GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לאון קוגל: לכל ילד נותנים את הכלים לממש מקסימום מהפוטנציאל שלו וקצת מעבר לכך, ובגלל זה זה מצליח.
לאון קוגל: תלמידים של בית ספרנו, אני זוכר, אנחנו עם מאיה בוועד הורים אספנו תרומות לספק לעשרות ילדים כל יום ארוחה חמה בחינם, כי הילדים היו ממשפחות עניות, אבל פה אנחנו לא בשביל לשבח את בית הספר.
יעקב מרגי: זה מה שרציתי להעיר לכם.
יעקב מרגי: רציתי והתאפקתי.
יעקב מרגי: אמרתי, אתן לכם.
יעקב מרגי: רבותיי, הביאו לי פה ספר.
יעקב מרגי: מה "שבח מופת", כולנו יודעים.
יעקב מרגי: כייף לבוא וצריך לעשות דיון כדי שמזה יראו, יעתיקו וילמדו.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע במשבר.
יעקב מרגי: דברו על המשבר.
לאון קוגל: אנחנו היום בישיבת חירום פה כולנו, כי ב-2016 העירייה הודיעה לרשת עמל שהיא פשוט צריכה את המבנה לצרכים שלה, כאילו בעל נכס מודיע לדייר, אני צריך את הנכס, קחו את חפציכם ותעופו מפה.
לאון קוגל: סליחה, זה היה בדיוק ככה.
לאון קוגל: תמצאו לכם פתרון אחר, ואז כמובן קמה הזעקה הציבורית והסערה הגיעה עד לממשלה ואז העירייה לכאורה קצת נסוגה ואז היא הסכימה להיכנס לדיון ואז נפתלי בנט הבטיח לתקצב בניין חדש עבור בית הספר "שבח מופת" וכמובן מתנה כזאת לא מסרבים לה והעירייה הסכימה שיבנו לה בית ספר.
לאון קוגל: זה בסדר גמור, והקציבה לו מקום באבו כביר.
לאון קוגל: מדוע דווקא באבו כביר?
לאון קוגל: אל תשאלו אותי, תשאלו את ראש העיר.
לאון קוגל: לדעתי זאת החלטה דבילית, אבל זה מה שהוחלט.
לאון קוגל: אני הייתי היום במגרש הבנייה הזה ליד אבו כביר.
לאון קוגל: הבוקר אני הייתי שם.
לאון קוגל: יש גדר, חופרים שם.
לאון קוגל: בספטמבר 2019 לא יוכלו להעביר את בית הספר לשם.
לאון קוגל: אני 30 שנה מכיר את ענף הבנייה בארץ.
לאון קוגל: אין שום דבר לסיים את הפרויקט הזה בספטמבר 2019.
לאון קוגל: זה לא יקרה.
יעקב מרגי: בספטמבר 2018 - - -
מקס סיון: אנחנו עדיין במבנה שלנו היום.
יוליה מלינובסקי: יש לנו שנה.
יעקב מרגי: אני עכשיו אשאל אותך בשאלה של פוליטיקאים.
יעקב מרגי: מה אכפת לך שלא יהיה מוכן?
יעקב מרגי: זה משרת את האינטרסים שלך.
לאון קוגל: התקשרו אלי מורים ואמרו שבינתיים כל עוד אפילו לא הקימו את הבניין, שודדים ובוזזים את בית הספר הקיים.
לאון קוגל: לוקחים כיתות, לקחו אותם ספורט.
לאון קוגל: מקצצים במגמות, בשעות אפקטיביות, זאת אומרת, העירייה לא ביטלה את התוכנית המקורית שלה, היא כבר מיישמת אותה.
לאון קוגל: אני אומר שזאת ההזדמנות האחרונה להציל את בית הספר, כי בעוד שלוש שנים כשיבנו את הבניין החדש, לא יהיה את מה להעביר לשם.
לאון קוגל: בית הספר לא ישרוד עד אז.
יעקב מרגי: פרופ' קטיה ליטווק.
קטיה ליטווק: (דבריה מתורגמים.
קטיה ליטווק: להלן התרגום החופשי).
קטיה ליטווק: פרופ' קטיה ליטווק מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקאגו.
קטיה ליטווק: הם לא היו מרוצים מהחינוך בשיקאגו ולכן הגיעו ל"שבח מופת".
קטיה ליטווק: הבן שלה לומד בכיתה ז'.
קטיה ליטווק: בית הספר "שבח מופת" יותר טוב מבית הספר הפרטי היקר בשיקאגו, שהילדים שלה למדו בו עד כה.
קטיה ליטווק: הם במקור רצו להישאר רק לשנה, אבל בגלל שבית הספר כל כך טוב, הם החליטו להישאר עוד ולעשות עלייה.
קטיה ליטווק: הבן שלי מדבר עברית תודות ל"שבח מופת".
קטיה ליטווק: אני לא, כי אני לא בבית הספר.
קטיה ליטווק: בעצם כל מה שהיא סיפרה על בית הספר היה הטוב, עכשיו נדבר על הרע.
קטיה ליטווק: ראש העיר רוצה להרוס את בית הספר.
קטיה ליטווק: כבר נלקחו חלקים מהבניין, נלקח המימון, הולכים מורים, הולכים תלמידים.
קטיה ליטווק: התירוצים של ראש העיר זה שבית הספר מצטמצם באופן טבעי, פחות ילדים, הבניין ריק, פחות מימון, אבל זה שטויות.
קטיה ליטווק: אין שום דבר פנימי לבית הספר, שום שוק שייצר את ההצטמצמות הטבעית שלו.
קטיה ליטווק: פחות הילדים מגיעים עכשיו בגלל שראש העיר פוגע בבית הספר.
קטיה ליטווק: הורים מגלים שהבניין בסכנה, הם לא שולחים את הילדים שלהם ל"שבח" והדבר היחיד שגורם להתדרדרות המצב בבית הספר היא המדיניות של ראש העיר.
קטיה ליטווק: זה מזעזע.
קטיה ליטווק: ראש העיר עושה את זה בגלל שהוא רוצה פשוט לבודד ולהבדיל את ילדי הפליטים משאר האוכלוסיות.
קטיה ליטווק: הוא רוצה לשים את כל ילדי הפליטים במקום אחד שלא יתערבבו עם בתי הספר של העשירים, של המצביעים שלו בצפון תל אביב.
קטיה ליטווק: הוא בכוונה רוצה לקדם את הבידוד הזה כדי לקדם את ההעדפות הבדלניות והגזעיות.
יעקב מרגי: פרופ' ליאוניד.
פרופ' ליאוניד פולטרוביץ': ליאוניד פולטרוביץ' מאוניברסיטת תל אביב, פרופ'.
פרופ' ליאוניד פולטרוביץ': אני רוצה לחזק את העמדה שלנו כדי להגיד שזה לא מפתיע שברגע קשה זה יותר מ-65 חברי סגל של אוניברסיטאות בארץ חתמו על עצומה לשר החינוך הקוראת לעצור באופן מיידי את הרס בית הספר, כולל הרס של מרכז האומנויות.
פרופ' ליאוניד פולטרוביץ': אנחנו רוצים שיחזירו את הכיתות שלקחו.
פרופ' ליאוניד פולטרוביץ': בין החתומים: חברי אקדמיה, ליאוניד, חתני פרס ישראל, הנשיא של האיגוד הישראלי למתמטיקה והדיקן של מדעים מדויקים באוניברסיטת תל אביב.
פרופ' ליאוניד פולטרוביץ': בשם אנשי האקדמיה אני מבקש מכם להתערב ולעצור את ההרס של המפעל החינוכי המפואר הזה, ואני אוסיף מעצמי, על ידי פוליטיקאי, אני מתכוון לראש העיר תל אביב שבעצם כל ניסיון שלו בהשכלה, שהוא היה מנהל של גימנסיה הרצליה, זה לשים צבע חדש על הגדר, שהוא עשה בצורה מצוינת.
פרופ' ליאוניד פולטרוביץ': תודה.
יעקב מרגי: מיכאל פצ'ניקוב, בוגר בית הספר, חתן פרס ביטחון ישראל, כך נאמר לי.
מיכאל פצ'טניקוב: נכון.
מיכאל פצ'טניקוב: חברי כנסת נכבדים, אני סיימתי את בית הספר כבר לפני 18 שנה, אבל כשנודע לי על סכנה של סגירה של בית הספר, הרגשתי שאני חייב לעזור, כי באמת אני חייב הרבה מאוד לבית הספר הזה.
מיכאל פצ'טניקוב: אין ספק שבעיקר בזכות בית הספר אני הצלחתי כבר במהלך הלימודים בכיתה י"א להקים את הסטארט הראשון שלי, שהחברה מאוחר יותר השיגה כ-150 איש ובסוף נמכרה לאינטל.
מיכאל פצ'טניקוב: במקביל, לאחר שהשתחררתי מצה"ל, הקמתי עוד סטארט אפ, שזה ויז'נמפ, שפיתח מערכות צילום אווירי למטוסי קרב, למל"טים.
מיכאל פצ'טניקוב: ב-2009 באמת זכינו גם בפרס ביטחון ישראל.
מיכאל פצ'טניקוב: החברה מעסיקה כ-100 איש והתמזגה עם חברת רפא"ל.
יעקב מרגי: אתם רוצים להגיד לי שכל זה רון חולדאי לא שומע, לא רואה?
מיכאל פצ'טניקוב: אני אספר קצת על בית הספר מנקודת המבט שלי כתלמיד.
יוליה מלינובסקי: אפשר לדעת איפה גרת כשהתחלת ללמוד שם?
מיכאל פצ'טניקוב: גרתי בפתח תקווה.
מיכאל פצ'טניקוב: אנחנו עלינו בשנת 92'.
מיכאל פצ'טניקוב: למדתי בבית ספר יסודי.
מיכאל פצ'טניקוב: באמת ראיתי שאנחנו לא לומדים שם כמעט שום דבר.
מיכאל פצ'טניקוב: כל הילדים מתרוצצים, מקללים, לא נותנים למורים לדבר.
מיכאל פצ'טניקוב: אז ההורים שלי שמעו על "שבח מופת" ברדיו.
מיכאל פצ'טניקוב: הגעתי שם לבית ספר קיץ וישר היה ברור שזה בית ספר אחר, שזה בית ספר של מורים עם ברק בעיניים שבאמת רוצים ללמד וילדים שבאמת רוצים - - -
יעקב מרגי: אתה מפתח סטארט אפים.
יעקב מרגי: יש לך ניסיון, הצלחת.
יעקב מרגי: עכשיו אנחנו כאן באיזה תסכול.
יעקב מרגי: כמעט דרך ללא מוצא.
יעקב מרגי: מצד אחד ראש העיר, יש לו את הבעיה של הפליטים, אריתראים, מהגרי עבודה, מסתננים, מה שתקראו לו כדי שלא תחלקו עלי, כל אחד והמשקפיים שלו.
יעקב מרגי: יש מצד שני בית ספר שנמצא שם אבל הוא נותן לו מענה לכאורה יותר טוב במקום אחר.
יעקב מרגי: מה היית מציע עכשיו?
יעקב מרגי: אני מנסה לחשוב תוך כדי שאתם מדברים, איך אני מצליח לזעזע את ראש העיר.
מיכאל פצ'טניקוב: אז תראה, לדעתי חשוב מאוד שבית הספר יישאר במקום הנוכחי שלו, כי מה שבפועל קורה, שלא יהיה מה להעביר, כי לדוגמא, אחד המורים שזה היה המורה האהוב עלי, מיכאל רוזנברג, שהוא מורה למתמטיקה, שהוא בעצם לימד יותר זוכים באולימפיאדות בינלאומיות במתמטיקה, כנראה מכל מורה אחר בארץ, הוא עוזב השנה, כי בעצם מה שקורה, שהתלמידים כבר לא מגיעים, כי כולם שומעים שסוגרים את בית הספר ושעוברים ואין מעבדות ולכן אף אחד לא מגיע לשם והמורים עוזבים, לכן אני חושב שעוד שנתיים, בספטמבר 2019 לא יהיה מה להעביר, ואם רוצים שיהיה מה להעביר, אז צריך עכשיו לשמור שהמורים המצוינים האלה לא יעזבו ושאנשים באמת יגיעו לבית הספר.
יעקב מרגי: מיכאל, הצלחת ואני מאחל לך להמשיך להצליח.
יעקב מרגי: דני אויריק, בבקשה.
דני אויריק: שלום לכולכם, אני עולה חדש מברית המועצות.
דני אויריק: עליתי בשנת 1990 וכל חיי אהבתי הייטק וכל נושא שקשור להייטק.
דני אויריק: אני גם התקבלתי לאיזשהו בית ספר בשנת 90', למחשבים, אבל בשנת 91' אני שמעתי על בית ספר "שבח", שהם הולכים להקים צוות של מורים למתמטיקה, פיזיקה ו-17 יחידות מחשבים והולכים לגייס 50 ילדים מכל מיני סוגים.
דני אויריק: אני תושב אשדוד.
דני אויריק: התקבלתי לבית הספר.
דני אויריק: שיטת הקליטה, הצוות וגם מה שעושה היום מקס, מנסה לעשות ולא נותנים לו, שיטה מאוד מיוחדת, אינטליגנטית.
דני אויריק: כשלמדתי ב"בן גוריון" בבת ים או באשדוד, יש לך רעש, כמו שאמר מיכאל, הפרעות.
דני אויריק: שם קיבלו אותך.
דני אויריק: אני בן אדם, אישית, מאוד בעייתי.
יעקב מרגי: זה נקרא אווירת לימודים.
דני אויריק: אני בעייתי.
דני אויריק: אני כל הזמן רוצה לרוץ, לפתוח.
דני אויריק: אני בגיל 16 פתחתי את החברה הראשונה כשלמדתי כבר ב"שבח".
דני אויריק: החברה הייתה לכל מיני פיתוחים.
דני אויריק: עבדתי עם בנק הפועלים, עוד ארגונים.
דני אויריק: הגעתי לצוות של 15 אנשים.
דני אויריק: היום בגלל "שבח", בגלל היכולות, בגלל כל מה שלמדתי ב"שבח מופת", יש לי היום חברה שמתעסקת עם 60 עובדים גם בנושא של הדרכות ולימוד הייטק, 40,000 בוגרים, ואני חושב שהמיקום של "שבח" עצמו, אסטרטגי.
דני אויריק: אני חושב שהבעיה של ראש העיר, שהם לא רק רוצים להחליף לשם, להביא מישהו.
דני אויריק: הם עושים איזשהו מהלך בשביל לקבל את השטח האסטרטגי, כי המסגר, "שבח", וכל יום נסעתי שעתיים מאשדוד לתל אביב.
דני אויריק: מסיבות לא פשוטות.
דני אויריק: לא אבא, אף אחד לא ידע על בית הספר.
דני אויריק: אני שמעתי מילדים, מחברים שלי שנסעו איתי, כי שם אפשר להצליח, שם נותנים לך, לאנשים כמוני, בעייתיים, שבסופו של דבר מצליחים, שיטה אחרת לחלוטין.
דני אויריק: מקס, אני עובד איתו ואני היום מסתובב בערך ב-200 בתי ספר בארץ, אז יש לי מה להשוות.
דני אויריק: הגישה של מקס, המיקום של בית הספר, יש להם את כל הכלים והקלפים שמשרד החינוך ישקיע במקום הזה, אבל מה עושה היום משרד החינוך?
דני אויריק: משרד החינוך, כל מה שטוב אוהב להרוס.
יעקב מרגי: דני, תודה.
לאוניד פולטרוביץ': שלום.
לאוניד פולטרוביץ': אני מכיר את בית הספר כמעט מהתחלתו.
לאוניד פולטרוביץ': עבדתי בבית הספר כמורה מתנדב שנתיים, למתמטיקה.
לאוניד פולטרוביץ': יזמתי שם תוכנית לבגרות בכיתה י', שכמה תלמידים עברו את זה.
לאוניד פולטרוביץ': הבן שלי סיים את בית הספר הזה בשנה שעברה ואני חולם שהבת שלי שעכשיו בבית הספר היסודי, תוכל ללכת לשם.
לאוניד פולטרוביץ': אני גר בלוד.
לאוניד פולטרוביץ': דרך אגב, אני חייב להגיד שהשכנים שלי שגרים דלת מדלת, לקחו את הבת שלהם שהייתה ב"שבח מופת" ומשנה זאת העבירו את זה למדעים-לוד, כי הם אומרים, אנחנו לא רוצים לקחת סיכונים.
לאוניד פולטרוביץ': מה שאני רוצה להגיד, קודם כול, הכי חשוב, אני רוצה לענות לשאלה של כבוד היושב ראש, מה מיוחד בבית הספר "שבח מופת", להוסיף למה שמקס אמר.
לאוניד פולטרוביץ': שני דברים.
לאוניד פולטרוביץ': במוסקבה היו כמה בתי ספר מיוחדים על-אזוריים, בתי ספר מתמטיים.
לאוניד פולטרוביץ': אפשר לספור אותם באצבעות של יד אחת.
לאוניד פולטרוביץ': אני יכול להגיד מספרים של בתי הספר האלה.
לאוניד פולטרוביץ': זה לא יגיד הרבה, אבל אם אנחנו נסתכל מי יושב פה, יעקב מוזגנוב היה מורה בבית ספר 2, פרופ' פולטרוביץ' בוגר של בית ספר מספר 2, פרופ' נוביקוב בוגר של בית ספר מספר 57.
לאוניד פולטרוביץ': אני סיימתי 91.
לאוניד פולטרוביץ': כמה?
לאוניד פולטרוביץ': חמישה או שישה, ואנשים שהיו מורים, היו בוגרים של בתי הספר האלה, זאת אוכלוסייה מאוד מיוחדת, הייתה ביסודות של בית ספר "שבח מופת".
לאוניד פולטרוביץ': זה דבר אחד, ואי אפשר להרוס את הפוטנציאל הזה.
לאוניד פולטרוביץ': אין בית ספר אחר בארץ שיש אנשים כאלה.
לאוניד פולטרוביץ': דבר שני, בית הספר הזה לוקח תלמידים לשש שנים.
לאוניד פולטרוביץ': ביחס בין בית ספר לאקדמיה זה מאוד חשוב.
לאוניד פולטרוביץ': תיכון שלוש שנים זה מאוד קצר.
לאוניד פולטרוביץ': סטודנטים באים אלינו לאוניברסיטה במקביל לכיתה י"א.
לאוניד פולטרוביץ': שנה אחרי שהם לומדים, מסיימים אוניברסיטה.
לאוניד פולטרוביץ': דבר אחרון שאני רוצה להגיד.
לאוניד פולטרוביץ': כאן ישב חבר כנסת, אני חושב, במקום איפה שעכשיו טלי פלוסקוב יושבת.
לאוניד פולטרוביץ': הוא אמר שבסדר להעביר בית הספר למקום אחר.
לאוניד פולטרוביץ': לדעתי, להעביר בית הספר לאבו כביר זה סיום לבית הספר.
יעקב מרגי: תודה, ליאוניד.
יעקב מרגי: פרופ' דמיטרי.
דמיטרי נוביקוב: אני נמצא עם "שבח מופת" מ-92'.
דמיטרי נוביקוב: שני הילדים שלי למדו שם.
דמיטרי נוביקוב: עכשיו הם בחיל האוויר, אני לא יודע מה הוא עושה, ובאינטל.
דמיטרי נוביקוב: כמו שליאוניד אמר, הסוד של בית הספר, בית הספר נבנה על מסורת סובייטית.
דמיטרי נוביקוב: יש את המורים שהם בעצם מתמטיקאים, שהם למדו מתמטיקה או פיזיקאים.
יעקב מרגי: אבל לא מספיק שהם יהיו מתמטיקאים ופיזיקאים, הם גם צריכים להיות מורים, לדעת ללמד את המקצוע.
דמיטרי נוביקוב: כן.
יעקב מרגי: לא בהכרח זה הולך ביחד.
דמיטרי נוביקוב: כן, כן.
דמיטרי נוביקוב: אתה צריך גם את זה וגם את זה.
דמיטרי נוביקוב: לרוב המורים יש או זה או זה.
דמיטרי נוביקוב: המסורת נבנתה.
דמיטרי נוביקוב: הם לימדו תלמידים, תלמידים חזרו לבית הספר כשהם היו בוגרים.
דמיטרי נוביקוב: הם הלכו לאוניברסיטאות ובמקביל הם היו מלמדים בבית הספר.
דמיטרי נוביקוב: זה שילוב של בית ספר, אוניברסיטה והשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: יש לכם שיתופי פעולה עם האוניברסיטאות?
יעקב מרגי: איזה אוניברסיטאות?
דמיטרי נוביקוב: התלמידים הולכים למעמד מיוחד לבר אילן, לאוניברסיטת תל אביב.
דמיטרי נוביקוב: הסטודנטים שלנו במכון ויצמן הולכים לשם.
דמיטרי נוביקוב: לדעתי העברת בית הספר מהמקום שהוא נמצא עכשיו לאבו כביר יהרוס את זה לגמרי.
דמיטרי נוביקוב: לא יהיה מה להעביר.
יעקב מרגי: לטובת חבר הכנסת אלעזר שטרן, בית הספר "שבח מופת", רוב האוכלוסייה היא לא מקומית.
יעקב מרגי: 30% מדרום תל אביב.
יעקב מרגי: לכן זה שזה נמצא ליד עורק תחבורה ראשי - - -
אלעזר שטרן: רציתי להיות בטוח.
יעקב מרגי: יעקב מוזגנוב, בבקשה אדוני.
יעקב מוזגנוב: תודה רבה לכולם.
יעקב מוזגנוב: אני עובד בחינוך בערך 70 שנים.
יעקב מוזגנוב: אני הייתי רוצה לדבר ברוסית.
יעקב מרגי: אבל יש לך שתי דקות, דבר ברוסית.
יעקב מוזגנוב: (דבריו מתורגמים מרוסית).
יעקב מוזגנוב: כל מה שנעשה בבית ספר "שבח מופת" היה נעשה אודות למערכת חינוך של ישראל.
יעקב מוזגנוב: אנחנו עשינו עוד הרבה, אבל יכולים לעשות עוד הרבה יותר, רק צריכים תמיכה מכל המערכות של מדינת ישראל, ונקווה שנצליח.
יוליה מלינובסקי: אנחנו נעשה הכול, רק אל תפריעו.
יעקב מוזגנוב: מבקש שהיום יתקבלו החלטות ושבהשגחה של כנסת, ההחלטות האלה יתבצעו.
יעקב מרגי: אלוירה, בבקשה, תציגי את עצמך.
אלוירה קוליחמן: צהריים טובים, אני יושבת ראש ועד ההורים של "שבח מופת", כבר שנתיים.
אלוירה קוליחמן: בעצם אנחנו יזמנו את ההפגנה בשנה שעברה, כי כמו שאומרים, מים הגיעו עד נפש.
אלוירה קוליחמן: מה שקורה, עד עכשיו דיברנו ושיבחנו את "שבח מופת" והכול טוב ויפה.
אלוירה קוליחמן: אני רוצה לשים על השולחן את הבעיה הקיימת, הממשית.
אלוירה קוליחמן: נכון, עד היום אדוני ראש העיר של עיריית תל אביב, כבודו בעצמו, לא נפגש איתנו עד היום, זאת אומרת, אנחנו בכלל לא בלבל שלו.
יעקב מרגי: אולי תחברו לו שיר, אדוני ראש העיר.
אלוירה קוליחמן: בדיוק.
אלוירה קוליחמן: כנראה.
אלוירה קוליחמן: אני כבר לא יודעת איך לזמר כדי שהוא יפגוש, אבל כנראה לא בכבודו לא לפגוש את ועד ההורים ולא להגיע לבית הספר.
אלוירה קוליחמן: מה שאני רוצה להגיד, שקיימנו מספר דיונים.
אלוירה קוליחמן: היינו גם בפגישה במשרד החינוך ונפגשנו עם שר החינוך, ושר החינוך אמר חד משמעית, אני מוכן לתמוך ולהשאיר את בית הספר ולהילחם אתכם עד הסוף.
אלוירה קוליחמן: קיימות שתי בעיות.
אלוירה קוליחמן: בעיה אחת שאני מרגישה כלוחמת עם רשת עמל בעצם שהיא מנהלת את בית הספר ואמורה לדאוג לתלמידי בית הספר, ולא, סליחה, לכיס שלה, כי הרבה יותר נוח לה להמשיך לעבוד בתל אביב, כי התקציבים שהיא מקבלת מתל אביב הם הרבה יותר טובים.
אלוירה קוליחמן: היו כמה הצעות להעביר לערים אחרות כולל העיר לוד, ואני מלוד, והילדים שלי, שניהם סיימו את "שבח מופת".
אלוירה קוליחמן: הבן הגדול שלי עכשיו לומד בכיתה י"ד ויש לי המון שבחים ל"שבח מופת", להגיד שבית הספר מדהים ואסור לסגור את בית הספר.
אלוירה קוליחמן: מה שקורה נכון להיום זה פשוט ייבוש של בית הספר, ייבוש טבעי.
אלוירה קוליחמן: הרי בא רון חולדאי ואמר, אני נותן לכם מבנה, ושר החינוך תומך בזה ואתם תעברו.
אלוירה קוליחמן: לא יעברו כי לא יהיה מי יעבור.
אלוירה קוליחמן: מה שקורה נכון להיום, אם אתם נכנסים לבית הספר, הוא נראה כמו, סליחה, מקס, כמו בית סוהר, גדרות, גדרות, חתכים שנחתכים.
אלוירה קוליחמן: הילדים עוברים לקצה אחד, המורים עוזבים, מצמצמים שעות, יש חוגים שנסגרו, אם זה שח-מט, יזמות, כל החלק.
אלוירה קוליחמן: בניין לתפארת שהשקיעו בו מיליוני שקלים אני חושבת והוא ייחודי בכל הארץ.
אלוירה קוליחמן: התרומה הזאת הולכת ונמחקת כי בעצם צריך לפנות כיתות.
אלוירה קוליחמן: בספטמבר הקרוב נכנסים לשם עוד 14 כיתות א'.
אלוירה קוליחמן: השעות לא מסונכרנות.
אלוירה קוליחמן: הדבר מפריע מאוד לשגרה של בית הספר.
אלוירה קוליחמן: התלמידים מתקשרים אלי, אומרים, אלוירה, אנחנו לא יכולים ללמוד כי בעצם ההפסקות לא מסונכרנות.
אלוירה קוליחמן: אני יודעת שטיפלו בזה וניסו לצמצם עד כמה שאפשר, זאת אומרת, יש גן ילדים בתוך בית הספר, שבעצם כל מה שעושים שם זה הפסקות ומשחקים וכו', והשגרה של בית הספר עורערה.
אלוירה קוליחמן: משפט אחרון.
אלוירה קוליחמן: גם אם יחשבו להעביר את בית הספר ויהיה אולי מי שיעבור, זה לא יהיה צביון של "שבח מופת", כי "שבח מופת", היום התלמידים מגיעים מבחירה, לכן הם נוסעים מאשדוד ומלוד ומשדרות ומבאר שבע, כי הם מוכנים ורוצים ללמוד שם.
אלוירה קוליחמן: ברגע שיעבירו את זה לרחוב יעקובוב, הוא יהפוך לבית ספר אזורי רגיל למרות שיתנו לו הגדרה אולי, על-אזורי, אבל יפנו לשם תלמידים מהאזור וזה מה שאמרו בעצם עיריית תל אביב, במשפט האחרון, אתכם או בלעדיכם.
אלוירה קוליחמן: אני הייתי בישיבה הזאת.
אלוירה קוליחמן: אמרו לי, אתכם או בלעדיכם אנחנו נהיה שם, כי יש לנו צורך ממשי לבנות תיכון באזור יעקובוב.
אלוירה קוליחמן: תרצו, תצטרפו.
אלוירה קוליחמן: לא תרצו, אל תצטרפו, וזו המציאות.
אלוירה קוליחמן: תודה.
יעקב מרגי: אלוירה, אני מאוד מודה לך.
יעקב מרגי: אני מבין את ההורים, למה בחרו בך.
יעקב מרגי: סוף-סוף מישהו שם, בלי לזלזל בכל האקדמאים.
יעקב מרגי: קשה לצאת מהתבנית האקדמית.
יעקב מרגי: שמה את הדברים.
יעקב מרגי: האילוצים, חידדה אותם והביאה גם את הסכנות.
יעקב מרגי: נכון, נקבל בניין יפה.
יעקב מרגי: ביניים עד ש - - - .
אלעזר שטרן: האמת היא שחשבתי שאני אלמד פה משהו חדש.
אלעזר שטרן: לא למדתי.
אלעזר שטרן: אני מכיר את "שבח מופת" 20 שנה, יותר אני חושב.
אלעזר שטרן: ביקרתי שם כמה פעמים.
אלעזר שטרן: אני באמת חושב שהוא דוגמא לאחת מהמתנות שקיבלנו מהעלייה מחבר העמים כשנפתחו השערים.
אלעזר שטרן: להבדיל מהרבה מקומות אחרים, מצליחים לשמר את זה.
אלעזר שטרן: באמת כשאני שאלתי על המיקום, אני חשבתי שזאת תהיה התשובה, כיוון שגם אני יודע שכמו לפני 20 שנה, גם היום מגיעים ל"שבח מופת" מהמקומות שאלוירה הזכירה עכשיו, ואני מכיר, ויש דיון, מה עושה ללוד, לשדרות, לאשדוד, שמוציאים את הכוכבים ומביאים אותם למעבדה שקוראים לה "שבח מופת".
אלעזר שטרן: "שבח מופת" זה באמת בעיניי לפחות מעבדה של מצוינות.
אלעזר שטרן: אני חושב שמדינת ישראל צריכה שתהיה לה גם מעבדה, בדברים האלה.
אלעזר שטרן: כל מערכת חינוך, אני חושב, שצריכה את זה בגלל שדווקא מזה שהם באים מהערים שמסביב, זה גם אומר שהם חוזרים לשם ואולי יש סיכוי שבעתיד הם גם יישארו באותם מקומות ויפתחו את אותם מקומות, ולכן אני באתי לכאן, בלי קשר לוועדה אחרת, טלי, של המצוינות, אני חושב ש"שבח מופת" הוא באמת ביטוי למצוינות הזאת ולסביבה הזאת שמאפשרת מצוינות.
אלעזר שטרן: לא נעים לי להגיד, יושבים פה הרבה מורים מ"שבח מופת".
אלעזר שטרן: אני חושב שאחת מההצלחות של "שבח מופת" זה לא רק בגלל המורים, אלא זה גם בגלל ריכוז התלמידים.
אלעזר שטרן: אני חושב שהתלמידים גם מעשירים אחד את השני וגם את המורים שלהם.
יעקב מרגי: מי שנוסע כמה שעות לבית ספר, הוא מעיד, הוא מצהיר הצהרה שהוא הולך ללמוד.
יעקב מרגי: הוא הולך להצליח.
אלעזר שטרן: אני דרך אגב לא שם את הכול על עיריית תל אביב.
אלעזר שטרן: אני חושב שאתם מבינים שמעצם ההגעה של התלמידים מאותם מקומות ומה שבית הספר הזה נותן, לא נכון להשאיר את זה כבעיה של עיריית תל אביב, אלא זה אתגר ארצי שככה צריך גם להתמודד איתו.
יעקב מרגי: שפי, בקצרה.
שפי פז: תראו, אני רוצה באמת לדבר טיפה מנקודת המבט של תושבי האזור.
שפי פז: אני ישבתי פה ושמעתי בהתפעלות גדולה וכמעט בכיתי על זה שהבן שלי לא רצה ללכת ל"שבח מופת", הצעתי לו בזמנו.
שפי פז: אין ספק בעניין שזה בית ספר מעולה, מצוין, וזו בדיוק הסיבה שהוא חייב להישאר איפה שהוא נמצא, משום שבאזור הזה שאנחנו קוראים לו "עוטף תחנה מרכזית", אין עוגנים של מצוינות, אין עוגנים של תרבות, אין עוגנים של נוער מהסוג הזה שמגיע, ואני רואה אותם.
שפי פז: הם במקרה גם יושבים מול תחנת המשטרה.
שפי פז: אנחנו רואים את הילדים האלה.
שפי פז: מה שקורה זה ככה, ראש העיר תל אביב, ואני כן מאשימה את ראש העיר תל אביב.
שפי פז: במקום לקחת את "שבח מופת" ואולי להרחיב אותו קצת ואולי לפתוח אותו קצת יותר לילדים של השכונות מסביב, שרובם בכלל לא יודעים על קיומו ואפילו האופציה של ללכת אליו לא קיימת מבחינתם.
שפי פז: במקום לעשות את זה, הוא הולך ועוקר מתוך "עוטף תחנה מרכזית" את המקום המדהים הזה, מעביר אותו לאיזה חור שאף אחד מהילדים לא יגיע אליו, במקביל הופך אותו שוב, ואני מצטערת כי אני יודעת שחלק מהאנשים לא יאהבו את מה שאני אומרת, הופך אותו לסוג של מפגע.
שפי פז: אין ספק לכולנו שילדי הזרים צריכים חינוך.
שפי פז: אף אחד מאיתנו מעולם לא אמר שלא, אבל לראש העיר תל אביב, מר חולדאי, יש מדיניות מאוד ברורה: ילדי הזרים יישארו אך ורק בדרום תל אביב, ילמדו שם, יחיו שם וכדומה.
שפי פז: כל הילדים האחרים יכולים להתפזר.
שפי פז: אגב, גם הילדים שלנו כשמגיע התיכון, הם נוסעים החוצה.
שפי פז: אין להם בית ספר.
שפי פז: כל המדיניות הזאת, ואתם - מהבחינה שבאמת היה לו שם מבנה והוא אמר, איזה יופי, יש לי מבנה בתוך דרום תל אביב, אז אני אפתור לי את הבעיה עם ילדי הזרים בדרום תל אביב, ותסתדרו, כי אתם לא מעניינים אותו.
שפי פז: אתם באמת לא מעניינים אותו.
שפי פז: הדבר היחיד שמעניין אותו זה שהם לא יצאו מתחומי דרום תל אביב.
שפי פז: אני קוראת דווקא מנקודת המבט שלנו הפעם, אנחנו רוצים אתכם שם.
יעקב מרגי: גם הקול הזה צריך להישמע.
שפי פז: ואנחנו רוצים אתכם גם שתיכנסו לתוך הקהילה, אם תצליחו.
יעקב מרגי: אחרון הדוברים, בוריס שינדלר.
בוריס שינדלר: תודה רבה אדוני היושב ראש.
בוריס שינדלר: אני פעיל חברתי, מתגורר בדרום תל אביב ואני גם מורה בהכשרתי.
יעקב מרגי: הגשת מועמדות ל"שבח מופת"?
בוריס שינדלר: לצערי אני לא ברמה שלהם.
בוריס שינדלר: אני מורה לתנ"ך וספרות.
יעקב מרגי: לא עניין רמה.
יעקב מרגי: אתה לא בתחומי ההתעניינות שלהם.
בוריס שינדלר: נכון.
בוריס שינדלר: 30% מאותם הילדים שלומדים ב"שבח מופת" הם ילדי תל אביב.
בוריס שינדלר: חשוב להבין שבשנים האחרונות תל אביב היא העיר שקולטת הכי הרבה עלייה בארץ.
בוריס שינדלר: יש כ-7,000 עולים חדשים שהגיעו בשלוש שנים האחרונות לתל אביב.
בוריס שינדלר: אותם עולים חדשים שומעים על ההיסטוריה של בית הספר, הם רוצים להיכנס לבית הספר ללמוד בתוך אותם ה-30% שלומדים מתל אביב, ולצערי הרב הם פונים אלי.
בוריס שינדלר: הגישה שלהם נחסמת בגלל המעבר, בגלל שמצמצמים את בית הספר, ואני מאוד מצטער על זה שלוועדה פה אין נוכחות של נציגי עיריית תל אביב.
יעקב מרגי: אנחנו לא מופתעים ואנחנו רגילים.
יעקב מרגי: מי שרוצה ללמוד מה זו אוטונומיה בתוך מדינה, ילמד את זה בתל אביב.
בוריס שינדלר: אני רוצה לחדד עוד בעיה כפי שאתה ביקשת.
בוריס שינדלר: אני רוצה לחדד את הבעיה שבתוך אותם 30% של תושבי תל אביב שלומדים בבית הספר, לעולים החדשים בית הספר הזה הוא הפתרון הכי טוב.
בוריס שינדלר: אני נתקל כל הזמן בפניות של הורים שלומדים במערכת הרגילה ולא ב"שבח מופת".
בוריס שינדלר: הילדים לא מסתדרים.
בוריס שינדלר: שמענו פה את הסיפורים, איך יודעים לקחת את הילדים של העולים החדשים ולשלב אותם בחברה הישראלית ולגרום לזה שהם ילמדו כמו שצריך, ועכשיו גם זה לא קורה כי אי אפשר להתקבל לבית הספר.
בוריס שינדלר: הגיעו לתל אביב בשנה האחרונה 3,000 עולים חדשים מכל מיני ארצות, בעיקר דוברי רוסית.
בוריס שינדלר: הם לא יכולים להיכנס לבית הספר בשלב המעבר וזה מאוד מקומם.
יעקב מרגי: משרד החינוך, יש לכם להוסיף?
יעקב מרגי: אני משום כבודך נותן לך קצת להתייחס, כי זה לא במגרש שלך.
אבי קצובר: זה במגרש של עיריית תל אביב, כבודו.
אבי קצובר: אני רק רוצה להגיד דבר אחד, שאנחנו מביעים הערכה גדולה מאוד לכל היושבים כאן.
יעקב מרגי: אתה מהמחוז?
אבי קצובר: אני דובר מחוז תל אביב.
אבי קצובר: אנחנו מביעים הערכה גדולה מאוד לכל היושבים כאן, לבוגרי בית הספר, מורי בית הספר לשעבר ובהווה.
אבי קצובר: אין ספק שבית הספר עשה בעבר עבודת קודש, ואני יכול להבטיח לכולכם שבית הספר ימשיך לעשות עבודת קודש.
אבי קצובר: אני רק יכול לדבר על עובדות, אני לא בשם עיריית תל אביב.
אבי קצובר: אני יודע רק שבית הספר אמור להיפתח בשנת הלימודים תש"פ.
אבי קצובר: בית הספר הולך להיות, אדוני היושב ראש, אחד מבתי הספר הטובים.
יעקב מרגי: אבל אי אפשר להתעלם מזה שכבר היום נעשים צעדים - - -
אבי קצובר: בית הספר הולך להיות המתקדם ביותר שיש, בית ספר דיגיטלי, בית ספר מאוד טוב, בית ספר שישרת את האוכלוסייה של העולים, בית ספר שייתן מענה.
אבי קצובר: איך נפתור את הבעיה הזאת של מי יגיע לבית הספר ואיך יגיע, על זה יושבים בדיוק בימים אלה.
יעקב מרגי: הוועדה קודם כול מודה לחבר הכנסת עודד פורר וליוזמי הדיון, חברי הכנסת שהשתתפו בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למנהל בית הספר שהטריח את עצמו והגיע לכאן.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת להכיר ולהכריז על בית הספר "שבח מופת" כבית ספר ייחודי שמנכה תשלום אגרות חוץ ללא מכסות, ללא זכות סירוב של רשויות מקומיות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך וראש העיר לזמן את הנהלת בית הספר "שבח מופת", לתאם ולסכם איתם איך הם מתנהלים היום בצורה שלא פוגעת בעתיד בית הספר, הן בהווה והן בעתיד.
יעקב מרגי: הוועדה מצרה על כך שהפתרון שניתן כחלופה ל"שבח מופת" הקיים, רחוק מציר תחבורה ראשי או מרכזי, עובדה שתפריע ותקשה על התלמידים שמגיעים גם ככה מרחוק.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לראש העיר להשאיר ולחזק את בית הספר "שבח מופת" במקומו הנוכחי כעוגן חיובי שהשכונה זקוקה לו.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך, למנהלי רשתות חינוך, למנהלי אגפי חינוך ללמוד את המודל הזה שנקרא "שבח מופת", להעתיק אותו, לטפח אותו ברחבי הארץ.
יעקב מרגי: אנחנו זקוקים לזה.
יעקב מרגי: הפערים בחינוך במדינת ישראל הם גדולים מאוד ואני חושב שיש פה איזה מודל.
יעקב מרגי: צריך ללמוד אותו ולהעתיק אותו, אפילו ליצור איזה פיילוטים כאלה של שלושה-ארבעה ברחבי הארץ.
יעקב מרגי: זה נותן תקווה לתלמידים.
יעקב מרגי: אני טוען שכל תלמיד, יש לו את הפוטנציאל שלו, ואהבתי שאמרתם שההתייחסות שם זה שמזהים את הפוטנציאל של כל ילד, את היכולות שלו ואיתו עובדים.
יעקב מרגי: זה א'-ב' בחינוך.
יעקב מרגי: אצלנו במדינת ישראל נותנים מאותו דבר בפס רחב לכולם, וזה חבל.
יעקב מרגי: יש בזה הרבה פחת והרבה פספוס, ואני חושב שצריך לקחת את המודל הזה, ללמוד אותו.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב אחר הפתרון.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט הרביעית במניינה היום.
יעקב מרגי: 18 ביוני2018 ה' בתמוז התשע"ח והנושא הוא הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), התשע"ח-2018, המשך הכנה לקריאה שנייה ושלישית.
יעקב מרגי: סיימנו את הקראת החוק.
יעקב מרגי: נתנו כשבוע עבודה ללשכה המשפטית להתכנס לנוסח כלשהו.
יעקב מרגי: תוך כדי ריכזתי לעצמי מספר שאלות שהיו פתוחות, כ-30 במספר.
יעקב מרגי: קיבלתי גם חלק מכם.