש:
מי יפעיל את המכונה?
שרגא ברוש:
זה לוקח עשר ו-12 שנה להכשיר את הבן אדם שידע להוציא מהמכונה החדישה הזאת את המיטב.
שרגא ברוש:
אנחנו נוהגים כולנו במכוניות חדשות ומודרניות.
שרגא ברוש:
מה אנחנו משתמשים מהטכנולוגיה של המכונית?
שרגא ברוש:
כלום.
שרגא ברוש:
אנחנו יודעים להדליק את הרדיו, להדליק את המזגן, לאותת ולעצור.
שרגא ברוש:
זהו.
שרגא ברוש:
המכונית יודעת לעשות דברים שאנחנו בכלל לא מבינים ולא זוכרים איך נגיב לאפליקציות האלה בתוך הרכב.
שרגא ברוש:
כשאתה מדבר על מכונה, זה אומר שכל אותם דברים מאפשרים לך להוציא מהמכונה את המרב ואת המיטב.
שרגא ברוש:
אנשים שהם לא טכנולוגיים, לא יודעים.
שרגא ברוש:
יודעים ללחוץ על ה-on/off, המכונה מתחילה לעבוד ובזה זה נגמר.
שרגא ברוש:
משרד החינוך, אדוני היושב ראש, לקח על עצמו בצורה מאוד רצינית את הנושא.
שרגא ברוש:
גם בתוכנית נטו תעשייה מאות מיליונים מושקעים בחינוך, אבל היות וזה תהליכים ארוכים והיות ולא גוזרים סרטים מחר בבוקר וגם לא בעוד שנתיים וגם לא בעוד שלוש, לכאורה יש מעט מאוד כאלה שהם שרופים על הנושא הזה ולא מוכנים לוותר, ולכן אדוני היושב ראש, אם אתם לוקחים על עצמכם, תוך כדי הבנה, שזה לא בקדנציה הזאת, זה גם לא בקדנציה הבאה, אבל זה העתיד של מדינת ישראל, אני אומר לכם, אתם עושים מעשה של חסד לעם ישראל.
שרגא ברוש:
הדבר השני זה יכולת ההשתכרות.
שרגא ברוש:
יכולת ההשתכרות גודלת ככל שההשכלה גודלת.
שרגא ברוש:
השכר הממוצע בתעשייה, אדוני היושב ראש, זה 14,000 שקל, כשהשכר הממוצע במשק הוא 10,000 שקל.
שרגא ברוש:
זה לא סתם.
שרגא ברוש:
אנחנו משלמים, כי אנחנו מקבלים, ואנחנו מקבלים איכות, מקבלים פריון, ואז אנחנו משלמים, ומי שמרוויח 14, חי יותר טוב ממי שמרוויח 7.
שרגא ברוש:
הילדים שלו מקבלים עוד פעם חינוך יותר טוב.
שרגא ברוש:
זה המעגל שאליו אנחנו צריכים להיות ולהגביר.
שרגא ברוש:
דבר שני זה הסטארט אפים.
שרגא ברוש:
כולנו נהנים.
שרגא ברוש:
אתה מסתובב בעולם, נותנים לך שבחים כאילו אתה המצאת את הגלגל, אבל כשאני יושב ביני לבין עצמי, יש כרגע 5,000 סטארט אפים בישראל.
שרגא ברוש:
אני רוצה לראות כל שנה עשרה מהם הופכים להיות מפעלים.
שרגא ברוש:
אני לא נהנה מזה שמישהו עשה איזשהו אקזיט ושם 30, 40, 100 מיליון דולר בכיס, כי לו ולמשפחתו טוב, אבל כמה מקומות עבודה הוא יצר?
שרגא ברוש:
עוד אפליקציה בגוגל?
שרגא ברוש:
עוד אפליקציה במקום אחר?
שרגא ברוש:
ולכן האיזונים צריכים להישמר.
שרגא ברוש:
זה בסדר לעשות אקזיטים, זה טוב שיהיו סטארט אפים, אבל לקחת את הסטארט אפים, את אותם דברים מוכשרים, אותם דברים שהמדען, דרך אגב, תומך בהם בכסף לא קטן בתחילת דרכם, וכשהם כבר הופכים להיות מוצר, הם נמכרים החוצה.
שרגא ברוש:
אני רוצה את הדוגמא של מובילאיי, שבאה חברה כמו אינטל, שמה כסף ובאותו יום מובילאיי התחילה לגדול בארץ ושכרו מקומות וקלטו עובדים.
שרגא ברוש:
זאת הדוגמא של צמיחת התעשייה.
שרגא ברוש:
אנחנו מבינים שהתעשייה משנה פניה.
שרגא ברוש:
אנחנו כבר לא בתעשייה של לפני 40 שנה, ואז לא היינו בתעשייה של לפני 80 שנה, וברור שבעוד עשר שנים נהיה בתעשייה אחרת מאשר לפני עשר שנים, אבל אם לא נפתח אותה פה ונקדש את התרבות האקזיט וזה רק מה שיהיה מול עינינו, אנחנו פשוט מאוד נישאר מול שוקת שבורה, לכן לוועדה הזאת יש כמעט תפקיד היסטורי, הייתי אומר, ליזום, לפקח ולהכריח את האנשים לעשות את הדברים בדרך הנכונה.
שרגא ברוש:
תודה רבה לכם.
יעקב מרגי:
לפני שנעבור למצגת, אנחנו כמעט היינו בפני שוקת שבורה.
יעקב מרגי:
אם לא גלי העלייה הברוכים בשנות ה-90, היינו אומרים שאנחנו מדברים על שני עשורים אבודים בתעשייה, אבל נגמרה עונת המלפפונים שהתעשייה והחברה הישראלית נהנתה מזה, ומה לעשות, גם העולים האלה כבר פורשים ממעגל התעסוקה.
יעקב מרגי:
אני חושב שהצורך הזה מתכתב לאו דווקא עם האתגרים שהצבת, שרגא, בדוחות רבים.
יעקב מרגי:
מובילה את זה חברתך מהסיעה, עליזה לביא.
יעקב מרגי:
אנחנו לא במקום טוב במערכת החינוך בהכנת הדור הבא לצרכים של העתיד.
יעקב מרגי:
אנחנו אלופים בהוראה פרונטלית ובאותה שיטה.
יעקב מרגי:
אנחנו לא מעניקים לילדים שלנו את הכלים, וחבל, והילדים האלה, הבנים האלה מוכיחים לנו שלושה חודשים אחרי שיוצאים ממערכת החינוך, שאילו רק נתנו להם את הכלים כמו שצה"ל נותן, ופתאום הם מקבלים אחריות על חיי אדם, על סכומי עתק, על טכנולוגיות עתירות ידע.
יעקב מרגי:
צריך קצת פתיחות, קצת לסמוך.
יעקב מרגי:
אני לא מוצא את הפרטנר.
יעקב מרגי:
אני מדבר על זה בדיונים.
יעקב מרגי:
אני מהחבר'ה שנמאס להם לשמוע את זה.
יעקב מרגי:
אני אומר את זה, תסלחי לי גבירתי, תסלח לי מנהלת הוועדה.
יעקב מרגי:
הבן שלי סיים י"ב ואני סיימתי י"ב לפני 41 שנים.
יעקב מרגי:
מערכת השעות שלו, מערכת השעות שלי כמעט זהה, ואני שואל, מה, לא השתנה כלום?
יעקב מרגי:
ואנחנו יכולים להרשות לעצמנו והוכחנו בתחומים אחרים.
יעקב מרגי:
ואלק, תיפתחו כבר.
יעקב מרגי:
המפמ"רים, נדאג לכם, נשקיע בכם.
יעקב מרגי:
את אותה מערכת שכל הורה רוצה, שתסמוך על התלמידים ותיתן את הדחיפה הזו.
יעקב מרגי:
התעשייה היא אתגר.
יעקב מרגי:
זו לא הסללה.
יעקב מרגי:
מי שמכיר את התעשייה של היום, זו לא הסללה.
יעקב מרגי:
בבקשה, גבירתי, רק תציגי את עצמך.
טל לוטן:
ד"ר טל לוטן, אני אחראית על התחום של חינוך טכנולוגי, הכשרה והשכלה טכנולוגית, בהתאחדות התעשיינים.
טל לוטן:
אני אציג איך התפיסה שלנו שמערכת החינוך צריכה להיערך לתעשייה של 2030.
טל לוטן:
(הצגת מצגת) התעשייה הישראלית היא תעשייה מתקדמת.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על תחום התעופה, אלקטרוניקה, תוכנה, תקשורת, סייבר, כימיה, ביוכימיה, אנרגיה, גז, תחום המים ואיכות סביבה, כמובן כל התחום של הפרמצבטיקה, רובוטיקה וננו טכנולוגיה.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על תעשייה הכי מתקדמת.
טל לוטן:
אלה הענפים שהיום ב- state of gard של התעשייה הישראלית ואנחנו מניחים שהם יהיו גם בשנים הבאות.
טל לוטן:
התעשייה הישראלית עוברת היום מהפכה למה שאנחנו מכנים המהפכה התעשייתית הרביעית.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על אימוץ טכנולוגיות ברובוטיקה, מתקדמות, הנושא של שילוב תקשורת ואינטרנט, על תהליכי דיגיטציה מואצים, שימוש בבינה מלאכותית, הכול במהלך, הכול במהלך תהליכי הייצור והניהול.
טל לוטן:
אתם יכולים לראות פה את מערכי האוטומציה, רובוטיקה בשרשרת הייצור, יצור בהדפסה תלת מימד, כתוצאה מזה רכבים אוטונומיים, חנויות וירטואליות.
טל לוטן:
אנחנו מדברים באמת על שינוי של שוק העבודה ועל שינוי של העובדים שאנחנו מתבקשים לטפח ולעבוד בתעשייה על הייצור ועל האחזקה.
טל לוטן:
אין ספק שכל התעשייה והמשק משתנה בכלל.
טל לוטן:
המחקרים מעידים על כך שסוגי המקצועות שנמצאים היום בסיכון זה מקצועות שניתן להפוך אותם לממוחשבות.
יעקב מרגי:
אני רואה שאתם ערניים לשיח המגדרי.
יעקב מרגי:
אפילו את היצירה של לאונרדו דה וינצ'י עיצבתם מחדש.
טל לוטן:
כי אגב, זה חלק מהבעיה.
טל לוטן:
ההערה הייתה במקום.
טל לוטן:
שמתם לב שהתלבשתם היום אותו דבר, סתם לתשומת לבכם, כחול לבן.
מירב בן ארי:
כי אנחנו ביום כחול לבן.
טל לוטן:
גם אני לבשתי כחול לבן, אבל לא בכחול.
יעקב מרגי:
תאמיני לי, קמתי, לקחתי, שמתי.
יעקב מרגי:
זה לקח לי ארבע דקות.
יעקב מרגי:
אצלכן זה שעה וארבעים דקות.
טל לוטן:
אצלי לא, כי זה חלק מהסוגיה, זה שנשים לא נכנסות לתעשייה.
יעקב מרגי:
תראי, הערה כזאת שלי, שולית, חצי דיון.
טל לוטן:
אנחנו רואים שמקצועות שבאמת אפשר להפוך אותם, שיש להם אלגוריתמים, הם נמצאים בסיכון לעומת המקצועות של יצירתיות, אינטליגנציה רגשית, אלה המקצועות שקשה יותר לממכן אותם, זבנים, קופאים, כמו שראינו, נהגים, אלה המקצועות בסיכון לעומת המקצועות שאינם בסיכון גבוה, שזה בריאות, סעד, חינוך.
טל לוטן:
בתעשייה אנחנו רואים שחלק מהמקצועות כבר נמצאים בתהליכים של מיכון ואוטומציה.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על רובוטיקה לאריזה, אנחנו מדברים על רובוטיקה לריתוך, שישנו כבר את כל מי שמתפעל אותם.
טל לוטן:
טרלידור הכניסו רובוט לריתוך ואם היה מפעיל, היה רתך, היום מהנדס מכונות מאורט בראודה מפעיל את המערכת, כך שאנחנו למעשה עוברים על איזה שהם שינויים מאוד דרמטיים בעולם העבודה.
טל לוטן:
בינתיים המחסור שלנו ומה שמעכב אותנו כמו ששרגא ברוש דיבר, הנושא של המחסור בעובדים מקצועיים.
טל לוטן:
אנחנו רואים שלאורך השנים כ-88% מכלל המעסיקים מצביעים על קושי גדול בעובדים טכנולוגיים מקצועיים ו-33% מהם מדברים על קושי גדול מאוד.
יעקב מרגי:
אם משרד החינוך היה יודע לדבר עם משרד העבודה ושיתופי פעולה ולא כל אחד בחלקת האלוהים הקטנה שלו, הייתם רואים את הפירות לא ב-2030, בשנים הקרובות.
יעקב מרגי:
יש פוטנציאל אדיר שיכול לצאת.
יעקב מרגי:
יש עדיין הרבה בוגרים של מערכת החינוך ללא תעודה משמעותית.
יעקב מרגי:
גם אם הם סיימו י"ב עם תעודת בגרות כזו או אחרת, יש הרבה שהם בלי תעודה כלשהי משמעותית, ועם שיתופי פעולה של שני המשרדים, הרמתי לו להנחתה, להתייחסות בהמשך הדיון.
טל לוטן:
אני מניחה שעופר רימון ידבר על זה.
טל לוטן:
אנחנו יכולים לראות מאיפה מגיע הקושי שלנו, יחס בין היצע לביקוש.
טל לוטן:
אנחנו רואים שעל כל עובד מקצועי בתעשייה יש עובד אחד פוטנציאלי.
טל לוטן:
יכול להיות שחסר בחדרה והוא נמצא באילת, ולעומת מנהלים שעל כל עובד שחסר, מנהל, יש לנו כשמונה-שישה מנהלים ומכאן הקושי שלנו והתחושה של המחסור האקוטי.
איילת נחמיאס ורבין:
אבל גם מנהלים כבר אין.
טל לוטן:
גם שם כבר חסר כי אנחנו צריכים מנהלים אחרים.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על אלפים של עובדים שחסרים בתעשייה.
טל לוטן:
זה לא כולל 10,000 בתחום ההייטק, מהנדסים, הנדסאים, מפעילי מכונות, רתכים, אנשי אחזקה.
טל לוטן:
הצפי שלנו שמ-2017 – 2026 יפרשו מהתעשייה 74,000 עובדים, מתוכם כשליש עובדי ברית המועצות שלעבר שהם אלה שבעצם הצילו את התעשייה ואנחנו יודעים מהנתונים האלה.
טל לוטן:
זה פוגע לנו בפריון.
טל לוטן:
אנחנו יכולים לראות שהפריון של התעשייה הישראלית הוא 46% פחות מארצות הברית ו-34% פחות ממדינות הבנצ'מרק, שזה אירלנד, שבדיה, הונגריה ופינלנד.
יעקב מרגי:
זה התורם המרכזי לכך שישראל מופיעה ברמת פריון נמוכה?
טל לוטן:
המחסור בכוח אדם והחדשנות.
טל לוטן:
למעשה פה אנחנו מדברים על הלופ הזה שבו אנחנו נמצאים.
טל לוטן:
מצד אחד חסר לנו אלפי עובדים טכנולוגיים, פוגע לנו בפריון.
טל לוטן:
כדי להעלות את הפריון אנחנו צריכים חדשנות.
טל לוטן:
כדי חדשנות אנחנו צריכים כוח אדם, אז אנחנו נמצאים באותו לופ שאנחנו מדברים עליו, שמה הפתרון כמו שאנחנו רואים אותו.
טל לוטן:
גם בכמות, חסרים לנו עובדים, באיכות וברלוונטיות של התעשייה, לוודא שמה שהם לומדים רלוונטי לעולם העבודה.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על תוכנית אסטרטגית לטיפוח הון אנושי טכנולוגי לתעשייה בכמות, באיכות וברלוונטיות שקודם כול מתחילה בטווח הארוך בחינוך הטכנולוגי בתיכון, אבל למעשה כדי להתחיל בתיכון, אנחנו מדברים כבר על חשיפה למדע וטכנולוגיה בגיל הרך, מגני הילדים, דרך יסודי, חטיבות ביניים ועד תיכון.
טל לוטן:
זו התוכנית האסטרטגית שאנחנו מובילים קודם כול עם משרד החינוך.
טל לוטן:
הטווח הבינוני זה השכלה טכנולוגית להכשרת טכנאים/הנדסאים ולמהנדסים.
טל לוטן:
חסר לנו גם מהנדסים, אלפים, וגם שם צריך לתת זרקור ולטפל בצורה משמעותית.
טל לוטן:
הטווח הקצר זה הכשרות מקצועיות קצרות מועד גם בתפיסה של lifelong learning משום שכל הזמן אנחנו צריכים למעשה לדבר על הכשרת עובדים, ובואו נראה למה.
טל לוטן:
מה הם המאפיינים של התעשייה הישראלית?
טל לוטן:
קודם כול אמרנו תעשייה מתקדמת, עתירת טכנולוגיה.
טל לוטן:
אנחנו צריכים לפחות ברמה של טכנאים.
טל לוטן:
השינויים דינמיים בתהליכי העבודה.
טל לוטן:
אנחנו צריכים שהפרט, כל הזמן תהיה לו יכולת ללמוד לבד, למידה עצמית, ובמקביל, למידה מתמדת, מה שנקרא lifelong learning, שיהיו מנגנונים שיאפשרו לאנשים תוך כדי עבודה, במימון המדינה, ללמוד לאורך החיים שלהם, כי זה לא נגמר בפעם אחת.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על כניסה של ענפי תעשייה חדשים ולכן אנחנו צריכים כל הזמן לעדכן את תוכניות הלימודים ושיהיו לנו מנגנונים של המדינה לזיהוי צרכים, מה המקצועות הנדרשים, איך אנחנו יכולים להכשיר אליהם.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על תחרות בשוק העבודה ולכן אנחנו צריכים שהתלמידים מגיל הרך, להכשיר אותם לחדשנות, לחשיבה מחוץ לקופסה, ליזמות, לחינוך פיננסי.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על גלובליזציה.
טל לוטן:
אנחנו צריכים שהעובדים, יהיו להם שפות ככלי עבודה בכל הרמות, אנגלית ברמה גבוהה, תרבויות.
טל לוטן:
אנחנו מדברים צוותים בינתחומיים לפיתוח, ואנחנו צריכים כישורים של שיתוף פעולה.
טל לוטן:
בנוסף, המיומנויות שמדברים עליהם גם זה קבלת החלטות בתנאי אי ודאות, חשיבה ביקורתית ועוד.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על תוכנית אסטרטגית שמדברת על זיהוי צרכים בצורה של עולם העבודה העתידי, רצף – תיכון, הכשרה בצבא, טכנאים, הנדסאים ומהנדסים.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על מיומנויות וכישורים ועל למידה לאורך החיים.
טל לוטן:
החינוך הטכנולוגי בעולם, כמו שאמרנו, זה למעשה המנוף לכלכלת הידע המובילה.
טל לוטן:
אנחנו רואים שבגרמניה 50%, באוסטריה 70%.
טל לוטן:
אנחנו בישראל היום כ-40%.
טל לוטן:
לשמחתנו, אנחנו יודעים שהייתה ירידה דרמטית מ-70% ל-52% אבל לאורך השנים, מ-2010 אנחנו רואים עלייה מתמדת של החינוך הטכנולוגי.
טל לוטן:
הפעילות נמרצת.
טל לוטן:
זה נתונים של משרד החינוך, עם משרד החינוך, להעלאת היקפי הלומדים גם בלחץ ואנחנו רואים שהעלייה היא כל הזמן.
טל לוטן:
אני פה לא אכנס זום-אין.
טל לוטן:
עופר למעשה ירחיב, אבל הפעילות שאנחנו עושים עם משרד החינוך והתוכנית האסטרטגית מדברת על הגדלת היקפי הלומדים בחינוך הטכנולוגי, על חשיפה לתעשייה מגיל הרך לחדשנות, ליזמות.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על פיתוח הסמכות.
טל לוטן:
אתה אמרת שיש כאלה שמסיימים בלי מקצוע או עם בגרות.
טל לוטן:
אפשר גם וגם.
טל לוטן:
אני מניחה שעופר ידבר על זה, על הסמכות מקצועיות בצד תעודת בגרות, מרכזים טכנולוגיים עתירי טכנולוגיה שמשמשים בבוקר לצעירים, בערב למבוגרים, התנסות מעשית במשך הלימודים, שתלמידים מתנסים וחווים מה זו התעשייה, ואפשר לעשות שם פרויקטים, ושינוי התדמית שעופר יציג.
טל לוטן:
אנחנו עושים שינוי תדמית, כי חלק, עדיין התפיסה, ראינו את הענפים של התעשייה הישראלית.
טל לוטן:
לא כולם יודעים ונתפס להם שהתעשייה הישראלית היא משהו אחר.
טל לוטן:
אנחנו צריכים לפעול להשכלה הטכנולוגית.
טל לוטן:
אין ספק שאנחנו חייבים ואנחנו לשמחתנו נמצאים היום בעיצומה של רפורמה להשכלה הטכנולוגית בהחלטת ממשלה שאומרת, היבט מבני, חיזוק המועצה להשכלה טכנולוגית עם מעסיקים.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על היבט של תוכניות לימודים רלוונטיות, על רצף של טכנאים, הנדסאים, הנדסאים עם תואר.
טל לוטן:
אנחנו מדברים על התנסות של תלמידים להתמחות כחלק מובנה מתוכנית הלימודים.
טל לוטן:
אותו דבר צריך לעשות עם השכלה גבוהה.
טל לוטן:
כן, צריך לטפל גם בהשכלה הגבוהה שלא תהיה מגדל השן, שתהיה רלוונטית, שמסלולי ההתמחות וההתנסות יהיו רלוונטיים, שמספר הסטודנטים, להגדיל אותם בהנדסה ובמחשבים לפי הצרכים ויחד עם המעסיקים ולעשות קשר של מכוני מחקר, של לחבר את האקדמיה לתעשייה.
יעקב מרגי:
השאלה אם יש שיח עם המוסדות להשכלה הגבוהה?
יעקב מרגי:
אנחנו שומעים פעם אחר פעם גם מהסטודנטים, אמנם הם בדרכם לתואר אבל מה שהם לומדים לא רלוונטי למה שהם יעשו.
טל לוטן:
אז זה נכון שהמכללות הטכנולוגיות, אורט בראודה, הן הרבה יותר - - -
יעקב מרגי:
קשובות.
טל לוטן:
מבינות שזכות הקיום שלהן, שהבוגרים יהיו רלוונטיים, יהיה להם מקומות תעסוקה.
טל לוטן:
האוניבסיטאות עדיין חיות במגדל השן.
יעקב מרגי:
השאלה אם אתם יודעים לנהל שיח?
טל לוטן:
אנחנו בתהליכים של שיח יותר נקודתי, לא ברמת מל"ג, אבל אנחנו שם גם בפעילות.
יעקב מרגי:
אל תיתלו תקוות במל"ג.
יעקב מרגי:
המל"ג לא יתערב להם בתכנים.
יעקב מרגי:
רק עם ראשי האוניברסיטאות.
יעקב מרגי:
אני בזבזתי שלוש שנים לנסות לחנך את המל"ג.
יעקב מרגי:
לא הצלחתי.
יעקב מרגי:
תלכו ישר לראשי האוניברסיטאות.
יעקב מרגי:
בדי.
יעקב מרגי:
אן.
יעקב מרגי:
איי שלהם, הם לא מתערבים בתכנים.
יעקב מרגי:
זה החופש האקדמי, לכן ישירות לראשי האוניברסיטאות.
טל לוטן:
אוקי.
טל לוטן:
הכשרות מקצועיות – אתם רואים את הפערים.
טל לוטן:
חסרים 7,000 במחשבים, מכשירים – 770 איש, ממומן מדינה.
טל לוטן:
חסרים 4,400 מכונות, מחשבים – 185 אנשים במימון המדינה.
טל לוטן:
עם פערים כאלה אנחנו באמת מתפלאים למה יש לנו פער בפריון?
טל לוטן:
חייבים להגדיל משמעותית את היקפי ההכשרות המקצועיות הממומנות, במעורבות של המעסיקים, בפיתוח תוכניות הלימודים, בהתמחויות.
טל לוטן:
מודלים שעובדים זה סטרטר והכשרה והתאמה.
טל לוטן:
השקף האחרון לסיכום, אנחנו חייבים תוכנית אסטרטגית לטיפוח הון אנושי לתעשייה וטיוב החינוך הטכנולוגי בשיתוף המעסיקים, פעילויות שאנחנו עושים כבר לאורך עשר שנים יחד עם משרד החינוך וצריך להעצים את זה בתוכנית אסטרטגית, לחשוף תלמידים מגיל הרך, רפורמה בהשכלה הטכנולוגית כמו שאנחנו נמצאים בעיצומה, חיזוק הקשר עם האקדמיה והגדלת היקפי המהנדסים, הכשרות מקצועיות רלוונטיות ולאורך חיי העובד, השתתפות במימון מה שאני אמרתי, הכשרות ושדרוג עובדים קיימים כל הזמן, כי אחרת הם לא יהיו רלוונטיים, מנגנון ממוסד של משרדי הממשלה, משרד החינוך, עבודה וכלכלה, לזיהוי צרכים וכישורים עתידיים, ולא פחות חשוב, סקר מעסיקים ובוגרים, להבין למה אנחנו מכשירים כל כך הרבה והאם הם משולבים, ואם הם לא משולבים, למה הם לא משולבים.
איילת נחמיאס ורבין:
ותמריצים למתמידים, כי בעצם אחת הבעיות הכי קשות, חבר הכנסת מרגי, זה העובדה שאנשים לא מתמידים.
איילת נחמיאס ורבין:
הם מגיעים, אתה מוצא עובד והוא לא מתמיד.
איילת נחמיאס ורבין:
הוא נשאר לך יומיים-שלושה.
איילת נחמיאס ורבין:
הדברים, אגב, שאני רואה בתעשייה, הם לא דומים לשום מקום עבודה אחר.
איילת נחמיאס ורבין:
אנשים באים ליומיים, הולכים ליומיים, חוזרים אחרי יומיים ואומרים, מה קרה?
איילת נחמיאס ורבין:
לא קרה כלום.
איילת נחמיאס ורבין:
משהו השתבש.
איילת נחמיאס ורבין:
אני מתנצלת שאני ממשיכה.
יעקב מרגי:
מובן.
יעקב מרגי:
עופר, יש לך מצגת?
עופר רימון:
ממש בקצרה.
עופר רימון:
השם שלי עופר רימון, אני סמנכ"ל טכנולוגיות במשרד החינוך, מוביל את החינוך הטכנולוגי במשרד.
עופר רימון:
הזכרת את השנים האבודות ולא בכדי.
עופר רימון:
עברנו, הייתי אומר, כמעט תהליך של הכחדה של החינוך הטכנולוגי מקצועי במשרד החינוך.
עופר רימון:
אנחנו בתהליך של התאוששות.
קריאה:
זו הכחדה הייתה.
קריאה:
זה לא כמעט.
עופר רימון:
הייתי אומר שזה לא היה קורה בלי השותפות כאן, ההבנה בכנסת של האנשים, של החשיבות, בלי התאחדות התעשיינים, וזה לא דיבור של שותפות בעל פה, זה שנשיא התאחדות התעשיינים הולך לכל מקום ואומר שזה הבסיס לקיים תעשייה, ולהכניס אותנו במסגרת התוכנית של נטו תעשייה ולהביא בסוף למשרד החינוך תקציב תוספתי של 150 מיליון שקל בבסיס, זה לא דיבורים, אלה מעשים.
עופר רימון:
אנחנו נצטרך את העזרה שלך.
עופר רימון:
אני אומר לך שקיבלנו תקציבים גדולים ואני מודה על זה.
עופר רימון:
גם נמצא כאן דניאל, הרפרנט באוצר שעובד איתנו, עושה עבודה מאוד - - -
יעקב מרגי:
ולידו אתה אומר שקיבלתם תקציבים גבוהים?
עופר רימון:
תשמע, כשמקבלים גם צריך להודות, אבל אני צריך את העזרה שלך באמת, חבר הכנסת יעקב מרגי, יו"ר הוועדה.
עופר רימון:
עכשיו אנחנו צריכים עוד תקנים.
עופר רימון:
נוצר לנו מצב שקיבלנו תקציב, אנחנו מגדילים את הכמויות, אבל בשנים האבודות על כל תקן, על כל מפמ"ר שהזכרת קודם, שיצא לגמלאות, מה עשו?
עופר רימון:
סגרו את המפתח, זרקו אותו לים, לקחו את התקן.
עופר רימון:
נשארנו קבוצה מאוד קטנה שצריכה לנהל מנגנון מאוד גדול ואני אודה להבנה שלכם - - -
יעקב מרגי:
הם סומכים על הרובוטיקה.
עופר רימון:
כן, אתה יודע איך זה, הכול רובוטיקה.
עופר רימון:
(הצגת מצגת) יש לנו תוכנית להגדיל את כמות התלמידים, אבל כמה דברים קטנים נראה לכם שיהיה לכם כייף.
עופר רימון:
עשינו יריד השנה, יריד תעשייה שבו אנחנו יחד עם התעשייה הישראלית הבאנו את תלמידי כיתות ט' לפני שהם בוחרים מגמה, כדי להראות להם את היופי, את הקסם.
עופר רימון:
(הקרנת סרטון) לקחנו היכל ספורט בחולון, בנינו יריד.
עופר רימון:
כל שעתיים הגיעו לשם 2,000 תלמידים, נכסו פנימה, קיבלו חוויה של שעתיים, מה זאת הטכנולוגיה הישראלית, יצאו החוצה, הגיעו עוד 2,000 תלמידים.
עופר רימון:
ככה יחד עם התעשייה הישראלית ביחד, הכול בשותפות.
עופר רימון:
כאן זה מועצת איגוד המוסכים, חיל אוויר.
עופר רימון:
כל מי שאתם רוצים היה שם ולא ביקש פרסום, אלא בא, כי אנחנו מבינים שאנחנו בעת של משבר, ובעת של משבר כולם עובדים ביחד.
עופר רימון:
25,000 תלמידים בארבעה ימים נפגשו עם התעשייה הישראלית באופן בלתי אמצעי, ולא אנחנו אמרנו להם שחשוב ללמוד אלקטרוניקה, אלא אינטל, רפא"ל, איגוד המוסכים, אמרו להם שחשוב ללמוד את הדברים האלה, כי זה העתיד, והראה להם לאן הם יכולים להגיע.
יעקב מרגי:
עופר, בוא דלג, הבנו.
יעקב מרגי:
השאלה מה יצא מהיריד הזה.
יעקב מרגי:
אם אתה יודע למדוד מה יוצא מהפעולות האלה?
עופר רימון:
מה שהיוצא מהפעולות האלה זה בדיוק מה שרציתי להראות, זה קודם כול השקף הזה שהראיתי קודם.
עופר רימון:
אנחנו כמו שאתה רואה, נמצאים בתהליך של גידול, נמצאים היום ב-156,000 תלמידים ואנחנו מתכוונים לגדול בכל שנה ב-5,000 תלמידים.
יעקב מרגי:
כשאתה מדבר תלמידים, באיזה רמות?
עופר רימון:
בתלמידים שלומדים בכל המגמות, cnc, מכונאות רכב, אלקטרוניקה, הנדסת תוכנה, ביוטכנולוגיה, תקשורת - - -
יעקב מרגי:
כולל י"ג-י"ד?
עופר רימון:
כולל י"ג-י"ד.
עופר רימון:
זה גרף הגידול של י"ג-י"ד.
עופר רימון:
כל שנה גידול ב-500 תלמידים.
עופר רימון:
זו תוכנית שלנו לשדרוג כל הסדנאות בחינוך הטכנולוגי.