GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עופר רימון:
זה התקציב שאמרתי.
יעקב מרגי:
יש לך מגבלה בי"ג-י"ד בדחיות שירות של צה"ל?
עופר רימון:
כאן עוד עזרה שאתה צריך, אני מאוד מודה עליה, מול אכ"א, שמקשים עלינו.
עופר רימון:
אנחנו, בוא נגיד את האמת - - -
עופר רימון:
אולי הם רוויים?
עופר רימון:
נכון.
עופר רימון:
צה"ל רווי.
עופר רימון:
התעשייה הישראלית לא.
עופר רימון:
היום אני בא לצה"ל, אני אומר לו דבר כזה, אין לי בעיה, תן לי לקחת ילד להנדסאי כי הוא רוצה להמשיך להנדסאי.
עופר רימון:
אם התאחדות התעשיינים אומרת שהמשק הישראלי זקוק, אל תחסמו אותנו.
עופר רימון:
בטח יעניין אותך לדעת שנכנסנו מאוד חזק - - -
יעקב מרגי:
רגע, ה-5,000 שישנם היום - - -
עופר רימון:
למגזר החרדי, פעם לא היה טכנאים י"ג-י"ד של משרד החינוך במגזר החרדי.
עופר רימון:
לא הייתה כיתה אחת.
עופר רימון:
יש לנו היום איזה 30 כיתות שפתחנו, גם בנות חרדיות, אבל גם בנים חרדים, עבודה מאוד יפה.
עופר רימון:
יש לנו שם אתגרים, אבל מול אכ"א אנחנו צריכים עזרה.
יעקב מרגי:
ה-5,000 האלה, צה"ל קולט אותם?
עופר רימון:
צה"ל קולט, בוא נגיד שמתוך מה שאני הצגתי, ה-7,600, יש שם סדר גודל, להערכתי, 6,500 ברי גיוס ו-1,000 שהם לא ברי גיוס.
עופר רימון:
היום את כל ה-6,500 ברי גיוס הוא קולט.
יעקב מרגי:
הוא קולט למקצועות הטכנולוגיים?
עופר רימון:
כן, כמעט את כולם.
יעקב מרגי:
זו תרומה למשק.
עופר רימון:
אבל הוא שם לי תקרת זכוכית, צה"ל.
עופר רימון:
למה בעבר לא עבדנו מול מגזר חרדי ומול מגזר לא יהודי בי"ג-י"ד?
עופר רימון:
כי בא אלינו צה"ל, כל הי"ג-י"ד, הוא אמר, רק בשביל צה"ל.
עופר רימון:
אנחנו באנו ואמרנו, צה"ל, הדבר הכי חשוב לנו, אבל צה"ל הכול, כל מדינת ישראל זה צה"ל, יש עוד צרכים מחוץ לצה"ל, וזה הדיאלוג שאנחנו רוצים להסביר להם.
עופר רימון:
בא ילד והתחיל ללמוד אצלנו מכיתה י' עד י"ב.
עופר רימון:
בסוף י"ב יש לו את הזכות המשפטית, ככה אנחנו אומרים לו בכיתה י' כשהוא נכנס.
עופר רימון:
יש לך את הזכות, אם אתה בוחר, להמשיך לי"ג-י"ד.
עופר רימון:
יש לך את הזכות.
עופר רימון:
פתאום יבוא צה"ל, יגיד רגע, רגע, אבל לי זה לא מתאים, זה לא הולך.
יעקב מרגי:
אבל צריכה להיות איזו מסגרת.
עופר רימון:
יש לנו מסגרת, היא מייצרת לנו היום, חבר הכנסת מרגי, תקרת זכוכית.
עופר רימון:
אני אומר לך את האמת.
עופר רימון:
אנחנו צריכים את העזרה לפרוץ את תקרת הזכוכית, למה?
עופר רימון:
כי אומר לנו התאחדות התעשיינים, אנחנו צריכים 12,000, 15,000 טכנאים/הנדסאים במשרד החינוך, אז מצד אחד אי אפשר שיד ימין תגיד לנו, אנחנו רוצים יותר, יד שמאל תגיד לנו, אנחנו רוצים פחות.
עופר רימון:
מה אני אמור לעשות?
יעקב מרגי:
אוקי, התעכבנו בסוגיה הזו.
עופר רימון:
אוקי.
עופר רימון:
אני מראה לך כאן סדנאות.
עופר רימון:
חבר הכנסת מרגי, תראה איזה יופי של מטבח בתוך בית ספר, ללמד את כל הנושא של בישול ואפייה.
עופר רימון:
תראה מה זו סדנת רכב אצלנו.
עופר רימון:
היו אצלנו ממדינות שיש שם תעשיית רכב מפוארת, נדהמו איזו רמה היום של סדנאות רכב אנחנו בונים, וזה גם עניין של דימוי.
עופר רימון:
כשאתה מביא ילד לסדנא כזאת, זה עולם אחר, זה לא הסדנאות של פעם, תביא מנוע, 20 שנה מפרקים ומרכיבים.
יעקב מרגי:
את אותו מנוע או ששמים את המנוע על פיגום כאילו הוא מכונית.
עופר רימון:
קצת קמפיינים בטלוויזיה שאנחנו עושים לצד בניית הסדנאות.
עופר רימון:
המסר המרכזי שאני רוצה להגיד, שותפות.
עופר רימון:
אני מתרגש היום, חבל ששרגא לא נמצא כאן כדי לשמוע את זה.
עופר רימון:
כשמגיע מישהו שהוא נשיא התאחדות התעשיינים ובעצם הוא צריך לדאוג לתעשיינים, למה שהוא ילך עכשיו להתווכח על תקציב חינוך?
עופר רימון:
וזה מרגש אותי.
עופר רימון:
באמת אני אומר לך, מרגש אותי.
יעקב מרגי:
יש פרטנר.
יעקב מרגי:
ראיתי את השותפות הזו, היא מבורכת.
עופר רימון:
והיא שותפות שהיא באה מהבנה.
עופר רימון:
אתה יודע, במדינות כמו גרמניה משקיעים בדור הצעיר התעשיינים, והם יודעים שעוד 20 שנה הם יראו את הפירות, למה?
עופר רימון:
כי זה מאוד ברור להם שאם לא ילמד הילד בכיתה א' לדבר קרוא וכתוב, הוא לא ידע את זה כשהוא יהיה גדול, אז כשיש הבנה והיא לא הבנה פוליטית של בוא נקצור תוצאות מהיום למחר, אלא שיש הבנה שצריך להשקיע פה ביסודות, ואני רואה את ההבנה הזו אצלך ואני רואה את ההבנה הזו - - -
יעקב מרגי:
אם אין גדיים, אין טיישים.
עופר רימון:
אז אני אומר, זו תקופה שיש לנו את ההזדמנות.
יעקב מרגי:
חשבתי שאתה בכל זאת מתייחס לשותפות גם עם משרד העבודה.
עופר רימון:
בסך הכול כל הסיפור עם משרד העבודה - - -
יעקב מרגי:
"בסך הכול", בלי זלזול.
מירב בן ארי:
אין להם הרבה תלמידים.
יעקב מרגי:
זה פלח אוכלוסייה שלא מצא את עצמו במערכת החינוך.
יעקב מרגי:
הלוואי ונגיע ליום הזה שנצליח במדינת ישראל סוף-סוף אחרי 70 שנה שכל מה שחינוך, יהיה בחינוך, מהגיל הרך, ממעונות היום, מלידה עד השכלה גבוהה.
יעקב מרגי:
יש עדיין מסגרות, מה לעשות, בתפיסה נתקעו במשרדי הממשלה.
יעקב מרגי:
חבל ששר החינוך היום, בהיותו של הכלכלה, לא צפה שהוא יהיה שר חינוך והיה מעביר הכול, אבל כרגע כשזה לא חונה באותו מקום, בסוף איך אמרת?
יעקב מרגי:
זו החברה הישראלית, המשק, אז צריך לדאוג לראות איך קודם כול אחידות, הכרה בתעודות, בהכשרה.
יעקב מרגי:
לא יקרה כלום, אנחנו באותה מדינה.
יעקב מרגי:
פשוט להתכתב ולדבר.
יעקב מרגי:
שני משרדים שחייבים לדבר.
יעקב מרגי:
בסוף זה טובת החברה הישראלית, טובת אותם נערים.
יעקב מרגי:
לא רוצה לומר, לא מעניין אותי התעשייה.
יעקב מרגי:
זו טובת המדינה, טובת החברה הישראלית, לכן אני לא ארפה.
יעקב מרגי:
כל עוד זה נמצא בשני משרדים שונים, צריכה להיות הידברות ואני אביא אתכם.
יעקב מרגי:
לא יעזור לכם כלום, אני אביא אתכם להידברות.
עופר רימון:
אני רק רוצה להגיד שקרה לנו משהו טוב.
עופר רימון:
מוטי אלישע מונה, החליף את המשנה למנכ"ל, את מיכל צוק שהייתה שם קודם, ויש שיח.
יעקב מרגי:
בוא נראה.
יעקב מרגי:
אני אעקוב את התפתחות השיח.
יעקב מרגי:
רצית מירב, לפני שאני מעביר הלאה?
מירב בן ארי:
רציתי לשאול אותו על העניין עם הצבא, כי אין כאן את הנציג.
מירב בן ארי:
איפה החיבור שלך עם הצבא?
יעקב מרגי:
הוא דיבר בדיוק כשהיית בחוץ.
מירב בן ארי:
הלכתי לחוץ וביטחון עוד פעם לראות גברים שוביניסטים, סליחה, כמו כל היום זה.
עופר רימון:
יש לנו קשר מאוד טוב עם צה"ל, עם כל היחידות, חיל אוויר, חיל חימוש, חיל מודיעין, חיל הקשר והתקשוב, עם אכ"א.
מירב בן ארי:
אבל אמרת שיש לך בעיה עם אכ"א.
מירב בן ארי:
מה הבעיה?
מירב בן ארי:
כי אנחנו מתעסקים עם זה מהבוקר עם הסיפור של העתודאים.
יעקב מרגי:
אין לו שום בעיה.
מירב בן ארי:
יש לו בעיה, הוא אמר שכן.
עופר רימון:
הבעיה עם אכ"א היא כזאת - - -
יעקב מרגי:
תקשיבי, צה"ל, עם כל הכבוד, צה"ל הוא צבא העם אבל יש לו צרכים.
יעקב מרגי:
הוא לא אמור לפתור את כל הבעיות של מדינת ישראל.
עופר רימון:
צה"ל, יש לו את הצרכים של צה"ל, אבל היום אנחנו מכסים את הצרכים של צה"ל אבל לא מכסים את הצרכים של התעשייה הישראלית, אז כשאני בא לדחיות שירות, יש לי תקרת זכוכית.
עופר רימון:
הוא אומר, זה מה שאני צריך, מספיק לי, וכאן צריך לעשות דיון ולראות איך אנחנו מצליחים להגיע לאיזון בין הצרכים של צה"ל לבין הצרכים של התעשייה הישראלית.
עופר רימון:
עוד הערה שאמרתי בשולי הדברים, אם רק תעזור לי עם התקנים.
יעקב מרגי:
בסדר, הבנתי.
יעקב מרגי:
אוקי, תודה.
יעקב מרגי:
רשמתי, תקנים ודחיות שירות.
יעקב מרגי:
משפט, בבקשה.
שלום זיידלר:
שלום זיידלר, יושב ראש איגוד תעשיות המזון בהתאחדות התעשיינים.
שלום זיידלר:
אני רק רציתי לומר, כיוון שדיברתם על צה"ל, אני רוצה לספר לכם, אני מניח שחלק מהאנשים כאן יודעים.
שלום זיידלר:
בצה"ל יש יוזמה יוצאת מן הכלל.
שלום זיידלר:
הבאתי את אנשי צה"ל אלינו, להנהלת איגוד תעשיות המזון, יוזמה שהם קוראים לה "מקצוע לחיים".
שלום זיידלר:
זה לא בקטע שעופר מדבר עליו, לא בחינוך, אלא באחרי.
שלום זיידלר:
מקצוע לחיים, שיתוף בין הצבא לבין התעשייה.
שלום זיידלר:
אנשים מקצועיים, מה שנקרא, נהגים, חרטים וכל הדברים האלה.
שלום זיידלר:
כן, אנחנו מארגנים ועכשיו אנחנו נפתח את זה עוד יותר, להביא בעלי מקצוע לחודש ימים לתעשייה.
שלום זיידלר:
זו יוזמה ברוכה של צה"ל, שאותם אנשים ימשיכו אחרי שיסיימו - - -
יעקב מרגי:
זה win win.
שלום זיידלר:
win win.
שלום זיידלר:
אז אני רק רציתי לציין, אני מניח שאנשים יודעים את זה, אבל אני לא הייתי חשוף לזה.
שלום זיידלר:
יוזמה יוצאן מן הכלל.
חיים רוסו:
שמי חיים רוסו, אני יושב ראש עמותת חינוך תעשידע, ובחצי שנה האחרונה הייתי יושב ראש תת ועדה של אקשטיין ל-2030.
חיים רוסו:
היות והבנתי שזה נושא הדיון, אני רוצה להתייחס רגע גם בראיה קדימה.
חיים רוסו:
עמותת תעשידע כבר לפני 25 שנה לקחה על עצמה את הקו, את התפיסה שאומרת שצריך לשלב בין חינוך לבין תעשייה לבין משק ואנחנו במשך 25 שנה עושים פרויקטים שמשלבים בין חינוך לתעשייה.
חיים רוסו:
בשלוש השנים האחרונות כל הפעילות הזאת קיבלה דחיפה מבורכת ומאוד גדולה על ידי כך שמשרד החינוך בעצם אימץ את התפיסה הזאת והיום במסגרת תוכניות פורמליות בתוך מערכת השעות, תלמידים יוצאים אל המשק בכל המגמות ונחשפים למה שקורה בתעשייה, ויש לזה ערך מאוד גדול ביכולת להטמיע את חומר הלימוד על ידי ההתנסות הזאת.
חיים רוסו:
זה מאוד מחבר אותי לנושא של 2030.
חיים רוסו:
במסגרת העבודה שעשינו, ההמלצות שהגשנו לממשלה, ברור לגמרי שמה שהולך לקרות בשנים הקרובות בתעשייה, במשק, זה אי ודאות.
חיים רוסו:
אנחנו לא יודעים בדיוק מה יהיה, אנחנו לא יודעים מה צורות התעסוקה יהיו.
חיים רוסו:
אנחנו לא יודעים בדיוק מה יהיו הטכנולוגיות.
חיים רוסו:
גם אם אנחנו נדע מה יקרה בעוד חמש שנים, לא נדע מה יקרה בעוד עשר שנים, ולמערכת חינוך קלאסית קשה מאוד להתמודד עם דינמיקה.
יעקב מרגי:
אתה יודע איך מתמודדים?
יעקב מרגי:
להקנות מיומנויות.
חיים רוסו:
בדיוק אני מגיע לנקודה שאתה רוצה לומר.
חיים רוסו:
לכן אני אומר, בשיטה הקלאסית קשה מאוד להתמודד, כי מערכת חינוך אף פעם לא תצליח להיות מעודכנת עד כדי כך שהיא תמיד תוכל ללמד את מה שיש היום, על אחת כמה וכמה מה שיהיה מחר.
חיים רוסו:
אנחנו מצאנו שהדרך הזאת של התנסות, של שילוב של תלמידים בתוך המשק בפעילות משותפת, א', חושפת אותם לדברים הכי מעודכנים, חושפת אותם למחשבות שיהיו לשנים הקרובות ועוזרת להם להקנות את אותן מיומנויות רכות שאנחנו מדברים עליהן, שהן כנראה מפתח להצלחה בעתיד.
שלמה בסון:
קודם כול תודה רבה על הזכות.
שלמה בסון:
שמי שלומי בסון, אני משנה למנכ"ל בתי זיקוק.
שלמה בסון:
אני אלוף משנה במילואים, אני תיכף אדבר על מה ששאלה חברת הכנסת מירב.
שלמה בסון:
אז קודם כול מדברים על תעשייה ואומרים, לאוטק, אז לאוטק בבז"ן - - -
יעקב מרגי:
שמת לב שהתאפקנו לא לומר את זה כל היום.
שלמה בסון:
אני אומר, זה lot of technology, זה לא כל כך לאוטק היום, באתגרים של היום.
שלמה בסון:
אני שמח לומר, שדיבר על זה חבר הכנסת עופר שלח, על הנושא של תעסוקה.
שלמה בסון:
אנחנו מעסיק מרכזי בצפון ובעצם למהנדסים, הנדסאים יש לנו מתוך 1,500 עובדים, 500 מהנדסים, 500 טכנאים והנדסאים ועוד 500 בעלי השכלה תיכונית.
שלמה בסון:
בימים האלה אני חייב להגיד, ופה בוער בעצמותיי ואני מאושר מהדיון הזה, אני היום עושה שיפוץ בבתי זיקוק, אני מביא בין 600 ל-800 איש מחו"ל, מאירופה, ממדינות אחרות כדי לעשות עבודה.
שלמה בסון:
לא חבל?
שלמה בסון:
לא זועק לשמיים?
שלמה בסון:
לפני שנה עשיתי שיפוץ, הבאתי מהולנד ומונצואלה למעלה מ-1,500 איש כדי לעשות עבודות שכל אזרח במדינת ישראל יכול לעשות אותן.
שלמה בסון:
עולה לי יותר כסף.
יעקב מרגי:
אנחנו לא מסוגלים לעשות זאת או שלא רוצים?
שלמה בסון:
לא מסוגלים.
שלמה בסון:
אין את כוח העבודה.
שלמה בסון:
אני היום נמצא בקשיים לגייס רתכים, מסגרים.
שלמה בסון:
לא מדבר על מהנדסים.
שלמה בסון:
רתכים, מסגרים, צנרים, דברים שהם אלמנטריים.
שלמה בסון:
מכונאים.
יעקב מרגי:
אנחנו מסוגלים.
יעקב מרגי:
לא רוצים.
שלמה בסון:
דרך אגב, אני זוכר בנערותי שהטובים הלכו לאורט סינגלובסקי, לטכניקום, למקומות כאלה.
שלמה בסון:
תאמינו לי, אותי לא קיבלו לשם, אבל היום באמת זו גאווה אמיתית, אז חבל שבימים האלה אנחנו בעצם במקום לספק פרנסה.
שלמה בסון:
אני היום המעסיק המרכזי בצפון - - -
יעקב מרגי:
המסר הועבר.
שלמה בסון:
לגבי מה שאמרה חברת הכנסת מירב בן ארי, הייתה לי הזכות להיות שותף עם סטף ורטהיימר להקמה של בית ספר "צור ים", אפרופו צבא, תעשייה, משרד העבודה ומשרד הביטחון.
שלמה בסון:
אני רוצה להגיד שזו זכות, אבל זה פרח שאתה לא רואה הרבה פרחים כאלה.
יעקב מרגי:
שכפלו אותו.
שלמה בסון:
אז אנחנו היום תומכים בבתי ספר טכנולוגיים.
שלמה בסון:
אנחנו מעסיקים אותם אצלנו בתעשייה, אנחנו נותנים מלגות, אנחנו מקימים מעבדות.
שלמה בסון:
רק עכשיו אנחנו מקימים בימים אלה חממה טכנולוגית לתחליפי אנרגיה.
שלמה בסון:
אני רוצה לסיים את דבריי בזה, אחד, שאני מברך על דיון, אני הייתי בכמה דיונים.
שלמה בסון:
גאווה גדולה, תאמין לי, גם מתנהל בכבוד וגם מתעסק במשהו - - -
יעקב מרגי:
ועדת חינוך, תרבות וספורט.
שלמה בסון:
אשרי כנסת ומוסד מחוקקים שעוסק בכאלה דברים.
שלמה בסון:
דבר שני, אני מרגיש גאווה ישראלית - - -
יעקב מרגי:
ותודה שבאת מהצפון לומר את הדברים שלך והם חשובים.
שלמה בסון:
מרגיש גאווה ישראלית כחול לבן ואני חושב שההשקעה הזאת תניב פירות לאורך זמן.
שלמה בסון:
תודה רבה.
ציפי מכלוף:
שמי ציפי מכלוף, אני תעשיינית בתחום העיבוד שבבי, חריטה וכרסום, ויש לנו מפעל במרכז הארץ שהוא באמת מפעל יפהפה.
ציפי מכלוף:
אני רוצה לנפץ את הסטיגמה.
ציפי מכלוף:
חרטות, כרסמות זה לא מה שהיה בעבר.
ציפי מכלוף:
זה לא עבודות כפיים שחורות.
ציפי מכלוף:
זה מכונות ממוחשבות עם שבעה צירים.
ציפי מכלוף:
יש לנו במפעל שבעה צירים ותשעה צירים, דברים מתוחכמים מאוד, ודווקא לפני חצי שנה הייתי בגרמניה וראיתי שם איפה שבונים את המכונות, יש שם ילדים שנותנים להם לעבוד בפצירה, בני 12, 14, ואיפה שאנחנו אחרי זה היינו וראינו את המכונות של העיבוד שבבי, מה שעושים שם, בגיל 20 הם עומדים, מתקתקים ככה במחשב של המכונה והמכונה מסתובבת לכל מיני כיוונים ויוצרת דברים נפלאים.
ציפי מכלוף:
אני חושבת שמדינת ישראל צריכה להיות שם.
ציפי מכלוף:
אנחנו לא יכולים להיות לאחור.
ציפי מכלוף:
החינוך הטכנולוגי זה לא דבר רע, נהפוך הוא, זה דבר מאוד מכובד ואני חושבת שלשם צריך לשאוף.
ציפי מכלוף:
לצערי הרב סגרו את בתי הספר הטכנולוגיים והיום כשאני צריכה לגייס כוח אדם, אני לא מצליחה לגייס כוח אדם.
ציפי מכלוף:
אין עובדים.
ציפי מכלוף:
אצלי במפעל יש בן אדם שהוא פנסיונר, שהוא כבר יצא לפנסיה ממערכת הביטחון, עובד חצי משרה והוא בא למפעל בעיניים נוצצות ובורקות, ויש לו את הידע שלו ואני מאוד מעריכה את האנשים המבוגרים שיש להם את כל הידע שהם חוו במשך השנים, ואנחנו צריכים להיות שם.
ציפי מכלוף:
גם כן היינו בעניין הזה של תעשידע.
ציפי מכלוף:
היה לנו פרויקט ופיילוט של בית ספר כנות.
ציפי מכלוף:
שם באמת זה מעין הסללה.
ציפי מכלוף:
זה ילדים שנשרו, תקן אותי אם אני טועה.
ציפי מכלוף:
לא מצאו דרך במקומות אחרים.
יעקב מרגי:
לא מצאו את עצמם במערכת החינוך הישראלית.
ציפי מכלוף:
אז שמו אותם שם.
ציפי מכלוף:
הם היו מגיעים אלינו למפעל, אני הייתי מקבלת אותם מאוד יפה ומדברת איתם, מה שלומכם וכו', ופעם בשבוע הם היו טועמים טעימה מה זה מפעל לעיבוד שבבי, כאשר בבית ספר בעצמו הם היו גם לומדים את העיבוד שבבי.
ציפי מכלוף:
אני יודעת על בחורצ'יק שבכלל הגיע להיות הנדסאי, היום אולי הוא מהנדס, אני לא יודעת, דווקא מהמגזר הבדואי.
ציפי מכלוף:
קוראים לו אם אני לא טועה, מוחמד.
ציפי מכלוף:
חבר'ה, אני רוצה לנפץ את הסטיגמה הזאת.
ציפי מכלוף:
חריטה, כרסום, עיבוד שבבי זה לא דבר רע.
ציפי מכלוף:
נהפוך הוא, זה הדבר הבא של מדינת ישראל.
ציפי מכלוף:
אני רוצה לראות את עצמנו נערכים לעוד 20 ו-30 שנה.
ציפי מכלוף:
זה צריך לבוא כבר מחשיפה מהגנים, בתי ספר יסודיים, שכאשר בתיכון הם יהיו מגובשים ויבינו מה הם רוצים לעשות, הם ירצו ללכת לטכנולוגיה או ירצו להיות דוקטורים, עורכי דין או רואי חשבון.
ציפי מכלוף:
צריך לתת לילדים את החשיפה הזאת.
ציפי מכלוף:
עוד משהו שמאוד חשוב לי להגיד.
ציפי מכלוף:
אנחנו עכשיו נמצאים דרך ג'וינט ישראל, יש איזשהו פיילוט שהם לומדים וגם עובדים במקביל, שיחשפו.
ציפי מכלוף:
סטארט אפ.
ציפי מכלוף:
זה משהו שהוא על קצה המזלג.
ציפי מכלוף:
זה מבורך, אבל זה לא הכי טוב.
ציפי מכלוף:
אני כן רוצה במשפט סיכום להגיד, אנחנו כן צריכים לשנות תדמית של התעשייה.
ציפי מכלוף:
יש כנסים של חיילים שמשתחררים, שם צריכים לעשות רעש, צלצולים בפעמונים, לעשות שיווק מאוד גדול לתעשייה של עיבוד שבבי ובכלל לטכנולוגיה.
ציפי מכלוף:
שיחשפו לטכנולוגיה וילמדו את הטכנולוגיה.
קריאה:
שאלה למשרד החינוך.
קריאה:
הבעיה ברורה לכולנו, אני חושבת, השאלה היא מה הפתרון, וזה התפקיד של הוועדה.
קריאה:
למה בעצם אנחנו מפרידים את החינוך הטכנולוגי מהחינוך בכלל?
קריאה:
אני אימא לארבעה ילדים בני 20, 17, 18.
קריאה:
בתיכון הם יכולים לעשות בגרות בקולנוע, תיכון רגיל.
קריאה:
הם יכולים לעשות בגרות בפיזיקה.
קריאה:
הם לא יכולים לעשות בגרות בשום דבר טכנולוגי וזה טיפשי.
קריאה:
זה מגיע ל-100,000 איש.
יעקב מרגי:
העלית את התהייה.
יעקב מרגי:
התשובות ידועות.
יעקב מרגי:
הוועדה מודה ומברכת את חברי הכנסת שיזמו את היום הזה, יום היערכות מערכת החינוך לתעשייה – 2030.
יעקב מרגי:
יום התעשייה הישראלית כחול לבן בכנסת רווי אירועים ודיונים בוועדות השונות.
יעקב מרגי:
הוועדה מברכת על שיתופי הפעולה בין צה"ל, משרד החינוך, התעשייה והתעשיינים על שיתוף פעולה מבורך.
יעקב מרגי:
הוועדה שמחה לשמוע שיש מיצוי מלא של תקני דחיית שירות ואף מעבר לכך בתלמידים שממשיכים בי"ג-י"ד.
יעקב מרגי:
הוועדה שמחה לשמוע שיש גידול מתמיד בתלמידים במגמות הטכנולוגיות.
יעקב מרגי:
הוועדה מצרה ועוקבת בדאגה על המחסור בידיים עובדות בתעשייה.
יעקב מרגי:
צריך לעשות הכול שמערכת החינוך, צה"ל, יחד יהיו מוכווני מטרה גם לצרכים האישיים של המערכות שלהם וגם לצרכי המשק, לצרכי התעשייה.
יעקב מרגי:
הוועדה עוקבת בדאגה על המחסור הצפוי לאחר פרישתם לגמלאות של אותם עובדים שבאו מהעליות של שנות ה-90, וקוראת למשרדי הממשלה להכין תוכנית התערבות מיידית כדי לצמצם את הפערים האלה.
יעקב מרגי:
הוועדה קוראת להמשך השיח ושיתוף הפעולה בין משרד החינוך למשרד העבודה בסוגיית החינוך הטכנולוגי.
יעקב מרגי:
אני מבטיח לכם, הוועדה תקיים דיון נוסף, דיון מעקב בסוגיה הזו מעבר ליום התעשייה בכנסת, בסוגיה שנקראת חינוך טכנולוגי.
יעקב מרגי:
תקדיש לכך דיון מיוחד ואם צריך גם להוביל רפורמה בנושא הזה, אנחנו נוביל רפורמה.
יעקב מרגי:
נקיים דיוני הכנה וישיבות הכנה לנושא הזה.
יעקב מרגי:
שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, הרביעית במספר היום, 26 ביוני 2018, י"ג בתמוז תשע"ח.
יעקב מרגי:
הנושא: מעקב אחר התקנת תקנות לחוק חינוך חינם לילדים חולים.
יעקב מרגי:
אפרופו הדיון שיש לנו בהצעת החוק, התקנת תקנות, משימה כמעט בלתי אפשרית במדינת ישראל ואחר כך יועצים משפטיים של משרד המשפטים טוענים שאין להם זמן, בצדק, לאור המטלות והמשימות שמטילים עליהם ושהם לוקחים לעצמם לפי גרסת כמה חברי כנסת.
יעקב מרגי:
אין להם זמן לתקן תקנות ואנחנו מחכים לחוק.
יעקב מרגי:
היועצת המשפטית של הוועדה, תעזרי לי, ממתי הם היו צריכים לתקן את התקנות?
מירב ישראלי:
תוכנית ראשונה או תקנות ראשונות עד ליום 30 באפריל 2005.
יעקב מרגי:
החוק הזה עושה בר מצווה היום.
יעקב מרגי:
משרד החינוך, מי רוצה לפתוח?
מיכל שאול:
מיכל שאול מהלשכה המשפטית במשרד החינוך.
מיכל שאול:
אני כבר אגיד שאנחנו עובדים על נוסח התקנות.
מיכל שאול:
הן נמצאות בשלב מאוד מתקדם.
מיכל שאול:
חשוב להסביר שהנושא הזה מבחינתנו חשוב ומורכב.
מיכל שאול:
הוא מצריך מאיתנו מתן מענה בעצם לכל הצרכים, לכל האוכלוסיות.
יעקב מרגי:
13 שנים נתנו לכם.
מיכל שאול:
ומכיוון שיש גיוון רב, התקנות אמורות בעצם לשקף את המענים לכל הסוגים.
מיכל שאול:
בסופו של יום אנחנו כן עובדים על נוסח תקנות היום והנוסח גם קיים.
מיכל שאול:
אנחנו צריכים עדיין לעשות איזשהו - - -
יעקב מרגי:
מה זה ה"איזשהו" הזה?
מיכל שאול:
אני אסביר.
מיכל שאול:
אני בדיוק התכוונתי להגיד את זה, תאום מבחינת היקפי תקציב, תאום מבחינת תקציבית של הנוסח שהכנו.
מיכל שאול:
אנחנו מניחים שהתאום הזה והנוסח הסופי לפחות מבחינת משרד החינוך, כמובן שעוד מצריך תאום, יהיה בטווח של השבועיים מהיום ובעצם נוכל להפיץ את זה לתאום עם משרד המשפטים ומשרד האוצר.
יעקב מרגי:
את מצהירה לי פה היום שתוך שבועיים אני אקבל תקנות.
מיכל שאול:
לא, כי התקנות האלה צריכות להיות מועברות לתאום עם משרדים נוספים.
יעקב מרגי:
עדיין לא בתאום בכלל.
מיכל שאול:
תאום בתוך משרד החינוך שהוא קרוב לסיום והוא צריך להיגמר תוך שבוע עד שבועיים.
מיכל שאול:
אני מקווה שזה יהיה פחות משבועיים ואז אנחנו נוכל להעביר את זה להערות של משרד המשפטים ומשרד האוצר.
מירב ישראלי:
רגע, אתם מדברים על התקנות של בתי החולים.
מיכל שאול:
לא, לא, מדובר על תקנות תוכנית חינוך לילדים - - -
יעקב מרגי:
למרות השעה אני מנסה להתאפק.
מיכל שאול:
אנחנו מדברים על תקנות מכוח סעיף 2א לחוק חינוך חינם לילדים חולים, לפיה צריך לקבוע תוכנית למתן חינוך לילדים מאושפזים ולילדים חולים.
מיכל שאול:
על התקנות האלה אנחנו מדברים.
מירב ישראלי:
ולא על 3א.
מיכל שאול:
לא על 3א.
מירב ישראלי:
כי יש שני סוגים של תקנות.
מירב ישראלי:
התקנות האלה הן בעצם צריכות להגיע להתייעצות עם הוועדה, נכון?
מיכל שאול:
כן.
מירב ישראלי:
וגם לפי סעיף 5 זה גם משרד הבריאות או שזה תקנות שלכם?
אילן שי:
לגבי התקנות שעוסקות בנושא של בתי חולים ופתיחת מסגרות בבתי חולים, שם צריך לקבל - - -
יעקב מרגי:
אלה עיקר התקנות.
אילן שי:
כן.
אילן שי:
זה צריך לקבל הסכמה של שר הבריאות.
יעקב מרגי:
ואתם לא שם אפילו.
אילן שי:
שם לא.
אילן שי:
שם יש נוסח שאנחנו בדיון מול משרד הבריאות.
אילן שי:
העברנו להם איזשהו מסמך תקציבי.
אילן שי:
משרד הבריאות העביר לנו בקשה לבצע איזשהו שינוי ולקבל עוד מידע ביחס למסמך התקציבי, ואת המידע הנוסף שביקש משרד הבריאות עוד לא העברנו, אבל אנחנו עובדים עליו.
יעקב מרגי:
אתם עובדים עלינו, סליחה שאני אומר לך.
מירב ישראלי:
אז שבועיים זה תוכנית החינוך.
מיכל שאול:
נכון.
יעקב מרגי:
תקשיבו, אני אפתח את הדיון.
יעקב מרגי:
אני לא רוצה להגיד את המסקנות מהתחלה.
יעקב מרגי:
אני לא מרגיש שיש בכלל, אלא אם כן תשכנעו אותי במהלך הדיון, שיש רצון בכלל לתקן את התקנות למרות ההצהרות שנאמרו לי לאורך כל השנה האחרונה.
יעקב מרגי:
אין מציאות כזו, אם אני כשר רוצה לתקן תקנות, שאני בשנה, שנתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש, שבע, תעצרו איפה שאתם רוצים, לא מתקן תקנות.
יעקב מרגי:
אתם אומרים לי במילים אחרות שלכאורה היום בדיעבד מצדיקות את הטענות של ההורים.
יעקב מרגי:
אם החוק הזה מיושם ללא התקנות האלה, זאת אומרת שהוא מיושם לפי מודל שהוא לא הרציונל, אפילו לא לפי כוונת המחוקק.
יעקב מרגי:
הוא מיושם באיזה משהו פרטאץ', סליחה על הביטוי, ערטילאי, מישהו קבע איזו דמות, הוא מודל ולפי זה זה עובד, ואתם מביאים על עצמכם, קונים זאת בזכות את כל הביקורת למרות כל העשייה סביב הטיפול בילדים חולים במערכת החינוך.
יעקב מרגי:
לקחתם על עצמכם את המטלה הזו.
יעקב מרגי:
המחוקק הטיל זאת עליכם, איך שתקראו לזה.
יעקב מרגי:
צריך לעשות אותה לפי כוונה, מה שהתכוון המחוקק.
יעקב מרגי:
היום אני אומר לכם, שואלים אותי האם ילדים חולים במערכת החינוך מקבלים את המענה החינוכי בצורה המיטבית, לא, אני לא בטוח.
יעקב מרגי:
כן, רחל.
רחל אברמזון:
רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד.
רחל אברמזון:
תראו, אני רוצה לציין שתקנות חינוך חינם לילדים חולים מדברים על כל מיני אוכלוסיות.
רחל אברמזון:
יש לנו היום ילדים מאושפזים בבתי חולים, מסגרות שעובדות בצורה יוצאת מן הכלל עם צוותים מקצועיים, לכן התקנות מדברות על כלל הילדים החולים.
יעקב מרגי:
רחלי, אני רוצה לחדד.
יעקב מרגי:
אני לא אמרתי שלא ניתן שירות, הוא ניתן בלי תקנות.
יעקב מרגי:
אני לא יודע איזה מודל.
יעקב מרגי:
צריך לקיים עליו דיון.
רחל אברמזון:
לא, כי נאמרה המילה.
רחל אברמזון:
זה איכשהו ניתן.
רחל אברמזון:
ישנם נהלים מאוד ברורים, ישנם חוזרי מנכ"ל מאוד ברורים, המסגרות האלה פועלות בצורה מקצועית, וישנו השירות הנוסף שהוא שירות לילדים חולים בביתם.
רחל אברמזון:
אנחנו מדברים על היקף מאוד רחב של ילדים שהם צריכים וזכאים לקבל את השירות הזה.
רחל אברמזון:
חלק מן הילדים, גם החולים בביתם, הרבה מאוד ילדים מקבלים את השירות הזה כמו שהוא.
יעקב מרגי:
איך מקבלים אותו?
רחל אברמזון:
מקבלים אותו בהסדר של נוהל.
רחל אברמזון:
אם יורשה, חיה הראל ממונה על היישום.
יעקב מרגי:
כן, אבל את לא יורדת לסוף דעתי.
יעקב מרגי:
אם החוק היה מושלם וכל המענים ניתנו בחוק, לא היה צריך לתקן תקנות.
רחל אברמזון:
אין ספק.
יעקב מרגי:
אני היום לא יודע על איזה מודל את מדברת.
יעקב מרגי:
הוא מתקיים, אבל אולי אפשר מודל יותר טוב?
יעקב מרגי:
לא התקיים דיון עליו.
יעקב מרגי:
בית חולים הזה לעומת בית החולים ההוא, העיר הזו לעומת העיר הזו.
יעקב מרגי:
לא סתם נקבע שצריך להתקין תקנות בנושא הזה.
יעקב מרגי:
זה שאת מספרת לי מה נעשה, יכול להיות שאת עושה יותר טוב ממה שיתוקן בתקנות בעתיד.
יעקב מרגי:
בהליך החקיקה נקבע שצריך להיות תקנות כדי לקבוע איך הטיפול הזה יינתן, איך המסגרת הזו תתקיים.
יעקב מרגי:
זה לא מתקיים.
רחל אברמזון:
אז אני אומרת שאנחנו מתחייבים כפי שאמרה היועצת המשפטית, מיכל ציינה את זה קודם.
רחל אברמזון:
אנחנו מתחייבים שבמהלך השבועיים הקרובים אנחנו מקיימים את כל ההיוועצויות ואת כל הדברים שאנחנו צריכים לעשות אל מול משרדי הממשלה.
מיכל שאול:
אני אתקן.
מיכל שאול:
אנחנו נסיים את ההגדרות אצלנו, את כל הניסוח אצלנו ואז בטווח של השבוע-שבועיים אנחנו נעביר את זה להערות של משרד המשפטים ומשרד האוצר.
יעקב מרגי:
יש לנו על שולחן הוועדה דוח שמתעד את כל התקנות שהיו צריכות להיות מתוקנות, כמעט מאז שנולדתי.
מירב ישראלי:
מתחילת שנות ה-2000.
יעקב מרגי:
לא נולדתי ב-2000.
יעקב מרגי:
אני לא יכול לסמוך על זה.
יעקב מרגי:
שגר ושכח לא יהיה בנושא הזה.
יעקב מרגי:
אם זה שגר, תאמרו לי, זה במשרד הבריאות, זה נמצא במשרד המשפטים, לא יהיה.
יעקב מרגי:
אני לא אקבל אתכם כאן לשום דיון בלי תקנות ילדים חולים.
יעקב מרגי:
שום צורך.
יעקב מרגי:
שום כלום.
יעקב מרגי:
לא יהיה תקנות ילדים חולים בעוד שבועיים, שתאמרו לי שגם קצבנו זמן ולקחתם את זה ונדנדתם למשרד המשפטים, כי משרד המשפטים, יש להם משימות רבות.
יעקב מרגי:
כמו שאתם יודעים להתכנס לאינטנסיביות בחוק החינוך המיוחד, תתכנסו לאינטנסיביות בתקנות האלה.
יעקב מרגי:
בבקשה, יוסי.
יוסי יונה:
אדוני היושב ראש, תודה על קיומו של הדיון החשוב הזה, ואפשר לומר גם, בדומה אולי לישיבות שאנחנו מקיימים בנושאי החינוך המיוחד, אבל כבר עכשיו יש איזשהו מספור.
יעקב מרגי:
איך אתה אוהב את זה.
יוסי יונה:
אוהב מה?
יוסי יונה:
תעמיד אותי על כוונותיי.
יעקב מרגי:
מספור הוועדות.
יוסי יונה:
אדרבא, אני אומר את זה מתוך הערכה וכבוד אליך, אדוני, שגם פה אנחנו מקיימים סדרה מאוד ארוכה של דיונים בנושא הזה, ואני מקווה שאכן משרד החינוך בסיועו של משרד המשפטים יצליחו לעשות את מה שנדרש לעשות בחודש אולי הקרוב, מה שלא הצליחו לעשות 13 שנה.
יוסי יונה:
זה אחד.
יוסי יונה:
אני רוצה דווקא להתייחס לדברים שלך, כי אני חושב שאתה אמרת דברי אלוהים חיים.
יעקב מרגי:
אל תגזים.
יוסי יונה:
למה אני מתכוון, אדוני היושב ראש?
יוסי יונה:
אתה אמרת משהו מאוד חשוב.
יוסי יונה:
אם תארו לכם בלי תקנות, בלי שהתקינו תקנות והדברים היו עובדים כשורה, אז מי היה מתעקש על תקנות?
יוסי יונה:
אדרבא.
יוסי יונה:
כפי שאתה אמרת, אולי אם עכשיו הייתי מתקין תקנות, הייתי יותר מקלקל מאשר מתקן, נכון, אדוני היושב ראש?
יוסי יונה:
אתה צודק, אבל למה אנחנו פה באים ויושבים מבחינתי?
יוסי יונה:
לאו דווקא בגלל קיומן או אי קיומן של תקנות, אלא בגלל שצפות ועולות המון בעיות מהשטח.
יוסי יונה:
הן התלונות של הורים לגבי היעדר טיפול נאות בילדים שלהם והן גם מצידם של מורים שנמצאים בתוך המערכות הללו ומעמדם המקצועי, שכרם ועוד כהנה וכהנה, באמת נמצא בשפל, אז אלה אם כן, אנחנו באים לשם כך.
יוסי יונה:
עכשיו אני רוצה דווקא לסייג, אדוני היושב ראש.
יוסי יונה:
אנחנו יודעים שהטיפול בילדים חולים עבר מזכיין אחד למשנהו, ואדוני גם אמר בעבר, ואתה יודע מה, והייתה לי אמפתיה לטיעון שאתה העלית.
יוסי יונה:
אמרת, תראו חבר'ה, יש תקופת מעבר, אז סביר להניח שהיו בעיות בהתחלה.
יוסי יונה:
כך אדוני אמר וזו טענה מאוד סבירה ונכונה.