GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דנה גיאת אטל:
נכון, והיא עושה את הכי טוב שלה.
יעקב מרגי:
אז מה השאלה?
<דנה גיאת אטל:
אז אני רק רוצה להגיד משהו בנוגע לדיפרנציאציה.
<דנה גיאת אטל:
אם אני במרכז תל אביב צריכה להשקיע כל כך הרבה, וזה בית ספר שאני מניחה שהוא לא בית ספר נכשל, אז איך יסתדרו אנשים אחרים?
<דנה גיאת אטל:
זה דבר אחד.
<דנה גיאת אטל:
דבר שני, בענייני בריאות אנחנו לא עושים דיפרנציאציה.
<דנה גיאת אטל:
אנשים, יש להם סל בריאות.
<דנה גיאת אטל:
את אותו סל בריאות מקבלים בנתיבות, באשקלון, באופקים, בקריית שמונה, בתל אביב ובחדרה.
יעקב מרגי:
התהייה שלך ברורה, מודעים אליך, ומה לעשות, גם חיים איתה.
יעקב מרגי:
עורכת דין ולרי, בבקשה.
<ולרי זילכה:
עורכת דין ולרי זילכה מבית איזי שפירא.
<ולרי זילכה:
אני רוצה להשלים את מה שיואב אמר.
<ולרי זילכה:
הוא אמר, או שבעצם אנחנו לוקחים את כל המנגנון ומכניסים אותו לתוך הצעת החוק כדי שיהיה באמת ברור מה שעובר, או שאפשר לעשות את הצד ההפוך, וזה מה שלא נאמר.
<ולרי זילכה:
בעצם הרבה מאוד מהתוספות הם דברים שהמשרד מציע לעשות בלי קשר להצעת החוק שיש עליה בעצם מחלוקת, אז למה לא שהמשרד יבוא ויתחיל לעשות את המהלכים האלה שממילא לא תלויים בהצעת החוק, ולנהל דיון על הצעת החוק, בנחת, בצורה ראויה וכפי שראוי שיעשה?
יעקב מרגי:
עכשיו הדיון הוא לא בצורה ראויה ובנחת?
<ולרי זילכה:
לא, אנחנו מוגבלים.
יעקב מרגי:
סליחה, אף אחד לא הגביל אותך ולא הגביל אותי.
יעקב מרגי:
את יודעת מה?
יעקב מרגי:
אותך אני יכול להגביל.
יעקב מרגי:
אותי אף אחד לא יגביל.
יעקב מרגי:
אי אפשר לומר דברים לפרוטוקול כאילו מחר-מחרתיים הדיון פה נעשה בחיפזון.
יעקב מרגי:
יש פה דיון בשום שכל, בסובלנות ובסבלנות ושומעים את כולם ומשמיעים סיבוב שני וסיבוב שלישי, וכל פעם זורקים את זה כאילו מישהו הולך לעשות מחטף.
<ולרי זילכה:
חס וחלילה.
יעקב מרגי:
אז לכן ההערה שלי הייתה במקום עכשיו.
<ולרי זילכה:
הביקורת שלי איננה לאדוני.
יעקב מרגי:
לא, לא, זה לא אדוני, זה לכנסת, למוסד הזה.
יעקב מרגי:
יש פה הליך חקיקה שנעשה בכובד ראש ובשום שכל.
<ולרי זילכה:
היא איננה לכנסת, היא לאחורי הקלעים שמתנהל מול משרד החינוך, ובעניין הזה נדרש יותר זמן לחשוב על התהליך יותר לעומק בשותפות.
<ולרי זילכה:
זאת הייתה כוונתי.
<ולרי זילכה:
תודה.
יעקב מרגי:
טוב שהבהרת אחרי שאני הערתי.
יעקב מרגי:
אסתר קרמר, בבקשה.
<אסתר קרמר:
אסתר קרמר, אחראית מחוז חרדי בקואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.
<אסתר קרמר:
רציתי לדבר על החוק מול המחוז החרדי.
<אסתר קרמר:
בכל מחוז ירושלים, בכל המתי"אות שבירושלים שיש בהן מעל 40 עובדים, אחת רק שייכת למגזר החרדי.
<אסתר קרמר:
לא תהיה אפשרות לעשות שילוב של חרדים במצב כזה.
<אסתר קרמר:
יש פערים גדולים גם בהכשרת צוותי ההוראה במגזר החרדי.
<אסתר קרמר:
עוד דבר שהוא מאוד חשוב זה התקצוב.
<אסתר קרמר:
התקצוב של המוכשר הוא 70%.
<אסתר קרמר:
גם הסייעות כיום הן בתקצוב של 70%.
<אסתר קרמר:
גם התקצוב לבתי הספר יהיה תקצוב של 70%.
<אסתר קרמר:
אם ה-100% לא מספיק, אז ה-70% בוודאי לא יספיק.
<אסתר קרמר:
הדבר הכי חשוב, אין מספיק פיקוח.
יעקב מרגי:
במחוז החרדי איזה תעודות יש לכם, כחולות או כתומות?
<אסתר קרמר:
כחולות.
יעקב מרגי:
זה היה בהומור.
יעקב מרגי:
שאלתי איזה צבע תעודת זהות?
<אסתר קרמר:
כחול.
<אסתר קרמר:
אין פיקוח.
יעקב מרגי:
המנכ"ל הבין ושמע.
יעקב מרגי:
אביבית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
תודה רבה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
עורכת דין אביבית ברקאי-אהרונוף מארגון "בזכות".
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
שלוש שאלות.
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
שאלה אחת, ועדת הזכאות הרי תיתן מענה לילדים עם מוגבלויות מורכבות לפי הצעת החוק, ולילדים עם מוגבלות בתפקוד גבוה היא לא תיתן זכאות ואותם ילדים בעצם הם אלה שיעברו לבתי הספר הרגילים ואני מניחה לשלם כך נדרשה התוספת התקציבית של ה-200 מיליון שקלים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
לגבי אותם תלמידים עם מוגבלויות מורכבות שכן יקבלו זכאות בוועדת הזכאות או ועדת האפיון, ויגיעו לבתי הספר כי אם יבחרו בשילוב.
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
היום אותם ילדים מקבלים 2.7 שעות שבועיות דיפרנציאליות וחלקם מקבלים סייעת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
האם התקציב הזה עבור אותם ילדים יעלם או שה-200 מיליון מכוון לאותם ילדים שפשוט לא יקבלו זכאות ומנהל בית הספר יצטרך לחלק להם את התקציב בצורה כזו או אחרת?
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
שאלה שנייה, הנושא של המחוונים, אדוני דיבר על כך, ושאלתי, האם המחוונים הללו יהיו בתקנות כדי שהם יהיו קשיחים ולא ניתן יהיה להשתמש בשיקול דעת כדי להפעיל אותם?
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
שאלה אחרונה לגבי מה שעורכת ולרי זילכה התחילה לומר.
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
אם משרד החינוך ישב איתנו וקבע איתנו לצאת לדרך עם צוותי משימות עבור כל אחד מהנושאים שעלו כאן ונוגעים להצעת החוק, לי נשמע לפחות שההליך הראוי זה שאם יושבים על צוותי משימה ובוחנים, לדוגמא, את ועדת הזכאות ומי אמור להרכיב את ועדת הזכאות שאחרי שתהיה איזושהי התכווננות לאיזה שהן החלטות, אז ישבו ויגבשו את הצעת החוק ויביאו אותה כאן לשולחן הזה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף:
אם אפשר להשיב על כך, מדוע הדברים נעשים בצורה הפוכה.
יעקב מרגי:
הניה.
<הניה מרמורשטיין:
הניה מרמורשטיין מ"עלה".
<הניה מרמורשטיין:
יש לי שתי שאלות.
<הניה מרמורשטיין:
א', לגבי המוכשר, שישבו איתנו והבטיחו לנו, אבל בפועל- - -
יעקב מרגי:
אם אני לא טועה, גם איזי שפירא זה מוכשר.
<הניה מרמורשטיין:
נכון.
<הניה מרמורשטיין:
זה לא רק חרדי.
<הניה מרמורשטיין:
הרבה מהמוכשר, אנחנו התעסקנו כולנו וישבו איתנו וישבנו עם איציק זהבי.
<הניה מרמורשטיין:
שבענו הבטחות.
<הניה מרמורשטיין:
בינתיים, בפועל, אנחנו לא רואים שום דבר, שום תקצוב נוסף.
<הניה מרמורשטיין:
אנחנו "עלה", חינוך מיוחד, ומה לעשות, יש אימהות ממשפחות שכן רוצות את החינוך המיוחד ושם הרבה נמצאים גם במוכשר.
<הניה מרמורשטיין:
אפילו סייעות תגבור, מה שמקבלים בכללי, אנחנו לא יכולים לקבל.
<הניה מרמורשטיין:
יש עכשיו הצפה של מספר ילדים שמוקצים לקבל סייעות תגבור או אחיות רפואיות לילדים הקשים, ובפועל אם העמותה משלמת את זה, אז הילד יכול, ואם לא, אז יש עכשיו הרבה ילדים שיושבים בבית ולא מקבלים את המענה, כי שבענו הבטחות אבל הן לא מקוימות.
יעקב מרגי:
מיכל בן דוד, הסתדרות המורים.
<מיכל בן דוד:
ד"ר מיכל בן דוד.
<מיכל בן דוד:
רציתי להעלות שתי נקודות.
<מיכל בן דוד:
אני חושבת שבהחלט השוויון הוא מטרה והשילוב הוא הדרך.
<מיכל בן דוד:
אני חושבת שהמערכת היום עושה את המרב על מנת לשלב את התלמידים.
<מיכל בן דוד:
אני לא חושבת שיש היום מענה במערכת לתלמידים שלא מצליחים להשתלב.
<מיכל בן דוד:
תלמידים שלא מוגדרים חינוך מיוחד ורק צריכים תגבור, הם לא מקבלים את המענה ההולם.
<מיכל בן דוד:
אני חושבת שמערכות של חינוך מיוחד, מסגרות מיוחדות מתמקצעות בסוג הלקות ונותנות מענה הוליסטי לילדים שבתוכם.
<מיכל בן דוד:
לקחת את הילדים האלה שמקבלים את כל המענה ולהכניס אותם למערכת הרגילה, זה רעיון מצוין, רק צריך לסלול את הדרך כדי שהילדים האלה לא יחזרו יותר פגועים בחזרה לחינוך המיוחד, לא יעמיקו את הפערים.
<מיכל בן דוד:
כל אחד מאיתנו רוצה לקבל את הטיפול המקצועי ביותר כשהוא פונה לאיזושהי מחלקה בבית חולים.
<מיכל בן דוד:
אף אחד לא מוכן לבוא בגלל בעיית ריאות לרופא כללי שיטפל בו, לכן אני מבקשת ממך, כבוד המנכ"ל, לדאוג שהשילוב הזה יהיה הדרגתי, שהילדים של החינוך המיוחד יקבלו מענה הולם ושהילדים של החינוך הרגיל לא יפגעו.
<מיכל בן דוד:
אני מנהלת של בית ספר לילדים עם הפרעות התנהגות ואני חייבת להגיד שאף אחד מ-120 הילדים שלי לא הגיע אלי סתם, ואם כל ילד אחד כזה היה חוזר למערכת הרגילה לפני שהוא עבר תהליך, הם יכולים להפר איזון ולא להתקדם ולפגוע בכל ילדי החינוך הרגיל בתוך בתי הספר הללו, אז אם הורה אחד מחליט שהילד שלו ישב בחינוך רגיל - - -
מאיר כהן:
מה יש לכם?
מאיר כהן:
אנחנו מדברים על חפצים?
מאיר כהן:
מדברים על עבריינים?
מאיר כהן:
מדברים על מה?
מאיר כהן:
זה ילדים עם מוגבלויות.
<מיכל בן דוד:
אם ילדים שישבו בחינוך רגיל והשילוב לא מצליח, אין דרך חזרה.
<מיכל בן דוד:
אין בחוק משהו שמאפשר לנו לקחת בחזרה את השילוב הזה - - -
מאיר כהן:
אדוני, זה שורש העניין, כי רואים את הילדים האלה כבעיה.
יעקב מרגי:
תקשיבו, זה טוב שכך.
יעקב מרגי:
כשמציגים נושא, צריך להציג אותו בקצוות.
יעקב מרגי:
גם אם מישהו חושב שזו המציאות, לי לא אכפת.
יעקב מרגי:
שיציגו את הקצוות.
יעקב מרגי:
זה מונח על השולחן בקיצוניות כדי שבסוף נגיע ונתקן, אבל אי אפשר להפוך את החרדה למקצוע או להפוך אותה למהות החיים שלנו.
יעקב מרגי:
צריך לחשוש.
יעקב מרגי:
הרי כל שינוי מלווה בחששות.
יעקב מרגי:
כל שינוי, יהיה לו תהליך ביניים, והחוכמה של הרגולטור, של מי שמוביל את זה, בתקופת הביניים לצמצם כמה שיותר את הנזקים.
יעקב מרגי:
הדבר הכי טוב היה לשבת, לחכות כל 1 בספטמבר, לצעוק על המנכ"ל, על רחלי אברמזון, לשפוך כסף, לתקן, עד נובמבר-דצמבר שקט, ספטמבר חוזר חלילה ואנחנו חיים בבלוף, סליחה, ולא לחינם שאלתי את אותה מנהלת בית הספר, גברת שלי, עם יד על הלב, אם היא הצליחה בשילוב.
יעקב מרגי:
אז אני אומר לכם, יש הצלחות בשילוב למי שלקח את זה קרוב לחזה והוביל את זה באכפתיות ושם תקציבים מין הגורן ומין היקב, אבל הרוב נשלחים לבתי הספר, יושבים בבתי הספר, הם הולכים לבית הספר, אבל תכל'ס מה יוצא?
יעקב מרגי:
לכן אני לוקח גם את הקטע הזה, שלא תמיד שילוב זה תכלית הכול.
יעקב מרגי:
יכול להיות שכיתה קטנה הומוגנית, לא 'כולבויניקית', סליחה על הביטוי, באמת הומוגנית לאותן סוגי לקויות, שיכולה לתת דחיפה, יכולה להיות מענה.
יעקב מרגי:
צריך לחשוש, אבל זה לא ירתק אותנו ולא ישתק אותנו מלעשות שינויים.
יעקב מרגי:
השינויים מתבקשים.
יעקב מרגי:
צריך לדחוף את זה.
יעקב מרגי:
מסכים עם כולכם.
יעקב מרגי:
רבותיי, אני מסכים.
יעקב מרגי:
צריך לקבע, לעגן את כל הדברים הטובים, נקרא לזה, ה'סוכריות' שצמודות לחקיקה הזו.
יעקב מרגי:
צריך לקבע אותן בדרך כלשהי.
יעקב מרגי:
לא יודע אם חקיקה זה הדבר הכי טוב, כי זה כבד, אבל נתתי בדיון הראשון, ואני חוזר, תבחרו לכם חקיקה, הוראות, תקנות, כל מיני מושגים כדי שנקבע את זה, שלא יהיה כמו עוף פורח באוויר שמחר-מחרתיים קיצוץ כזה או מנכ"ל אחר שלא מחויב או שר אחר שלא מחויב, והיינו בסרט הזה.
יעקב מרגי:
היינו בקואליציות שהסוגיות האלה לא עניינו אף אחד, לא שרי אוצר, לא ראשי ממשלה, וקיצצו, לכן אני באמת בהידברות עם המשרד.
יעקב מרגי:
אני מקווה עד שלב שנעביר להצבעה, גם נמצא את המסגרת איך אנחנו מקבעים את כל הדברים הטובים האלה, והנה אני אומר לכם, לומר לכם שזה הפתרון האופטימלי?
יעקב מרגי:
לא, אבל זו התחלה טובה.
יעקב מרגי:
סוף סוף מדברים.
יעקב מרגי:
אתם לימדתם אותי.
יעקב מרגי:
אני באתי בלי ידע.
יעקב מרגי:
אני באתי לתפקיד הזה בלי ידע מוקדם.
יעקב מרגי:
אתם, הארגונים, ההורים, הדיונים פה דחפתם אותי לכך ואני שמח שהבאנו את המשרד איכשהו לפתח, נקרא לזה.
יעקב מרגי:
אני אפילו לא אומר לאמצע החדר.
יעקב מרגי:
אני מסכים אתכם שזה לא אמצע החדר, אבל זו התחלה טובה, זו הכנסת רגל במשקוף, מה שנקרא.
יעקב מרגי:
אנחנו בסוף בתכלית הראויה, נביא.
יעקב מרגי:
לו יצויר שהאוצר היה נותן יד פתוחה למשרד החינוך בסוגיה הזו, אז היינו מביאים את הפתרון האופטימלי.
יוסי יונה:
שלא יהיה מצב שבאנו לתקן ויצאנו מקלקלים.
יעקב מרגי:
לא יהיה דבר כזה.
יעקב מרגי:
נקבע דיוני מעקב, נעקוב אחרי זה.
יעקב מרגי:
יהיה פיקוח ובקרה כלפי מנהלי בתי הספר.
יעקב מרגי:
לא יהיה להם מנדט פתוח, יקבלו תקציבים, לא ייבדקו.
יעקב מרגי:
היום הם מקבלים שעות ואף אחד לא בודק אותם.
יעקב מרגי:
אני אומר לכם, דוחות ביקורת מלאים לעייפה על בתי הספר ואפילו רשתות, שהלכו כספים שמיועדים ושעות שמיועדות לילדים.
יעקב מרגי:
מורים והורים עומדים בלחץ ומנהלים גם כן לעיתים בלחץ ויש להם אילוצים.
יעקב מרגי:
יהיה סביב השינויים האלה פיקוח ובקרה אגרסיבי כדי שכל התהליך הזה יוטמע לתוך המערכת.
יעקב מרגי:
אדוני המנכ"ל, בבקשה.
<שמואל אבואב:
רבותיי, הנושא של החינוך המיוחד, יש בו הרבה מאוד מורכבויות, יש בו פערים ואנחנו רוצים להתקדם קדימה.
<שמואל אבואב:
אנחנו חושבים שהמהלך הזה, גם אם הוא איננו מושלם ואיננו נותן ביטוי לפתרון של כל הבעיות, האורות עולים על הצללים.
<שמואל אבואב:
אפשר להיבהל, אפשר להגיד להמתין, אפשר לחכות.
<שמואל אבואב:
חיכו הרבה מאוד זמן.
<שמואל אבואב:
צריך לנוע קדימה.
<שמואל אבואב:
למה צריך לנוע קדימה?
<שמואל אבואב:
משום שיש פה בשורה חברתית ממדרגה ראשונה שמשנה את תפיסת העולם של המדיניות.
<שמואל אבואב:
ילד שיש לו מוגבלות הוא ילד עם כישרון, הוא ילד עם יכולות, הוא ילד שיכול להיות בסביבה נורמטיבית וצריך לשלב אותם עד כמה שניתן.
<שמואל אבואב:
הדבר השני המשמעותי שאיתו יוצאים קדימה זה שאומרים, בתי הספר צריכים כבר היום בלי שום קשר לשילוב, לכל מה שקיים היום הם צריכים סל הכלה, ולכן נותנים 200 מיליון שקלים לבתי הספר.
<רויטל לן כהן:
זה כלום.
<רויטל לן כהן:
בדקנו, זה דקה לילד.
<שמואל אבואב:
אפשר להגיד הכול לא קיים, שום דבר לא טוב, שום דבר לא מקדם קדימה.
<שמואל אבואב:
אנחנו חלוקים על התפיסה הזו, אנחנו חלוקים על המסקנה הזו.
<שמואל אבואב:
אנחנו חושבים שאנחנו מתקדמים קדימה.
<שמואל אבואב:
לפני שלוש שנים התקציב של החינוך המיוחד היה 7.5 מיליארד.
<שמואל אבואב:
היום הוא 10 מיליארד.
<רויטל לן כהן:
7.8 בספר התקציב.
יעקב מרגי:
תקשיבי רויטל, פעם אחרונה שהתפרצת.
יעקב מרגי:
עם כל הכבוד, את לא יודעת הכול.
יעקב מרגי:
גם ספר תקציב, צריך לדעת איך לקרוא אותו.
יעקב מרגי:
יש עוד מספרי תקנות תקציביות אחרות שקשורות לזה ואת לא יודעת לקרוא אותם, עם כל הכבוד.
<שמואל אבואב:
אני חוזר ואני אומר, התקציב הוא כ-10 מיליארד שקלים, עלייה משמעותית.
<שמואל אבואב:
שיסתכלו כל אחד מה עשה שר החינוך בקדנציה שלו, איזה תקציבים הוא ייעד לחינוך המיוחד, ולכן זה מסמל מדיניות.
יעקב מרגי:
אני מצהיר, תש"פ לא תהיה כמו תשע"ט.
יעקב מרגי:
אני אומר לכם, אנחנו רוצים ליישם זאת כדי ששנת הלימודים תש"פ תהיה יותר טובה מתשע"ח גם בסוגיה הזו.
<רויטל לן כהן:
איך אפשר ליישם כשזה מה שחושבים בשטח?
<שמואל אבואב:
העלו בעיות של צרכי בנייה.
<שמואל אבואב:
זה ברור לנו לחלוטין שיש היום צרכי בנייה ולכן אנחנו עושים תוכנית וכבר בשנה הבאה מתחילים לנוע עם מאות כיתות חדשות.
<שמואל אבואב:
הקצנו את זה.
<שמואל אבואב:
זה בתוכנית החומש.
<שמואל אבואב:
זה עומד להיות.
<שמואל אבואב:
אנחנו יוצאים להכשרה רחבת היקף של צוותי המורים, הכשרה רחבת היקף במכללות להכשרה.
<שמואל אבואב:
הוקם צוות מקצועי בכדי להביא את זה לכדי ביטוי, בכדי ליצור תובנה ופתיחות ומדיניות שכל מורה שנכנס למערכת, הוא בא עם התובנות של המדיניות ובא עם כלים איך להתמודד עם שונות כל כך גדולה בכיתה.
<שמואל אבואב:
לגבי ההערות של החופשה.
<שמואל אבואב:
אנחנו לא מביאים את זה לצערי הרב לכדי פתרון.
<שמואל אבואב:
מה שלא בא לפתרון, אני לא אגיד שהוא בא לכדי פתרון.
<שמואל אבואב:
אין לנו כרגע פתרון לעניין של החופשות.
<שמואל אבואב:
המהלך הזה איננו מכסה את העניין של החופשות ואני רוצה להציג את זה בצורה ברורה ונהירה.
<שמואל אבואב:
לגבי המחוון - אנחנו יוצרים מחוון שייצור את כל הרמות של הדיפרנציאציה, מחוון שידייק את המטרות, מחוון שהמטרה שלו ליצור את הסרגל של רמת התפקוד.
<שמואל אבואב:
זה המהלך שאנחנו רוצים לעשות.
<שמואל אבואב:
לגבי ילדים יוצאי אתיופיה - זו בדיוק הסיבה שלשם זה אנחנו עושים את כל המהלך הגדול הזה, שילדים שלא הצליחו להכיל אותם במערכת, לא יגיעו למסגרות שלא מתאים להם להיות שם.
<שמואל אבואב:
הם צריכים להיות במסגרות רגילות.
<שמואל אבואב:
בזה שלא היו כלים לטפל בהם ולא הייתה מעטפת שהצליחה להכיל אותם, הוציאו אותם בעל כורחם למסגרות הללו והם צריכים להיות במסגרות רגילות, ולכן נותנים את סל ההכלה לבתי הספר.
<שמואל אבואב:
לגבי בתי הספר הרגילים.
<שמואל אבואב:
אני חוזר ואני אומר, המהלך הוא מהלך הדרגתי.
<שמואל אבואב:
שאיש לא יחשוב שסוגרים מחר את מוסדות החינוך המיוחד ומעבירים את כולם לבתי הספר הרגילים.
<שמואל אבואב:
זה מהלך שיהיה בהדרגתיות מתוך בחירה, מתוך הבשלה, מתוך היתכנות, מתוך רצון להצליח ולא מתוך יצירת מהלכים כפייתיים שאין להם יכולת בסופו של דבר להצליח.
<שמואל אבואב:
צריך את ההזדהות של בית הספר, צריך את היכולת של בית הספר, צריך לשלב את הכוחות המוניציפאליים ואת הכוחות המקצועיים, ורק ככה מצליחים במורכבות חברתית.
<שמואל אבואב:
זה לא מהלכים חד צדדיים, זה לא מהלכים שהחוק יכול לקבוע את זה לבד.
<שמואל אבואב:
זה צריך ליצור הזדהות רחבת היקף והיתכנות עמוקה שהדברים האלו יתאפשרו.
<רויטל לן כהן:
אז למה אתם לא יושבים?
<שמואל אבואב:
אנחנו יושבים הרבה מאוד.
<רויטל לן כהן:
עם אף אחד.
<שמואל אבואב:
אני עוד לא שמעתי ממך פעם אחת משהו טוב.
<רויטל לן כהן:
אתה רוצה לשמוע משהו טוב?
<רויטל לן כהן:
תן לי עוד דקה, אני אגיד הרבה דברים טובים.
יעקב מרגי:
תפקידך לומר מה לא טוב, אני מסכים איתך.
<רויטל לן כהן:
אני מוכנה להגיד גם מה טוב כדי שיעשו יותר.
יעקב מרגי:
מאה אחוז, כל הכבוד.
<שמואל אבואב:
אני רוצה להסביר לגבי המיצ"ב.
<שמואל אבואב:
רבותיי, הילדים האלה, יש להם יכולת רבה.
<שמואל אבואב:
הילדים האלה יכולים להתמודד עם סטנדרטים של מערכת החינוך הרגילה, אחרת לא היו משלבים אותם, ושלא נתבלבל, מוגבלות שיש לילד זו עדיין יכולת אדירה שלו להצליח ולהביא לידי ביטוי את הכישורים ואת היכולות ואת הפוטנציאל שלו.
<שמואל אבואב:
זה לא מה שמטריד אותנו.
<שמואל אבואב:
אני מקבל את ההערה הרגישה שיואב מציג, וצריך לחשוב על מילה של השתתפות.
<שמואל אבואב:
איש לא עושה טובה, אני מסכים איתך במלוא מובן המילה.
<שמואל אבואב:
הילדים האלו מביאים מחיילם ומהיכולת שלהם לשנות רגישות שלמה של כיתה שלמה, אין ספק בזה, אני רואה את זה.
<שמואל אבואב:
אני רואה את התרומה העצומה שהילדים האלו מביאים איתם.
<שמואל אבואב:
יש דברים שצריכים להיות מקובעים בחוק.
<שמואל אבואב:
החוק זה לא הוראת דרך בלעדי.
<שמואל אבואב:
אי אפשר לעמוד עם ספר חוקים וליצור הוראת דרך לשילוב ולמהלכים בתוך מערכת החינוך.
<שמואל אבואב:
אני מסתכל על כל המשימות האחרות.
<שמואל אבואב:
האם יש פירוט שכל שלב ושלב נמצא רק בתקנות ובחוק?
<שמואל אבואב:
יש חוק שמביא את רוח הדברים, את המדיניות הנדרשת ובסופו של דבר שום השכל והרגישות והתבונה ונהלי העבודה.
<שמואל אבואב:
צריך לקבע את מה שדרוש להיות מקובע, אבל צריך שזה לא יתקבע בתפיסה שלנו שאנחנו עובדים על פי ספרי החוקים.
<שמואל אבואב:
אנחנו צריכים ליצור מדיניות וצריכים ליצור אווירה וצריכים ליצור פתיחות והכשרת לבבות.
יעקב מרגי:
מכוח החוק אפשר לקבע לאו דווקא שכל הרשימה תהיה בחוק, אבל החשש שלי, ומצטרפים אליו יואב והדוברים כאן, שהיום שמואל אבואב רגיש וקשוב, השר רגיש וקשוב, שר האוצר רגיש וקשוב.
יעקב מרגי:
לא יודע איזה אתגרים יהיו למדינה, איזה סדרי עדיפויות, איזה מדדים של איזה ג'יני אוOECD יגידו מחר-מחרתיים שכל הסעיפים האלה מכבידים.
יעקב מרגי:
אנחנו רוצים לתת מעבר לתחושה.
יעקב מרגי:
אנחנו רוצים לצאת מכאן אחרי החקיקה, כי מצד אחד החקיקה היא משקולת.
יעקב מרגי:
מצד שני, מוכנים לספוג אותה, מוכנים להעביר אותה אם נדע שיש לנו איזה קיבוע ודרך כלשהי עד לדיונים הבאים כשנגיע לכלל הכרעה, שאנחנו נדע שהסל הזה שאתה מביא הוא מבורך.
יעקב מרגי:
הוא לא מספיק, כמו שאמרת, הוא לא הכול, אבל הוא מבורך דיו.
יעקב מרגי:
אנחנו רוצים להרגיש שהוא מקובע במשהו.
<שמואל אבואב:
בשביל זה ישבנו, אדוני היושב ראש, ואמרנו שנקבע את הדברים ונסדיר אותם.
<שמואל אבואב:
יש כלים ומנעד רחב להביא את זה לידי ביטוי, ואני שב ואני מציע לכולנו שלא נתגדר רק בחוק.
<שמואל אבואב:
משפט אחרון לגבי החרדים.
<שמואל אבואב:
אנחנו מוסיפים במוכר שאינו רשמי כפי שאמרתי, את השירותים הרפואיים והפרא רפואיים.
<שמואל אבואב:
יש לנו עדיין פערים שלא מגיעים לכדי השלמה.
<שמואל אבואב:
היכולת עולה לעין שיעור על מה שיש היום ועדיין דרך ארוכה לפנינו.
<שמואל אבואב:
אני רוצה לאחל לנו שבשם הימים הבאים נראה את זה באופטימיות, נראה את זה כמדיניות נכונה ומושכלת ונראה אותנו מצליחים להביא את זה לידי ביטוי במערכת החינוך במדינת ישראל.
יעקב מרגי:
תודה רבה למנכ"ל.
יעקב מרגי:
אני חושב שזה עוד נדבך חשוב בהליך החקיקה.
יעקב מרגי:
אני מודה לך שמצאת את הזמן ההכרחי.
יעקב מרגי:
לא דומה שאלות שעלו כאן, בלי לפגוע באף אינסטנציה מקצועית של המשרד, ועומד כאן מנכ"ל.
יעקב מרגי:
זו כמין התחייבות שלטונית, והדברים נשאלו.
יעקב מרגי:
נתקדם בהמשך.
יעקב מרגי:
יש עוד ישיבות ודיונים שמתקיימים מאחורי הקלעים עד לדיון הבא.
יעקב מרגי:
היום 25 ביוני 2018, י"ב בתמוז תשע"ח.
יעקב מרגי:
על סדר היום הצעת חוק זכויות הסטודנט (תיקון – זכאות סטודנט לתואר שני להיבחן בשני מועדים), של חברת הכנסת יעל גרמן וקבוצת חברי כנסת גדולה.
יעקב מרגי:
הלוואי שכל אלה שחותמים היו באים לחוקק את החוק.
יעקב מרגי:
אנחנו נמצאים לקראת קריאה ראשונה.
יעקב מרגי:
המציעה, את רוצה לומר כמה מילים?
יעל גרמן:
כן, אני מאוד אודה לך.
יעל גרמן:
קודם כול, אני כמובן מודה לך על המהירות ועל כינוס הוועדה והדיון בהצעת החוק.
יעקב מרגי:
תודי גם ליהודית, מנהלת הוועדה.
יעל גרמן:
אז אני מודה גם ליהודית.
יעל גרמן:
אבל בלעדיך זה לא היה קורה.
יעל גרמן:
אבל, תודה, יהודית.
יהודית גידלי:
בשמחה.
יעל גרמן:
אני רוצה לקרוא את נוסח החוק הקיים שזה חוק זכויות הסטודנט שאומר: "סטודנט לתואר ראשון זכאי להיבחן בכל בחינה, לרבות בחינות בקורסי יסוד בשנה שבה נלמד הקורס בשני מועדים שקבע המוסד בלא קשר לרמת הישגיו בבחינות הקודמות באותם תנאים ובלא פגיעה בזכויותיו של הסטודנט, וזאת בהתאם לנוהלי המוסד לרבות עניין אופן הרישום לבחינה והציון הקובע".
יעל גרמן:
משום מה המחוקק, לדעתי, שכח גם את התואר השני.
יעל גרמן:
דווקא בתואר השני הסטודנטים מגיעים כאשר מוטל על כתפיהם עול נוסף.
יעל גרמן:
בדרך כלל הם עובדים, חלקם גם מטופלים במשפחה, ובוודאי הרבה יותר קשה להם ללמוד לתואר שני.
יעל גרמן:
הם צריכים לתמרן בין החובות שלהם כאנשי משפחה לבין החובות שלהם כעובד.
יעל גרמן:
אם באמת יש לנו מועד שאי אפשר לעשות בו מועד ב' אז אני צריכה לבוא למעביד שלי, ולהגיד לו, מצטערת, אני לא יכולה להגיע.
יעקב מרגי:
יש לי שאלת תם.
יעקב מרגי:
אנחנו בשנת 2018, שנת ה-70 למדינת ישראל – עד עכשיו לא חשבו על זה?
יעל גרמן:
נו, אני שואלת אותך.
יעקב מרגי:
אם יש למישהו ספק שאת יהודייה הוכחת להם את זה.
יעקב מרגי:
ענית לי בשאלה.
יעל גרמן:
אז, באמת, השאלה היא איך עד היום לא חשבו על זה.
יעקב מרגי:
אני אגיד לך, בנושאים אחרים בהשכלה הגבוהה, מבחינתם עברת את המשוכה של התואר הראשון אז אתה כבר מחושל, מחוסן.
יעל גרמן:
אבל כולנו יודעים שהיום בלי תואר שני אי אפשר לעשות הרבה דברים.
יעקב מרגי:
מועד שני מתבקש.
יעל גרמן:
מתבקש, ללא ספק.
יעל גרמן:
אני רק רוצה להקדים תשובה לשאלה.
יעל גרמן:
באות האוניברסיטאות ואומרות – זה פוגע לנו בחירות, בעצמאות האקדמית.
יעל גרמן:
אני מצטערת מאוד.
יעקב מרגי:
גם בזה?
יעל גרמן:
כאילו.
יעקב מרגי:
אז בואו נשמע.
יעל גרמן:
יכול להיות עוד דבר אחד.
יעל גרמן:
אני רק רוצה להבהיר ולומר דבר שאני חושבת שאתה יודע – למעשה, המצב הזה הוא סיבה לגבות מהסטודנטים כספים אדירים.
יעל גרמן:
סטודנט לתואר שני כבר משלם בסביבות 40-30 אלף שקל.
יעל גרמן:
כבר קשה לו.
יעל גרמן:
אבל שער בנפשך שהוא לא יכול לעשות מועד ב' לא מפני שהיא בהיריון או שהוא חולה או שהוא במילואים, אלא מפני שיש לו ילד חולה בבית; או מפני שהאדם שהוא עובד אצלו אמר לו, זה מאוד חשוב לי שתהיה עכשיו בעבודה, ואם לא תבוא אני מצטער, אני מחליף אותך.
יעקב מרגי:
ואפשר למנות עוד עשרות סיבות.
יעל גרמן:
עוד עשרות סיבות.
יעל גרמן:
מה אומרת האוניברסיטה ואומרת?
יעל גרמן:
לא, תעשה את כל הקורס מההתחלה.
יעל גרמן:
לעשות את כל הקורס מההתחלה זה לשלם כסף.
יעל גרמן:
אז אני מבקשת שלא נקבל את התירוצים האלה.
יעקב מרגי:
המל"ג, בבקשה.
עמרי גולן:
אני מהלשכה המשפטית במל"ג.
עמרי גולן:
אנחנו חושבים שנושא מועדי הבחינות צריך להישאר במסגרת החופש האקדמי כמו שתשמעו פה גם תכף מור"ה או מור"מ.
עמרי גולן:
אבל ככל שמבקשים לקדם את הנושא הזה בחקיקה ולאפשר מועד ב' גם לסטודנטים לתואר שני, אנחנו חושבים שאולי יש לסייג את התחולה רק מטעמים מיוחדים או משהו בסגנון הזה ולא לתת את זה באופן גורף.
עמרי גולן:
זאת העמדה באופן כללי.
יעקב מרגי:
בתואר ראשון זה קיים.
יעקב מרגי:
אתה יודע מה, אני הייתי אפילו חוזר עד הבגרויות.
יעקב מרגי:
אז למה ההיגיון, הרציונל והצורך שיש בתואר ראשון מוצדק ובתואר שני לא?
יעקב מרגי:
אני אלך רחוק למרות שאתה לא הכתובת.
יעקב מרגי:
איפה יש פגיעה בחופש האקדמי במועדי בחינות?
יעקב מרגי:
לא אמרו לך לעשות כל חודשיים, כל שבוע ויהיה קרקס.
יעקב מרגי:
מועד ב'.
יעקב מרגי:
מבחינתי כל מוסד יפרסם את מועד ב' של הבחינות.
יעקב מרגי:
איפה פה הפגיעה?
יעקב מרגי:
אני אדם דתי, ואני אשאל מושג: אל תישאו את שם החופש האקדמי לשווא כי בסוף תפגעו בחופש האקדמי.
יעקב מרגי:
בסוף יביאו לכם דברים שאנחנו לא רוצים להיות בהם.
יעקב מרגי:
אוי ואבוי לנו אם נגיע במדינה שיתחילו לחוקק חוקים שנוגעים בחופש האקדמי.
יעקב מרגי:
אל תוזילו את זה.
יעקב מרגי:
זה מה שאני גם אומר למשרד החינוך.
יעקב מרגי:
עצמאות פדגוגית.
יעקב מרגי:
אף אחד לא רוצה לשלול את העצמאות או את החופש האקדמי.
יעקב מרגי:
אבל זה נשיאת שם החופש האקדמי לשווא.
יעקב מרגי:
ברגע שאומרים למוסד, אתה תפרסם מועד ב' – אבל שמענו את העמדה.
יעקב מרגי:
גברת דבורה מרגוליס, בבקשה.
דבורה מרגוליס:
אני אתן לעמי לדבר.
עמי שליט:
אני המזכיר האקדמי של מדרשת פיינברג במכון ויצמן למדע.
עמי שליט:
אנחנו, כמובן, מתנגדים לתיקון הזה.
עמי שליט:
אבל גם אם התיקון יעבור חייבים להכניס - -
יעקב מרגי:
לפני כן – למה אתם מתנגדים?
עמי שליט:
משום שאצלנו כל התלמידים מחויבים להקדיש את מלוא זמנם ללימודים מול מחקר, וכולם מקבלים מלגת קיום נדיבה מאוד.
עמי שליט:
כלומר דברי הפרשנות לחוק שיש מעסיק אחר ויש מישהו שמונע מהם ללמוד - -
יעקב מרגי:
זה נכון למכון ויצמן.
יעקב מרגי:
אתה יודע מה, אני יוצא מתוך הנחה שמה שאמרת הוא נחלתם של כל הלומדים לתואר שני במכון ויצמן.
יעל גרמן:
יש להם עדיין - - -
עמי שליט:
אנחנו כן מעניקים מועד ב' לכל מקרה שמישהו נכשל בקורס.
עמי שליט:
הוא לא צריך לחזור על הקורס, זה לא נכון מה שנאמר.
עמי שליט:
אצלנו גם לא גובים שכר לימוד אז ככה שאנחנו לא יכולים לעשות מזה רווח כספי.
עמי שליט:
אנחנו גם מעניקים אפשרות למועד ב' למי שמשרת במילואים, בהיריון או משתתף בכנס בין-לאומי בחו"ל או מכל סיבה אחרת שנבצר ממנו להגיע.
עמי שליט:
זאת שיטה פשוטה.
עמי שליט:
לכן אנחנו מבקשים לסייג שכל מי שמקבל מלגת קיום שבזכות זה הוא מקדיש את מלוא זמנו ומרצו ללימודי מחקר – החוק הזה לא יחול עליו; כי דברי הפרשנות שם לא נוגעים לו.
יעקב מרגי:
ד"ר עמי שליט, תקשיב.
יעקב מרגי:
זה מחזיר אותי לדיון על נקודות זכות.
יעקב מרגי:
אם המוסדות להשכלה הגבוהה היו כולם מאפשרים מועד ב' בתואר שני חברת הכנסת יעל גרמן לא הייתה מטריחה את עצמה ולא את הוועדה ולא את המחלקה המשפטית ולא מבזבזים ניירות וזמן ומשאב יקר.
יעקב מרגי:
לפעמים כשלא יוזמים - -
עמי שליט:
אין צורך ליזום.
יעקב מרגי:
אני חולק עליך.
יעקב מרגי:
אנחנו כאן חושבים שצריך לאפשר מועד שני לתואר שני.
יעקב מרגי:
מאחר שלא כל המוסדות להשכלה גבוהה רואים כמוך ולא כמו חברי הכנסת המחוקקים אז, כנראה, צריך לחוקק.
יעקב מרגי:
עכשיו, מה קורה?
יעקב מרגי:
אתה בא לחוקק ואומרים לך, לא אנחנו נחוקק, נושיא חוזר.
יעקב מרגי:
מוסדות להשכלה גבוהה – כל אחד וסיבותיו עימו – לא מאפשר זאת.
יעקב מרגי:
בבקשה, גברתי.
רעות אופיר:
אני מועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות.
רעות אופיר:
כשקיבלתי את החוק שלחתי אותו למוסדות.
רעות אופיר:
לא בכל המכללות הציבוריות יש תואר שני, אבל ענו לי בערך תשעה מוסדות מהמכללות ואמרו שאין בעיה וגם ככה היום הם מעניקים שני מועדים.
רעות אופיר:
זאת אומרת לא הייתה שום השגה אקדמית לגבי העניין הזה בהקשר שלנו.
רעות אופיר:
אני לא רוצה לסתור את מכון וייצמן כי קטונתי אבל מכון וייצמן זה בנפרד.
יעל גרמן:
כמובן, הגיעו אליי תלונות מכל האוניברסיטאות ללא יוצא מן הכלל על כך שכל אוניברסיטה עושה דין לעצמה.
יעל גרמן:
למשל, בבאר-שבע בכלל לא נותנים; במקומות אחרים יש פקולטות שנותנים ויש פקולטות שלא נותנים.
יעל גרמן:
הדבר לא מוסדר, ולכן צריך חוק כדי להסדיר זאת.
יעקב מרגי:
התאחדות הסטודנטים, בבקשה.
30696:
אני מברך את חברת הכנסת גרמן על קידום החוק החשוב.