GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הדר ירדני: יש ילד שצריך באמת את מלוא מיצוי הסל, יש ילד שאולי לא צריך את מלוא מיצוי הסל.
נורית קורן: הסל הזה ניתן כבר מגיל מאוד קטן על ידי משרד הבריאות.
הדר ירדני: נכון, מהלידה.
נורית קורן: ואחר כך בעצם כשהוא נכנס למסגרות חינוך, אז זה צריך להיות שם.
הדר ירדני: נכון מאוד.
נורית קורן: אוקי.
נורית קורן: דגנית, תראי, יש דברים שצריך פשוט לכתוב מכתב לשר הבריאות ולראות אם אפשר להרחיב, אבל די קשה כי החוק קובע בדיוק את הכול.
נורית קורן: מהכללית, מה שמך?
דורית שמואלי: שמי ד"ר דורית שמואלי, אני נוירולוגית ילדים.
דורית שמואלי: אני מנהלת את מערך התפתחות הילד של הכללית פה בירושלים ואני נציגת הקופה כרגע בדיון.
דורית שמואלי: סך הכול אני מסכימה עם כל מה שד"ר ירדני אמרה.
דורית שמואלי: לילדים האלה יש סל, הם מקבלים אותו לפי תפקוד.
דורית שמואלי: ילד שצריך, מקבל.
דורית שמואלי: ילד שיש לו תפקוד גבוה יחסית, אז הוא גם צריך פחות.
דורית שמואלי: זה חלק מהעניין, ואנחנו עובדים לפי הסל.
דגנית אטיאס דקל: וילד שיש לו תפקוד גבוה, הוא צריך את הטיפולים האלה כדי להישאר בתפקוד הגבוה ולהתקדם.
נורית קורן: דגנית, לצערי במדינה שלנו לא תמיד נותנים את כל הטיפולים, ולפעמים חשוב שיהיה רק לפחות את הבסיס.
דורית שמואלי: וגם לגבי טיפולים שלא מוגדרים בתוך הסל, אז אין לדבר הזה סוף, זאת אומרת כל הורה בא עם המטפל שלו ועם השיטה שהוא דבק בה והוא רוצה שהשיטה הזאת תוגדר כשיטה, אבל יש משרד בריאות, הוא קובע איזה טיפולים הם מקובלים, איזה טיפולים הם מקצועיים, איזה טיפולים נכנסים בתוך הסל.
דורית שמואלי: אנחנו עובדים לפי המערכת הזאת, אז מהבחינה הזאת זה לא שאם מישהו יבוא ויגיד, זה טיפול שאני מאמין בו, אז הוא יקבל את האישורים.
דורית שמואלי: זה לא בידיים של הקופות, זה חוק, ועד שלא ישונה החוק, אנחנו מחויבים לחוק.
נורית קורן: דגנית, יש בעיה של כל מיני טיפולים שונים שמשרד הבריאות לא מקבל אותם על פי חוק.
נורית קורן: יכול להיות שאת יכולה להציע.
נורית קורן: תעבירי למשרד הבריאות מכתב מסודר.
נורית קורן: יכול להיות שהוא יקבל את זה, אבל לפעמים זה מאוד קשה כי הגבולות הם מאוד תחומיים, ונכון, ההורים מוציאים הרבה כסף ללא ספק, כי כל אחד רוצה להגיע לכמה שיותר.
נורית קורן: אני אתן עוד לשני הורים לדבר, אבל ממש שתי דקות.
דגנית אטיאס דקל: יש לנו את אנשי המקצוע שלנו שגם היינו רוצים שידברו.
רוני ויינברגר: אני פשוט מעדיפה שקודם יהיה זמן להורים.
נורית קורן: בסדר, אני אתן שתי דקות לכל אחד.
רוני ויינברגר: שלום, אני רוני ויינברגר, עובדת במחלקה לגנטיקה התנהגותית בבית חולים תל השומר, שמרכזת טיפול בילדים ומבוגרים עם תסמונת ויליאמס.
רוני ויינברגר: מה שרק רציתי להעיר לגבי משרד החינוך, אני חושבת שהקושי הוא שבאמת אין איזושהי הדרכה מאוד ברורה.
נורית קורן: למי?
רוני ויינברגר: להורים.
רוני ויינברגר: אם תהיה איזושהי הגדרה של נגיד מדריך או מדריכה ארציים שמומחים לתחום תסמונת ויליאמס, כי תסמונת ויליאמס זה לא יכול לשבת באותו סל כמו תסמונת דאון, כמו תסמונת טרנר.
רוני ויינברגר: הפרופיל הוא באמת שונה לחלוטין לפעמים ב-180 מעלות, ואם באמת מחפשים את ההדרכה, אי אפשר לקבל אותה כשההדרכה היא מאוד כללית.
רוני ויינברגר: אי אפשר יהיה לקדם ילד שהחוזקות שלו הן אחרות מילד שהוא לגמרי עם פרופיל אחר, ומה שאני הייתי מציעה, שבאמת יהיה מישהו שאחראי ויכול לתת הדרכה.
רוני ויינברגר: בסך הכול מדובר סדר גודל של 200 ילדים בארץ, אפילו אולי פחות.
נורית קורן: את מדברת על 200 ילדים בגיל בית ספר?
רוני ויינברגר: אני מדברת על איזושהי הערכה.
רוני ויינברגר: זה 1:20000.
רוני ויינברגר: אני לא יודעת מה הטווח של ילדים.
רוני ויינברגר: אני לא חושבת שמישהו יודע.
נורית קורן: אבל אני מאמינה שהם מקבלים לפחות בגיל הרך הדרכה, ההורים, כמו שצריך, אז היא יותר בעייתית בבית ספר?
רוני ויינברגר: אבל השאלה מי מכיר פרופר את התסמונת.
רוני ויינברגר: הדרכה של חינוך מיוחד זה טוב וזה חשוב, אבל צריך גם להכיר ספציפית את המקרה.
נורית קורן: אוקי, בסדר.
נורית קורן: כן, בבקשה.
נורית קורן: יש כאן עוד מישהו שרוצה לדבר?
ל': קוראים לי ל'.
ל': אני רוצה לספר בעצם על הדרך שאני עברתי, על הדרך שבה הגעתי עד היום.
נורית קורן: בת כמה את?
ל': 15.
ל': טוב, אז הדרך התחילה בבית ספר, בכיתה קטנה בבית ספר אשכולות בבנימינה, שזה היה כיתה גם בנים וגם בנות, אבל הלימודים שם לא התאימו בכלל.
שירלי נתן: כיתה קטנה בבית ספר רגיל.
שירלי נתן: ככה התחלנו.
ל': כן, ואז עברנו לבית ספר חינוכי דתי רגיל, אנתרופוסופי.
שירלי נתן: עברנו לחינוך רגיל כי הכיתה הקטנה לא תאמה.
נורית קורן: את היכולות שלה.
שירלי נתן: כן, זה לא התאים לה.
שירלי נתן: זה היה רק תסכול והחלטנו לעבור לבית ספר רגיל.
נורית קורן: והיום את גם בבית ספר רגיל?
ל': לא, אני בחינוך מיוחד.
נורית קורן: אוקי, ואת נהנית עכשיו?
ל': כן, רגוע.
ל': הכול בסדר.
דגנית אטיאס דקל: מה הדבר שאת הכי אוהבת בבית הספר?
ל': יש מלא, למשל רכבתי על סוסים כשהייתי קטנה.
נורית קורן: את אוהבת רכיבה על סוסים?
ל': בעצם הרכיבה הזאת גם משלבת גם טיפול בסוסים, ללמד איך בעצם להרכיב להם את האוכף, איך לסרק אותם, להבריש אותם, לצאת איתם לטיול.
נורית קורן: עבודה נפלאה עם הסוסים.
ל': אני לומדת ויטראז'.
ל': המורה שלנו בעצם מלמד אותנו כל מיני דברים.
ל': גם מפרקים דברים, גם מציירים על מראות, כל מיני.
נורית קורן: את מוכשרת מאוד.
נורית קורן: סליחה שאני מפסיקה אותך.
נורית קורן: את נהדרת.
נורית קורן: מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?
ל': פה.
נורית קורן: בכנסת?
ל': ברור.
נורית קורן: יפה מאוד, כל הכבוד.
נורית קורן: למה לא? השמיים הם הגבול.
נורית קורן: תמשיכי.
שירלי נתן: אני רק רוצה להוסיף שהצורך שהיה לנו חסר במשך השנים האלה, היום היא מסיימת כיתה ט', זה בעצם הדרכה התנהגותית-חברתית, דבר שלא היה בבית ספר.
ל': גם לשמור על קשר עם חברים.
שירלי נתן: היו לנו טיפולים של מתי"א, ריפוי בעיסוק.
שירלי נתן: דברים כאלה, זה כן יש, אבל הדרכה חברתית לילדים האלה, שזה יכול להגיע בגיל הזה שלה לסיכון חברתי, צריך להיות על זה קצת יותר דגש.
נורית קורן: בסדר גמור.
גליה בינדר: קוראים לי גליה.
גליה בינדר: זה בעלי, אלי.
גליה בינדר: אנחנו הורים לשתי בנות, כשהבת הקטנה שלנו היא בת ארבע וחצי ויש לה תסמונת ויליאמס.
גליה בינדר: לבת שלנו יש פיגור בינוני עד קשה.
גליה בינדר: היא בת ארבע וחצי והיא מתנהגת כמו ילדה בת שנה וחצי, נמצאת בחינוך מיוחד.
גליה בינדר: אנחנו כרגע לא רואים איך היא יכולה להשתלב בחינוך הרגיל.
גליה בינדר: אולי בהמשך.
גליה בינדר: השאלה אם יש איזה שהן תוכניות בכל זאת להנגיש את הסביבה של החינוך הרגיל גם לילדים שהם נמצאים בחינוך המיוחד ולאו דווקא שילוב עם סייעת, כי זה כנראה לא משהו שהוא יהיה רלוונטי עבורנו, ועוד משהו חשוב, זה אולי בכל זאת להנגיש את החינוך המיוחד לילדים הרגילים, ילדים שלומדים בחינוך רגיל, שיחשפו יותר.
נורית קורן: נכון, צודקת, הכול מונח בוועדה הזאת וזה מה שאנחנו עושים ולכן אנחנו נותנים ביטוי לכל הדברים.
לירז נזרי: הילדה שלי, קוראים לה נ', היא ארבע וחצי.
לירז נזרי: היא כרגע נמצאת בגן תקשורת והיא קודם כול מאובחנת על הויליאמס.
לירז נזרי: שני דברים שאני רוצה לציין פה, זה שאני חושבת, היא נמצאת כרגע במערכת החינוך המיוחדת.
לירז נזרי: אין מספיק היכרות לתסמונת, אין מספיק ידע למטפלים וזה עלה באיזשהו פורום שדגנית עשתה.
לירז נזרי: מטפלים בעצם שואלים איך עובדים איתם?
לירז נזרי: מה הכלים?
נורית קורן: יש לי גם פתרון לזה.
לירז נזרי: עוד משהו שכן הייתי רוצה להעלות, זה באמת הצורך בלהרחיב את הטיפולים, מאיפה שאני באה, לנ', ואת העניין של השילוב.
לירז נזרי: כל הנושא שהם ילדים מאוד חברתיים וזה הצורך הראשון והעילאי, ומה שנקרא הדרייב שלהם בעצם ללימוד.
ורדית רביבו: אני ורדית, אימא של א'.
יהודית גידלי: ביקשנו בלי שמות, 200 פעם.
ורדית רביבו: אוקי, בסדר.
ורדית רביבו: אני רק רוצה לומר משהו אחד.
ורדית רביבו: הדבר היחידי שאנחנו מבקשים אותו, זה שרק יתנו לנו בבקשה להיות הורים ולא מטפלים.
נורית קורן: אני מתנצלת שזה היה קצר.
נורית קורן: אנחנו נסכם את הדיון בצורה הזאת:
נורית קורן: אני מבקשת ממשרד החינוך להיפגש עם צוות מצומצם של ההורים פה.
נורית קורן: אתם תעלו על הכתב את הדברים שאתם חושבים שיש צורך שהמשרד ידע, משרד החינוך.
נורית קורן: כדאי לעשות שולחן עגול ולהיפגש איתם, לראות באמת מה הצרכים, ובאמת בגלל שהם נמצאים עם הילדים, לראות איך אפשר לסייע כמה שיותר לילדים האלה ולהגדיל את המודעות בקרב הצוות החינוכי וגם החברה שלנו, כי בסוף אנחנו רוצים חברה ערכית ושוויונית, אז אני מבקשת אם אפשר לעשות באמת שולחן עגול עם משרד הבריאות, עם כל גורם אפשרי שיכול לטפל בילד.
נורית קורן: אם תפנו אלינו מכתב, הבנתי שגם יש בעיה עם ביטוח לאומי שלא כל כך מכיר ועושה בעיה, אז אם תפנו מכתב לוועדה ואנחנו נוציא מכתב מהוועדה לביטוח לאומי, לנסות ולהכיר בזה.
נורית קורן: אני מודה לכם ותודה רבה שבאתם מוקדם, ואם הצלחנו להעלות את המודעות, זה גם משהו.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 18 ביוני 2018, ה' בתמוז תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: עתיד הטלוויזיה החינוכית.
יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון בסוגיה הזו, וכבר בדיון הקודם כל חברי הכנסת שהשתתפו בדיון הביעו את הצורך בתיקון החקיקה כדי שהחינוכית תמשיך להתקיים.
יעקב מרגי: אמרנו שיש תחושה שבמדינת ישראל לאט-לאט כל הדברים שהובלנו בהם והיינו טובים בהם, אנחנו מחסלים אותם, מה גם שיש לנו חששות.
יעקב מרגי: היו דיונים אחרים על ערוצים שמתיימרים להיקרא חינוכיים, כשברגע שהם התמסחרו, והופיעו כאן הורים מודאגים על התכנים, מה שלא קורה לגבי הטלוויזיה החינוכית, וכולנו ממרומי גילנו יכולים לדקלם את כל התוכניות ואת כל השמות ואת כל הדמויות, אבל לא באנו לכאן להתרפק על העבר.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים באמת הפעם, ואני הפעם אחרוג.
יעקב מרגי: אנחנו נצא היום בסיכום שנקרא גם לראש הממשלה, גם לשר התקשורת יחד עם שר החינוך, להתכנס, להביא תיקון חקיקה ושהחינוכית תישאר ותמשיך לשדר.
יעקב מרגי: מעבר לשאר הערכים הנוספים שאנחנו מדברים עליהם, זכויות עובדים, אבל קודם כול הערוץ חשוב בפני עצמו.
יעקב מרגי: התכנים ואיך שזה מתנהל חשוב בפני עצמו.
יעקב מרגי: מאחר שיש הרבה חברי כנסת ויש גם אורחים חשובים ורבים, אנחנו נעשה לסירוגין, חבר כנסת-אורח, חבר כנסת-אורח.
יוסי יונה: אדוני, תודה ראשית על קיומו של הדיון החשוב, והייתי גם מכנה את הדיון הזה, דיון חירום, משום שאם אנחנו לא נצא מכאן עם קריאה חד משמעית, ברורה, הן לממשלת ישראל, לראש הממשלה, לשר האוצר, שמכתתים רגליהם, דרך אגב, עד כה, גוררים רגליים ולא מביעים באופן פומבי את עמדתם בנושא הזה.
יוסי יונה: אז אם כן, כפי שאני אומר, זה כינוס חירום לפני שבאמת יעלה הכורת על המפעל התרבותי והחשוב הזה.
יוסי יונה: כפי שאנחנו יודעים, כפי שכולכם יודעים, מועד הסגירה של הטלוויזיה החינוכית הוא ה-1 באוגוסט ואם לא יעשה דבר לפני כן, הרי שהמפעל החשוב, התרבותי הזה, המפעל ההיסטורי וכפי שגם אדוני היושב ראש אמר לפני כן, אין אנו מתרפקים על הנוסטלגיה, אנחנו מזכירים את התוכניות הללו כדי להעיד על החשיבות המתמשכת של הטלוויזיה החינוכית, ודורשים באופן חד משמעי שיעשה מעשה כדי לאפשר לטלוויזיה החינוכית להמשיך ולפעול.
יוסי יונה: אנחנו לא מתכחשים לעובדה שקיימות פה ושם בעיות, לכן יושבת כאן המנהלת של הטלוויזיה החינוכית, אורנה שמחון, עם תוכניות מאוד מפורטות כיצד ניתן לשקם את מה שצריך לשקם ולהבטיח את המשך עבודתה של הטלוויזיה החינוכית בצורה המיטבית והיעילה ביותר שתשרת את הציבור הישראלי.
יוסי יונה: אתה הזכרת, אדוני היושב ראש, את העניין של העובדים.
יוסי יונה: בוודאי שליבנו עם העובדים ועם העובדות, אבל בראש ובראשונה אנחנו מדברים כאן על מפעל שהוא נותן שירות לילדי ישראל, מעצב את זהותם ואת תרבותם, וחשיבותו רבה ביותר.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, על שולחנה על הכנסת ישנן הצעות חוק, אחת שלי, שעליה חתומים מכל סיעות הבית.
יוסי יונה: יש קונצנזוס מלא בין כל סיעות הבית לגבי החשיבות של המשך פעילותה של הטלוויזיה החינוכית.
יוסי יונה: כמו כן, גם קיימת הצעת חוק של חבר הכנסת מיקי זוהר, שהיא הרבה יותר רחבה ויותר מפורטת, שבה היא בעצם מבקשת להראות כיצד ניתן להמשיך את פעילותה של הטלוויזיה החינוכית, לכן אדוני היושב ראש, אנחנו צריכים לצאת מכאן בקריאה קונצנזואלית של כל חברות וחברי הכנסת.
יוסי יונה: אמנם אין כאן המון חברי כנסת מהקואליציה.
יעקב מרגי: לימדו אותי, אם אני פה, כולם פה.
יוסי יונה: אתה פה, אז אני מאוד שמח לשמוע, לכן אני בא ואני אומר, קריאה נואשת, קריאה לפני שבאמת הכורת יעלה על המפעל החשוב הזה, התרבותי והחינוכי החשוב הזה.
יוסי יונה: בואו נצא מכאן בקריאה נואשת, בקריאת חירום לאחראים על כך.
איל בן ראובן: לא נואשת.
יוסי יונה: תודה, אני מקבל את תיקונך, חברי, איל בן ראובן.
יוסי יונה: נחרצת ונחושה, שהטלוויזיה החינוכית תמשיך את פעילותה.
יעקב מרגי: אורנה.
אורנה שמחון: שלום לכולם.
אורנה שמחון: החינוכית, כאמור, יחידת סמך של משרד החינוך, ואני חושבת כמנכ"לית שבאה מתחום החינוך, שלהוריד את המפעל הזה לטמיון תהיה בכייה לדורות.
אורנה שמחון: הטלוויזיה החינוכית מפיקה תוכניות על פי מדיניות משרד החינוך, על פי תכנים שהם בהלימה לתוכניות הלימוד ולספרי הלימוד, והיא הוכיחה לאורך השנים כי היא מהווה איזשהו גורם נוסף מעבר למורה שמלמד בכיתה.
אורנה שמחון: לא מזמן הפקנו 580 סרטונים, הפקה של הטלוויזיה החינוכית, שבעצם הועברו למשרד החינוך והשתלבו ב"תיק למורה".
אורנה שמחון: כל מורה וכל גננת היום יכולים ללמד את השיעורים שלהם בשילוב תכנים מהטלוויזיה החינוכית.
אורנה שמחון: כאמור, חוק השידור הישראלי בעצם קבע שב-14 באוגוסט הטלוויזיה החינוכית תפסיק את שידוריה.
אורנה שמחון: המשמעות של העניין הזה, כי המחוקק לא קבע מה יעשה עם 185 העובדים.
אורנה שמחון: 185 עובדים, וזה לאחר שבעבר היו 400 עובדים והייתה תוכנית התייעלות של החינוכית, ובעצם החוק לא קבע מה יהיה בעצם איתם.
אורנה שמחון: למרות החרב המונחת על צווארנו, הטלוויזיה החינוכית בהנהגתי, עם העובדים הנפלאים של הטלוויזיה החינוכית מפיקים עשרות של תוכניות, כולל תוכניות שיופקו במיוחד עבור התלמידים בחופשת הקיץ.
אורנה שמחון: מיליוני ילדים יוצאים לחופשת הקיץ.
אורנה שמחון: הטלוויזיה החינוכית נערכה עם הרבה מאוד תוכניות חדשות כדי שהתלמידים יוכלו לצפות בהן.
אורנה שמחון: מאז כניסתי לתפקיד בספטמבר 2017, פעלתי בעצם בשלושה כיוונים: כיוון אחד זה פעולות הסברה, ואני שמחה מאוד שהבית הזה והוועדה הזאת בראשותך, זו הפעם השנייה שדנה בנושא של הטלוויזיה החינוכית ובעצם יש לנו תמיכה באמת רחבה של חברי כנסת.
אורנה שמחון: אני כמנכ"לית, היות ואני עובדת מדינה, אני נמנעת מלצאת למאבק, אבל אני משתדלת בכל כוחי לעשות פעולות הסברה בקרב חברי כנסת ושרים, כולל נשיא מדינת ישראל, שהסברתי לו למה חשוב שהמפעל החינוכי הזה יישאר.
אורנה שמחון: הצעתי תוכנית כלכלית בשתי פעימות, שמייעלת את הטלוויזיה החינוכית.
אורנה שמחון: פעימה ראשונה עם 89 מיליון, כאשר התקציב שלנו עם 112 מיליון שקלים, ופעימה שנייה ב-2020 עם 72 מיליון שקלים.
אורנה שמחון: כרגע על סדר היום שלוש הצעות חוק, אחת של חבר הכנסת אורן חזן, פרופ' יוסי יונה ומיקי זוהר, ואנחנו מאוד מקווים שבשבוע הבא לא תהיינה דחיות ומיקי זוהר יוכל להעלות את החוק יחד עם יוסי יונה, ואם זה יעבור בכנסת ולא יוטל וטו על ידי האוצר שכרגע עומד על רגליו האחוריות, ובעצם מבחינתו לא הצלחנו להבקיע, עכשיו אנחנו במונדיאל, לא הצלחנו להבקיע שער אצל האוצר.
אורנה שמחון: למרות הפעילות הזאת אנחנו מפיקים תוכניות איכות.
אורנה שמחון: רק בימים האחרונים העלינו 13 תוכניות חדשות, כאשר תוכניות הדגל שלנו הן גם בסימן 70 שנה למדינת ישראל וגם מגוון תוכניות כמו תנועות נוער וכן הלאה וכן הלאה.
אורנה שמחון: ההיבט השלישי שאני פועלת בו וברצינות מאוד גדולה זה פעולות ליישום החוק.
אורנה שמחון: כעובדת מדינה אני מחויבת לדאוג לעובדים שלי בכל מצב.
אורנה שמחון: יחד עם המאבק הגדול שלנו ונקווה שנצליח בעזרתכם, אני מקיימת דיאלוג עם הוועדים שלנו, מקיימים דיאלוג עם האוצר.
אורנה שמחון: היו לנו שלוש ישיבות לדיון משא ומתן לגבי גורלם של העובדים.
אורנה שמחון: נכון לרגע זה לא הוגש שום נייר ושום מסמך, חודשיים לפני יום הסגירה בעצם.
אורנה שמחון: האוצר עוד לא הניח מתווה.
אורנה שמחון: דיברנו על מתווה, אבל עדיין עוד לא הונח על שולחננו.
אורנה שמחון: מבחינתי, ואני אגיד משפט אחרון, אני אומרת את זה בכאב מאוד גדול כאיש חינוך.
אורנה שמחון: אני חושבת שהסגירה של הטלוויזיה החינוכית זו באמת בכייה לדורות.
אורנה שמחון: זה הפסד גדול לילדים.
איתן ברושי: ומה אומר שר החינוך?
יעקב מרגי: שר החינוך אומר, מבחינתו כל חוק, הוא יתמוך בממשלה.
קריאה: כן, הכסף.
יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו רוצים לקיים דיון מכובד, להגיע למסקנות.
יעקב מרגי: בבקשה גבירתי, לסכם.
אורנה שמחון: סיימתי.
אורנה שמחון: אני קוראת לכם לתמוך.
מאיר כהן: אורנה, תספרי לנו על התקצוב השנתי, בבקשה.
אורנה שמחון: התקצוב השנתי, כרגע הבסיס זה 90 מיליון ועוד תוספות, זה 120 מיליון שקלים.
אורנה שמחון: הגשתי תוכנית התייעלות ל-90 ו-75, שזה אומר פיטורי עובדים נוספים, אבל אם העניין הוא כסף, ולדעתי העניין הוא לא כסף - - -
יעקב מרגי: הוא לא כסף.
אורנה שמחון: אז יש לנו פתרונות.
נחמן שי: מי אמר שזה לא כסף?
יעקב מרגי: העניין זה לא כסף, זה העיקרון, זה הוויכוח סביב כל החוק של התאגיד.
יעקב מרגי: אתמול קראתי שכדי להתגבר על הקשיים הפרוצדורליים מול תאגיד השידור האירופאי, לאירוויזיון, ראש הממשלה שוקל לתקן הוראת שעה בנושא.
יעקב מרגי: אולי בהזדמנות הזו נעשה כמו אותה אחת, בת הכפר שנפל לה הכד בבאר, הייתה בוכה, באה בת המלך, נפל לה כד מזהב בפנים, התחילה לבכות.
יעקב מרגי: היא אמרה, עד עכשיו, מי יביא לי את כד החרס?
יעקב מרגי: אבל עכשיו כשנפל כד הזהב, יביאו גם את זה וגם את זה.
יעקב מרגי: אנחנו בשידור ואנחנו לא נוותר.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך למחות.
מיקי רוזנטל: אדוני, רק לנקודה הזאת.
מיקי רוזנטל: הביטול של הפיצוץ של הקמת תאגיד חדשות, הכסף שהיה אמור להישפך שם לחינם, אפשר לשפוך אותו פה בברכה גדולה.
מיקי רוזנטל: לא, בסדר, אבל אם יהיו תירוצים של כסף, אז הנה יש פה מקור תקציבי.
יעקב מרגי: לאחר מכן אנחנו נשמע את ענבר גופר החמודה מכיתה ב'.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, פתחת בדברים, אז אני חוזר לאיזו אמירה שאמרתי גם בהקשרים אחרים, שבישראל נהנים לשחוט את כל הפרות הקדושות ולהישאר רק עם עגל הזהב.
איתן ברושי: אם זו לא בעיה של כסף, אז מה כן?
איתן ברושי: ואם זו בעיה של כסף, אז כפי שהדברים נראים כרגע, זו יותר שאלה של סדר עדיפות.
איתן ברושי: תקציב לא חסר וגם נאמר לא פעם, אבל בכל זאת אני שואל את חברתי אורנה שמחון וגם אותך, אדוני היושב ראש, איפה עמדת שר החינוך?
איתן ברושי: הטלוויזיה היא חינוכית, המכשיר הוא חינוכי.
איתן ברושי: דורות שלמים גדלו וגדלים עם הטלוויזיה על בסיס השקפת עולם וסדר עדיפות ודמות הצופה, דמות הבוגר.
איתן ברושי: לשר החינוך זה התקציב הגדול ביותר אחרי משרד הביטחון.
איתן ברושי: אני לא יודע אם יש פה נציג של משרד החינוך.
יעקב מרגי: גם אורנה בעקיפין נציגת משרד החינוך.
איתן ברושי: אני חושב שהכתובת מופנית קודם כול לשר החינוך.
איתן ברושי: התרגלנו בהתנהלות של שרי הממשלה שיש להם נטייה לומר, תלכו לשר האוצר.
איתן ברושי: בכל זאת, לא הולכים לשר האוצר בנושא כזה בלי עמדת ממשלה ובלי עמדת שר החינוך שהוא גם דמות מרכזית וכשהוא רוצה, הוא יודע גם לעשות משברים בממשלה ולכופף אותה, והוא לא פעם אוהב לומר שהוא מנהל את הממשלה, בכל מיני נושאים, אבל כשמגיעים לנושאים כאלה, ויש לי עוד דוגמאות, היום נשאל אותו ב"שעת שאלות", אז הוא פתאום נמס ואומר, אני לא יכול להתווכח עם האוצר.
יעקב מרגי: זו הזדמנות לחברי הכנסת הרבים שנמצאים כאן, תודה על תשומת הלב, יש "שעת שאלות" לשר החינוך, אני מבין ממך.
יעקב מרגי: כולנו נתייצב לשעת השאלות ונשאל אותו בנושא הזה.
איתן ברושי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב ראש, כיושב ראש ועדת חינוך, תרבות וספורט, שאפשר להוביל פה מהלך, ולסכם שאנחנו לא משלימים עם המהלך הזה ויוצאים למאבק משותף עם אורנה ולא על יד אורנה, אלא איתה, לידה, לצידה ולפניה, כדי להבטיח את המשך קיומה ולהטיל את האחריות קודם כול על שר החינוך.
איתן ברושי: באמת שר האוצר, יש לו הרבה דברים.
איתן ברושי: אני לא חושב שצריך להפנות את הכול בהסכמות של שר האוצר.
איתן ברושי: אני גם לא בטוח שסדר היום שלו וסדר העדיפות שלו מתאים לנושא הזה, לכן אני מציע לומר פה שהכתובת היא שר החינוך.
יעקב מרגי: ענבר, בקשה.
ענבר גופר: שלום, אני ענבר גופר, אני לומדת בכיתה ב' 1 בבית ספר "שפרינצק", רחובות.
ענבר גופר: כשאימא ואני אכלנו ארוחת ערב, צפינו בטלוויזיה החינוכית וראינו שרוצים לסגור אותה ב-15.8.
ענבר גופר: זה הרגיז אותי מאוד.
ענבר גופר: אני לא רוצה שיסגרו את הערוץ.
ענבר גופר: סיפרתי לאימא והיא הסבירה לי מה זה, אז החלטתי לקחת יוזמה ולעשות עצומה בבית הספר שלי ולהציל את החינוכית.
ענבר גופר: אני וחבריי לכיתה החתמנו הרבה תלמידים ומורים.
ענבר גופר: - - - בבית היה לנו את ערוץ לוגי מדעים בהוט, שהיה ערוץ מדעים.
ענבר גופר: החברה הוט סגרה את התוכנית.
ענבר גופר: לוגי עבר לחברה אחרת ואז הייתי מאוד עצובה כי אני מאוד אוהבת מדעים, אך החינוכית היא של כולנו ולא חברה ולא צריך לסגור אותה.
ענבר גופר: אני לא רוצה שיסגרו את החינוכית.
ענבר גופר: התוכניות מאוד מלמדות.
ענבר גופר: אין פרסומות והטלוויזיה קיימת יותר מ-50 שנה.
ענבר גופר: חס וחלילה שיסגרו.
ענבר גופר: לא תהיה להרבה אנשים עבודה ויהיה לכולם עצוב ממש.
ענבר גופר: מענבר.
יעקב מרגי: ענבר, תודה רבה לך.
יעקב מרגי: אנחנו לקחנו לתשומת ליבנו את הדברים החשובים שאמרת ואנחנו יחד איתך ניאבק שלא יסגרו את החינוכית.
עודד פורר: חייב גילוי נאות.
עודד פורר: הסתבר לי בכניסה לכנסת שאשתי היא המורה שלה.
יעקב מרגי: לכן עשינו את החילופין.
עודד פורר: תודה רבה אדוני היושב ראש.
עודד פורר: חברים יקרים, אני אדבר מאוד קצר, כי כבר דיברנו מספיק, אני חושב, על הטלוויזיה החינוכית.
עודד פורר: צריך להבין שיש פה במיזם הזה סוג של חדשנות ישראלית שהולכים להרוג.
עודד פורר: הצליחו לחבר שתי מילים שלא חיות ביחד.
עודד פורר: זה גם טלוויזיה וגם חינוכית ולא בהכרח אני חושב שאפשר למצוא בעולם עוד מיזם כזה.
יעקב מרגי: זה על המשקל של יהודית ודמוקרטית.
עודד פורר: אנחנו פה מחדשים.
עודד פורר: מדינת ישראל היא מדינה של חדשנות.
מרב מיכאלי: אני אצטט אותך על זה, אדוני.
יעקב מרגי: אני אומר, יהודית ודמוקרטית, הילכו יחדיו?
יעקב מרגי: כן, ילכו יחדיו בתנאי שזה בנשימה אחת.
יעקב מרגי: אם מישהו יפריד את זה, זה לא ילך יחדיו.
עודד פורר: אותו דבר, אי אפשר להפריד את הטלוויזיה והחינוך בעניין הזה, בטלוויזיה החינוכית.
עודד פורר: סך הכול כולנו גדלנו על התוכניות האלה וכולנו גם רוצים לגדל את ילדנו על התכנים האלה ולא על תכנים אחרים שהם תכנים מסחריים או ממוסחרים.
עודד פורר: אני גם לא חושב שהתאגיד היום יודע ויכול להקים תוך זמן קצר טלוויזיה חינוכית או מחלקה כזו עם כל ההון האנושי וההון הערכי והידע שכבר קיים פה, אז בשביל מה להרוס דבר אחד ולהקים דבר אחר?
עודד פורר: על זה כבר דיברנו.
עודד פורר: יסלחו לי העובדים והסוגיות שהעלתה פה אורנה.
עודד פורר: זאת לא סוגיה של עובדים.
עודד פורר: סוגיה של עובדים זו סוגיה שהיא פתירה בנקודות כאלה ואחרות.
מיקי רוזנטל: זה גם.
עודד פורר: כן, אבל אני אגיד לך, מיקי, את הסוגיות האלה יודעים לפתור בכל מיני דרכים.
עודד פורר: מבחינתי פתרון שייתן מענה לעובדים אבל יסגור את הטלוויזיה החינוכית הוא לא פתרון.
מיקי רוזנטל: אני מסכים איתך.
מיקי רוזנטל: לא יכול להיות שחודשיים לפני המועד העובדים לא יודעים מה קורה להם.
מיקי רוזנטל: איזו מין התנהלות זו?
יעקב מרגי: מיקי, אני מצטרף לאמירה של עודד.
יעקב מרגי: לו יצויר שעכשיו שר האוצר מתייצב ואומר, מצאתי פתרון לעובדים.
יעקב מרגי: נוותר על הטלוויזיה החינוכית?
מיקי רוזנטל: זה לא אחד מנטרל את השני.
יעקב מרגי: אנחנו לא מקלים ראש.
עודד פורר: אני לא מקל ראש.
עודד פורר: אני לא אומר שלא צריך לטפל בסוגיה הזאת.
עודד פורר: אני רק אומר, צריך להבין שכרגע אנחנו נלחמים על ערכים.
עודד פורר: אנחנו נלחמים כרגע על זה שבישראל תהיה טלוויזיה חינוכית ולא יעברו אותה, בין אם יהיו בה 100 עובדים, 183 עובדים, 120 עובדים.
עודד פורר: זאת לא השאלה.
עודד פורר: השאלה היא האם תהיה טלוויזיה כזו או לא תהיה טלוויזיה כזו, מעבר לזה שצריך לפתור את כל הסוגיות שנוגעות לעובדים, גם אם יצמצמו במעבר כזה או אחר, ולכן אדוני, אי אפשר לנהל את הדיון הזה.
עודד פורר: אתה ציינת את שר התקשורת.
עודד פורר: אני חושב שדווקא יש פה שני משרדים שקשורים בעניין, זה משרד החינוך, זה משרד האוצר.
עודד פורר: הפנייה צריכה להיות לראש הממשלה לקרוא לשני השרים האלה להיכנס לחדר ולסגור את הסוגיה הזו שהיא לא יקרה, היא גם פתירה מבחינה תקציבית.
עודד פורר: אין שום בעיה לגרוע את החלק הזה מתקציבו של התאגיד ואפשר לעשות התאמות כאלה או אחרות.
עודד פורר: לפתור את הסוגיה הזו, רק צריך לרצות.
יעקב מרגי: נעמה ויסוצקי.
נעמה ויסוצקי: שלום, אני נעמה ויסוצקי בת 10 ממודיעין.
נעמה ויסוצקי: אתם בטח יודעים מה עשינו כדי שהחינוכית לא תיסגר.
נעמה ויסוצקי: עשינו הפגנות, שלחנו מכתבים וציורים, אבל זה עדיין לא עזר.
נעמה ויסוצקי: מה יצא מסגירת החינוכית?
נעמה ויסוצקי: הרי ממילא כולם נגד סגירת החינוכית.
נעמה ויסוצקי: ההחלטה על סגירת החינוכית הייתה שגויה, אז למה אי אפשר לתקן אותה?
נעמה ויסוצקי: החינוכית "מעצבת" את הילדים של היום שיהיו מבוגרים של מחר, כדי שמחר המדינה שלנו תהיה טובה יותר ומפותחת יותר.
נעמה ויסוצקי: החינוכית מציתה את הניצוץ של הסקרנות והמוטיבציה לעשות דברים וללמוד גם מדעים ומתמטיקה וגם מקצועות יותר רוחניים כמו אומנות ומוסיקה.
נעמה ויסוצקי: בחינוכית יש גם ערכים, לא רק מה אני אדע בתור אדם מבוגר, אלא גם איזה ידע חברתי יהיה לי ואיזה מין בן אדם מבוגר אני אהיה.
נעמה ויסוצקי: אנחנו פונים אליכם, חברי הכנסת, בבקשה, תמנעו את סגירת החינוכית.
יעקב מרגי: א', שמענו את קריאתך.
יעקב מרגי: אני אספר לך משהו שאת בדרך כלל לא רואה, כי בזמן שהוועדה מתכנסת, את בלימודים.
יעקב מרגי: לעיתים נדירות יש בדיון של ועדה אחת כל כך הרבה חברי כנסת, מכאן עד חברתי נורית וכאן עוד מספר חברי כנסת, וכולם מסכימים וכולם רוצים שהטלוויזיה החינוכית לא תיסגר, ואנחנו נעשה כל מאמץ כדי שהיא לא תיסגר.
יעקב מרגי: חיליק בר, בבקשה.
יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.
יחיאל חיליק בר: קודם כול, מרגש לראות את הילדות האלה.
יחיאל חיליק בר: אני, אדוני, כפי שאתה יודע, לא חבר ועדת חינוך.
יחיאל חיליק בר: באתי לפה בעיקר כילד שגדל על ברכי הערוץ המדהים הזה ומגדל את הילדים שלי על התכנים המדהימים של הערוץ הזה, ולכן היה חשוב לי לבוא לפה.
יהודה גליק: אתה תוצאה של החינוכית?
יחיאל חיליק בר: אני מודה ומתוודה.
יחיאל חיליק בר: אני גדלתי על החינוכית ועל התוכניות שלה וגם הילדים שלי, שלושתם.
יחיאל חיליק בר: אני שמח שאמרת מראש, אני מקווה שתעשה הכול שהערוץ לא ייסגר, ערוץ שפועל משנת 1966, אבל ב-1 באוגוסט הוא נסגר.
יחיאל חיליק בר: זאת כרגע העובדה.
יחיאל חיליק בר: ערוץ שעשה הכול נכון, עבד בשיתוף מלא עם משרד החינוך, עבד בשיתוף מלא עם תכנים נכונים, קיבל פרסים בעולם על התוכניות שלו, גידל דורות שלמים.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שכל חברי הכנסת וחברות הכנסת שנמצאים פה גדלו על הדבר הזה, והכי יפה במה שאמרת, כולם מסכימים עם הילדות.
יחיאל חיליק בר: כולם בעד.
יחיאל חיליק בר: שר החינוך בעד.
יחיאל חיליק בר: שמעתי את איוב קרא, בעד.
יחיאל חיליק בר: כולם בעד אבל הוא נסגר.
יהודית גידלי: אז זאת הבעיה.
יחיאל חיליק בר: שזה מדהים במדינה, איך כל הממשלה וכל הגורמים בעד, אבל הוא עדיין נסגר.
יחיאל חיליק בר: מה שעומד בסוף על הכף זה לא רק התכנים.
יוסי יונה: למעט האוצר.
יחיאל חיליק בר: למעט האוצר.
קריאה: מה הקשר של האוצר לחינוך?
יעקב מרגי: גבירתי, את זכורה לי מהדיון הקודם, יו"ר ועד העובדים אם עדיין בתפקידך.
יעקב מרגי: את לא תפריעי.