GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<בנימין: הרעש של המוסכים מסיח את דעתם ופוגע בהם מאוד.
אחמד טיבי: אקצר בדבריי, אדוני היושב-ראש.
אחמד טיבי: הייתי בישיבה עם השר לגבי פתיחת שנת הלימודים וגם אז שמענו את זעקות ההורים.
אחמד טיבי: אני חושב שכל אימא וכל אבא שמדבר על הצרכים של הילדים בחינוך המיוחד צודק.
אחמד טיבי: גם כשהם צועקים או מפריעים אנחנו צריכים לגלות הבנה למניעים שלהם.
אחמד טיבי: המערכת צריכה לבוא לקראת המשפחות הללו, לקראת תלמידי החינוך המיוחד.
אחמד טיבי: אנחנו כאן בוועדה יכולים לקדם.
אחמד טיבי: אני מבין ש"התלבשת" על הנושא הזה, ובצדק, ואני מקווה שזה יקבל מענה בקרוב.
<עמוס שפירא: אני רוצה להודות לך, כבוד היושב-ראש, על קיום הישיבה.
<עמוס שפירא: אני רוצה ישר בהתחלה קודם כול להודות לנציגים של משרד החינוך שנמצאים פה, ושאני שומע מן החברים שלנו באלו"ט שהם עושים עבודה, עושים את כל אשר ביכולתם.
<עמוס שפירא: הבעיה שלי היא לא עם הנציגים של משרד החינוך שיושבים פה.
<עמוס שפירא: הבעיה שלי מתחילה עם ההנהגה של משרד החינוך, עם שר החינוך וגם עם המנכ"ל.
<עמוס שפירא: כאשר צעקתי בהערת ביניים שהחינוך המיוחד הוא לא בראש מעייניו של משרד החינוך, למרות שאני מאמין שאתם מאמינים שאכן הוא כן בראש מעייניו, מהחיים שלי למדתי, יש משפט כדלקמן: "שים את הכסף שלך היכן שהפה שלך מדבר ושים את הזמן שלך היכן שהפה שלך אומר".
<עמוס שפירא: אם שר החינוך בדיון בוועדת החינוך בנושא החינוך המיוחד לא היה פה אז לא יעזור שום דבר, זה לא בסדר העדיפויות.
<עמוס שפירא: הוא דיבר קודם כול על מתמטיקה ועל אנגלית, שהם חשובים, אבל על-פי השקפתי הוא היה צריך להתחיל מן החינוך המיוחד ולא ממתמטיקה ומאנגלית.
<עמוס שפירא: זה דבר אחד.
<עמוס שפירא: אם שר החינוך הציג כאן מצגת שלא היה בה שקף אחד על החינוך המיוחד – ושר החינוך מאמין ביעדים, גם אני, אגב – לא יעזור, אם אתה לא מציג יעדים, רחלי אברמזון, עם כל הכבוד, מה שאת הצגת היום זה לא יעדים ולא תוכנית עבודה.
<עמוס שפירא: אסביר מה אני חושב.
יעקב מרגי: היא לא אמרה שזה יעדים ותוכנית עבודה.
יעקב מרגי: היא נתנה סקירה.
<עמוס שפירא: כפי שאמרתי גם בדיון הקודם, חבר הכנסת מרגי, אפשר לטבוע בפרטים.
<עמוס שפירא: אם אתה שואל את עצתי – ואני מתכוון "להתלבש" על העניין זה ולהשתמש בכל במה כדי לומר את זה – קודם כול צריך לדרוש משר החינוך שיבוא לפה ויציג את היעדים שלו לחינוך המיוחד.
<עמוס שפירא: היות והוא לא פרסם יעדים- - -
יעקב מרגי: יש לי עצה יעילה יותר.
יעקב מרגי: אתה איש שניהל משהו בחייו.
יעקב מרגי: אנחנו נעזור לו, נתכנס בינינו.
יעקב מרגי: אני אומר לך בכנות, לא בגלל שאתה מדבר, בנייר העבודה שלי אלו"ט תהיה חלק מן "השולחן העגול".
יעקב מרגי: בואו נכין לו את מתווה העבודה ביחד.
יעקב מרגי: עזוב אותי מהצהרות.
יעקב מרגי: אנחנו נכין לו.
<עמוס שפירא: חבר הכנסת מרגי, אני מסכים ומוכן להירתם לזה.
<עמוס שפירא: אגב, אנחנו למשל אמרנו שלא יכול להיות – ואני פונה פה לחברים במשרד החינוך – שאתם בכל שנה מופתעים מחדש בלי להסיק את המסקנה למה אתם מופתעים מחדש.
<עמוס שפירא: כאשר מנכ"ל משרד החינוך שמואל אבואב, שאני מעריך מאוד, אמר שהוא לא ישן בלילה, אז אני מוטרד.
<עמוס שפירא: אם הוא לא ישן בלילה אז איך הוא עובד ביום?
<עמוס שפירא: לא צריך לא לישון בלילה.
<עמוס שפירא: צריך להבין ממה כל פעם מופתעים מחדש.
<עמוס שפירא: אני לא מתרשם במיוחד מכך שתקציב החינוך לחינוך המיוחד גדל ב-200 מיליון שקלים.
<עמוס שפירא: לידיעתכם, מספר הילדים במעונות ובגני תקשורת בשנה הזאת באלו"ט לעומת השנה הקודמת גדל ב-27%.
<עמוס שפירא: הנה אני אומר לכם, לפי הערכה היקף הצרכים של החינוך המיוחד בנושא אוטיזם ב-5 השנים הקרובות יגדל פי שתיים.
<עמוס שפירא: יש לכם 16,000 ילדים רשומים על הרצף האוטיסטי.
<עמוס שפירא: אני אומר לכם, תרשמו את זה, לא בביטחון מלא אבל בסבירות, על-פי חישובים מתמטיים שאני עושה, בעוד 5 שנים חייבים להיות רשומים לפחות פי שתיים.
יעקב מרגי: תסכים אתי שיש תקווה, שאני מקווה שאתה טועה.
יעקב מרגי: מה אכפת לך לקוות אתי שאתה טועה?
<עמוס שפירא: זה לא יכול להיות אחרת.
<רויטל לן כהן: אדוני היושב-ראש, זה אמירה שמעליבה את הבן שלי.
<רויטל לן כהן: אני מבקשת שהיא לא תיאמר.
יעקב מרגי: אז לא אמרתי.
יעקב מרגי: גם כשמקווים לטובה – אז לא אמרתי.
<רויטל לן כהן: זה לא טוב.
<רויטל לן כהן: זה מעליב.
<עמוס שפירא: חבר הכנסת מרגי, אסביר במתמטיקה פשוטה.
<עמוס שפירא: כל הסטטיסטיקה מדברת על כך שלידת ילד עם אוטיזם היא בשכיחות שבין 1%-1.5%.
<עמוס שפירא: יש 2.2 מיליון ילדים במערכת החינוך.
<עמוס שפירא: אם תחשב 1%-1.5% תגיע ל-30,000 ילדים.
<עמוס שפירא: היום רשומים 16,000.
יעקב מרגי: אני מקווה שרשמתם את קריאת הכיוון הזו ותתייחסו אליה.
<עמוס שפירא: אני מדבר על יעדים שמשרד החינוך יגיד.
<עמוס שפירא: קודם כול יפרסם מתי הוא סוגר את הפער.
<עמוס שפירא: אתם מדברים על מבנים ולא הצלחתי להבין כלום.
<עמוס שפירא: מתי תסגרו את הפער בין מספר המבנים ומספר המסגרות שצריך לבין מספר המסגרות שקיימות?
<עמוס שפירא: מתי לא יהיו בבתי-ספר לילדים עם אוטיזם 90 תלמידים במקום 80?
<עמוס שפירא: אני עדיין לא מדבר על מה צריך להיות אלא מה קיים, מה שמשרד החינוך עצמו הגדיר.
<ג'סאן שרקיה: שלום לכולם.
<ג'סאן שרקיה: אני נציג ועד הורים ארצי לחברה הערבית.
<ג'סאן שרקיה: אני שמח להיות כאן אתכם.
<ג'סאן שרקיה: אני שמח שיש כל-כך הרבה אנשים בישיבה הזאת, למרות שבישיבה הראשונה היום בנושא החברה הערבית לא היה אף אחד ממשרד החינוך, לצערי.
יעקב מרגי: תדייק.
יעקב מרגי: היו נציגים.
<ג'סאן שרקיה: היו כמה אנשים אבל לפי דעתי צריך להיות דין וחשבון בעניין הזה.
יעקב מרגי: לכן דחינו את הישיבה.
יעקב מרגי: תתמקד בחינוך המיוחד.
<ג'סאן שרקיה: החינוך המיוחד אצלנו בחברה הערבית, וכפי שאני שומע גם בכל המדינה, אבל אצלנו ספציפית יש מצב אקוטי חמור.
<ג'סאן שרקיה: בנושא הבטיחות בגנים, כאשר אנחנו מבקשים לקבל דוחות מן המועצה המקומית, ממשרד החינוך, שכל הדברים יהיו מלווים בבדיקה והכול יהיה שקוף, אנחנו לא מקבלים את הדוחות האלה.
<ג'סאן שרקיה: באשר לפרוגרמות, איך מתכננים גן של חינוך מיוחד, כאשר אני מבקר בגנים של החינוך המיוחד – אין חדר טיפולים.
<ג'סאן שרקיה: למה אין חדר טיפולים?
<ג'סאן שרקיה: כאשר אנחנו פונים למפקחים בטענה שאנחנו צריכים חדר טיפולים, לכל ילד וילד יש זכות פרטית שאכן יקבל את הטיפול בחדר טיפול.
<ג'סאן שרקיה: לא כל העולם צריך לראות מה הוא עושה ואיך מטפלים בו.
<ג'סאן שרקיה: התשובה שאנחנו מקבלים היא שלא צריך להיות חדר טיפולים.
יעקב מרגי: יש את זה בפרוגרמה?
<תמיר בן משה: אין את זה בפרוגרמה בהגדרה אבל אנחנו מוודאים את זה באישור תוכניות אדריכליות.
<תמיר בן משה: בלי הקצאה של חדר טיפולים אנחנו דוחים את התוכנית.
<ג'סאן שרקיה: חדר הטיפולים היום נמצא במקלט שמשמש גם למחסן.
<ג'סאן שרקיה: אני חושב שהסגל המקצועי לא מטפל בילדים כפי שצריך כי יש הפרעות וכן הלאה.
<ג'סאן שרקיה: נושא המשחקים – למה יש פער ומחסור?
<ג'סאן שרקיה: לכל ילד וילד, אם יש לו קושי שפתי, אם הוא ילד עם אוטיזם, לכל ילד וילד יש סוג מסוים של משחקים שמתאימים לו.
<ג'סאן שרקיה: למה יש הפקרות במשחקים?
<ג'סאן שרקיה: למה נותנים בגן משחקים כמו לילדי גן רגילים?
<ג'סאן שרקיה: ילדי חינוך מיוחד צריכים סוג מסוים של משחקים.
<ג'סאן שרקיה: נושא הערבוב בין ילדים עם בעיה שפתית לבין ילדים עם אוטיזם – איך יכול להיות שגן חינוך מיוחד יש בו ילדים עם בעיה שפתית בצוותא עם ילדים עם אוטיזם?
<ג'סאן שרקיה: יש כאן משהו לא מובן.
<ג'סאן שרקיה: בנושא הבטיחות – ארגז חול של ילד בגן חינוך מיוחד צריך לקבל יותר תשומת לב.
<ג'סאן שרקיה: כמו לכל ילד בגן אחר, נושא הבטיחות חשוב מאוד, כמו גם נושא המשחקים.
<ג'סאן שרקיה: נושא הרכוש, נושא התקציב – הגנים בחברה הערבית לא מקבלים תקציב כפי שצריך.
<ג'סאן שרקיה: התקציב מגיע ואני לא יודע לאן הוא הולך.
<ג'סאן שרקיה: או שהוא לא מופרש מצד משרד החינוך שלא נותן תקציב לגן עצמו, או שהמועצה עושה משהו אחר בכסף.
<ג'סאן שרקיה: אנחנו מבקשים שכל התקציבים שמגיעים לגני החינוך המיוחד ישמשו לגן המיוחד.
<ג'סאן שרקיה: תודה רבה.
יעקב מרגי: אחרונת הדוברים, נלה דוידוב.
<אינה דהן: ביקשתי את רשות הדיבור.
<רויטל לן כהן: לאינה דהן יש שלושה ילדים שעוד לא התחילו את שנת הלימודים.
יעקב מרגי: אני יודע לדבר איתה גם בלעדיך.
יעקב מרגי: את לא מייצגת אותה עכשיו.
<אינה דהן: אני מייצגת את שלושת ילדיי ואני רוצה לייצג אותם.
יעקב מרגי: גברתי, בדיון הקודם כאשר היה אפשר נתתי לך לדבר.
יעקב מרגי: אמרתי בתחילת הדיון שלא כל ההורים ידברו.
יעקב מרגי: בבקשה תכבדו את זה שבאנו לדיון לשמוע סקירה ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני נותן להורים לדבר כי אני רוצה להציף את הבעיות, רוצה לטפל בבעיות.
יעקב מרגי: לא כולם ידברו.
יעקב מרגי: יש עוד לפחות 10 הורים שלא הספיקו לדבר.
<אינה דהן: לאף אחד מהם אין שלושה בנים בבית, אף אחד מהם לא חווה דברים כל-כך לא כשרים.
<אינה דהן: אני באמת צריכה לדבר.
יעקב מרגי: לא היום בוועדה, פה לא תקבלי פתרון.
<אינה דהן: אז איפה?
יעקב מרגי: מול מי שצריך לתת לך מענה, אבל לא פה.
<אינה דהן: אף אחד לא נותן את המענה.
<נלה דוידוב: אני אימא ל-4 ילדים.
<נלה דוידוב: יש לי שני ילדים חולים, שניהם נמצאים בחברה המופרטת שנקראת "קדימה מדע".
<נלה דוידוב: הנושא העיקרי שהייתי רוצה שנתחיל ממנו כדי לתת את אותו מענה, יש את חוק ילדים חולים שהוא רק חוק בלי שום תקנות.
<נלה דוידוב: כל אחד מפרש אותו כפי שהוא רוצה.
<נלה דוידוב: בעצם המענה לאותם ילדים חולים שצריכים לקבל את הסל ניתן על-ידי פרשנות, או של גברת רחל אברמזון או של רפרנטית מסוימת או של "קדימה מדע".
<נלה דוידוב: הזכות הבסיסית לחינוך נפגעת בגלל שאין שום תקנות.
<נלה דוידוב: יש חוק שהוא ריק מתוכן.
<נלה דוידוב: צריך לפחות להתחיל ממשהו כדי להתחיל לתת את המענה.
<נלה דוידוב: דבר נוסף, כפי שגברת רחל אברמזון ציינה, יש 1,250 ילדים חולים.
<נלה דוידוב: נכון שרק עכשיו מתחילים לעשות את השיבוצים לילדים חולים.
<נלה דוידוב: ילדים חולים בהגדרה ב-1 בספטמבר היו צריכים לקבל את השירות.
<נלה דוידוב: בפועל הם לא מקבלים את השירות.
<נלה דוידוב: רק עכשיו "קדימה מדע" מעביר את הפרטים למשרד החינוך, עוברים אישורים.
<נלה דוידוב: אצלנו בנציגות הורים לילדים חולים נמצאות מאות פניות שההורים עדיין לא קיבלו מענה.
<נלה דוידוב: נכון, אחרי כן זה מתאזן ל-3,000.
<נלה דוידוב: דבר שלישי, שיבוץ – אי אפשר להגיד שיבוץ.
<נלה דוידוב: שיבוץ זה לא מענה.
<נלה דוידוב: לבן שלי אמנם נתנו שיבוץ.
<נלה דוידוב: הבן השני שלי, שסובל ממחלה קשה מאוד ומגיע לסכנת מוות, נתנו לו שיבוץ, אבל אין לו סייעת צמודה.
<נלה דוידוב: הבן שלי יכול למות תוך כמה שעות או כמה ימים.
<נלה דוידוב: הוא לא יכול לקבל סייעת צמודה.
<נלה דוידוב: להפיל אחריות לתת שעות סייעת דרך חברה מופרטת זה הזוי.
<נלה דוידוב: מחוקקים חוקים שונים, בונים מנגנונים שונים.
<נלה דוידוב: אין לאן ללכת.
<נלה דוידוב: שיבוץ זה לא פתרון, שיבוץ זה רק הגדרה.
<נלה דוידוב: לאחר שיבוץ באמת צריך להתאים מענה, מישהו שיפקח על זה.
<נלה דוידוב: ודבר אחרון, צריך שיהיה פיקוח על החברה הקבלנית.
<נלה דוידוב: התקנות אומרות שאם החברה הקבלנית לא נותנת מענה צריך לקנוס אותה.
<נלה דוידוב: אף אחד לא אוכף.
<נלה דוידוב: יש כל-כך הרבה דברים אבל הילדים בפועל לא מקבלים את מה שצריך, וכאשר פונים לרפרנטית, אתמול כשדיברנו איתה היא אמרה: "הילדים האלה חולים גם כך, לשם מה הם צריכים חינוך מלא?
<נלה דוידוב: שילמדו את הבסיס ואפילו פחות מזה, גם כך הם חולים".
<נלה דוידוב: זה מעליב אותנו באופן אישי.
יעקב מרגי: שתתכבד ותאמר את השקפת עולמה לעצמה.
<נלה דוידוב: אבל היא רפרנטית, היא זו שמאשרת את השעות.
<שמואל מירון: תקליטי אותה ותתבעי אותה.
יעקב מרגי: בלי להקליט, תתלונני למי שצריך להתלונן.
<שרונה נמר: התלוננתי.
<נלה דוידוב: אין עם מי לדבר.
יעקב מרגי: שרונה נמר, גם לי דיכאת את המוטיבציה לטפל בבעיות שאת מעלה.
<שרונה נמר: לא בי אתה פוגע, אתה פוגע בילדים חולים.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לפגוע באף אחד אבל גם להתלונן צריך לדעת איך.
יעקב מרגי: כאשר מתלוננים על הכול: זאב, זאב, זאב, זאב, לא מקבלים מענה כאשר צריך.
<שרונה נמר: ביקשנו שייערכו פגישות.
<שרונה נמר: הם לא מתייחסים.
<נלה דוידוב: יש בסיס טוב.
<נלה דוידוב: המענה ניתן, אבל הוא חלקי.
<נלה דוידוב: עם כל הכבוד, רחל אברמזון מטפלת בכול והיא לא עומדת בעומס.
<נלה דוידוב: היא לא יכולה לטפל לבדה בכל הפניות.
<רויטל לן כהן: אדוני, איך יכול להיות שהעברנו לך ולמשרד החינוך רשימה של 250 מקרים ופה מדברים אתנו על מקרים ספורים?
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת, לאורחים, לארגונים ולהורים שהשתתפו בישיבת הוועדה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על הסקירה.
יעקב מרגי: עם תחילת כנס החורף תכנס הוועדה "שולחן עגול" בשיתוף חברי כנסת, משרד החינוך, רשויות מקומיות, נציגי הורים וארגונים, כדי להעלות אתגרים שונים בהתמודדות עם סוגיית החינוך המיוחד והיערכות נכונה לפתיחת שנת הלימודים.
יעקב מרגי: הוועדה דורשת מכל הגורמים הרלוונטיים – משרד החינוך, ארגוני הורים ועוד – לעבוד בשיתוף פעולה כדי למצוא פתרונות מיטביים לתלמידי החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להסדיר את נושא ההסעות של תלמידים להורים עם משמורת משותפת כאשר ההורים מתגוררים ברשויות שונות.
יעקב מרגי: על משרד החינוך לדאוג שכל תלמיד ותלמידה בחינוך המיוחד יקבלו את ההנגשה הפדגוגית והפיזית לה הם זכאים.
יעקב מרגי: הוועדה תמשיך ותקדם את נושא אישור תקנות הסעה בטיחותית לילדים ופעוטות עם מוגבלות.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון נפרד בנושא ילדים חולים, שיוזמן אליו הזכיין, "קדימה מדע", והנהלת המשרד, כאשר הדגש יהיה על מתן מענה ועל הטיפולים הנלווים שהילד זקוק להם.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון נפרד על סוגיית הסייעות הצמודות, סייעות מלוות, יועצות רפואיות – כפי שתקראו לזה, אין הגדרה סטטוטורית.
יעקב מרגי: אני מצהיר בזאת שיש לי הצעת חוק שמגובשת כמעט לגמרי להסדרת הגדרת מקצוע הסייעת, להפוך את זה לפרופסיה ולא למאגר לראשי רשויות.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים דיון על סוגיית הסייעות הצמודות, בנושא זכאויות, גיל הזכאויות, נוהל ההקצאה, לא כזה שיהיה תלוי תקציב או תלוי מציאות כזו או אחרת.
יעקב מרגי: אני מתנצל שוב בפני כל ההורים שלא הספיקו לדבר אבל אני חושב שהדיון הזה תרם עוד משהו, ואנחנו לא הולכים לסכם את שנת הלימודים בדיון הזה.
מאיר כהן: שלום לכולם, אני פותח את ועדת החינוך, התרבות והספורט, 12.6.2018, כ"ט בסיון.
מאיר כהן: הנושא: הפסקת חוזים אישיים למורים המגיעים לפריפריה לאחר שלוש שנים – ציון יום ההוקרה לעיירות הפיתוח.
מאיר כהן: חברים, אני רוצה להגיד משהו לאוזניים של התלמידים.
מאיר כהן: ברוכים הבאים.
מאיר כהן: ברוכים הבאים ראשי הערים, תודה רבה חבריי, חברי הכנסת, תיכף גם אתם תיקחו חלק ביום החשוב הזה.
מאיר כהן: אני כל יום נמצא בחדר הזה עם מנהלת הוועדה הנהדרת שקוראים לה יהודית.
מאיר כהן: תכירו את יהודית.
מאיר כהן: כל מה שקשור לחינוך, זה פה, ויש יושב ראש קבוע שקוראים לו חבר הכנסת מרגי, שהוא יושב ראש ועדת החינוך.
מאיר כהן: אנחנו יושבים לידו, ובימים מיוחדים, אז כל אחד מנהל את הוועדה על פי הקשר שלו ליום המיוחד הזה.
מאיר כהן: היום אני מתרגש במיוחד, באמת מתרגש משני טעמים: האחד, זה יום שאנחנו עושים יום הוקרה לערים שמהן כולנו באנו.
מאיר כהן: זה לא יום שאנחנו נבכה ונגיד שחסר לנו ולא טוב לנו.
מאיר כהן: זה יום שאנחנו מציגים את חלון הראווה של עיירות הפיתוח.
מאיר כהן: בוודאי שיש גם מחקר כזה ומחקר אחר, אבל זה חלון הראווה.
מאיר כהן: כשאני מספר בכנסת, ואני רוצה לפנות לאתי ולתלמידים ולאיתי מ"ליהמן" ואדוני ראש העיר ואדוני ראש עיריית ערד.
מאיר כהן: כשאני מספר בכנסת שתלמידים מהפריפריה הגיעו ליוסטון וזכו במקום ראשון עולמי, לעיתים מסתכלים עלי וחושבים שאני מספר בדיה.
מאיר כהן: ביום שישי הייתה אצלי בבית רופאה מקסימה שקוראים לה ד"ר יסמין אבו פרח', מתל שבע, בחורה שצמחה בנגב, רופאה.
מאיר כהן: כששאלתי אותה מאיפה את, אז היא אמרה לי, אני מתל שבע, אז אמרתי, אלוהים, איפה הייתם, הילדים המבריקים האלה שצומחים בנגב?
מאיר כהן: לאן אתם נעלמים?
מאיר כהן: אז אני רוצה להגיד לכם שאנחנו בכנסת ישראל גאים בכם ואנחנו שמחים שאתם נמצאים כאן.
מאיר כהן: אני מודה לראשי הערים שנמצאים כאן, כי להיות ראש עיר בפריפריה, חבר הכנסת חיים ילין, ברוך הבא, להיות ראש עיר בפריפריה, וחיים היה ראש עיר במקום שמפגיזים כל הזמן, בעוטף עזה.
מאיר כהן: להיות ראש עיר בפריפריה, חבריי, זה האתגר הגדול ביותר במדינת ישראל.
מאיר כהן: ברשותכם, קודם נשמע את נציגי התלמידים ומייד נעבור לראשי הערים ולאורחים שנמצאים כאן.
מאיר כהן: לאחר שאנחנו נציג את הדברים, נדבר בינינו, ואנחנו רוצים לשמוע גם אתכם הילדים.
מאיר כהן: לטובת העניין, אתם הילדים, כאילו ואתם נמצאים עכשיו חברי כנסת.
מאיר כהן: גם בנושא שנדון עליו, איך מוסיפים ומביאים עוד מורים לפריפריה, אני רוצה לשמוע את דעתכם, מה מבחינת
מאיר כהן: כם מורה טוב, על מה אנחנו המבוגרים צריכים להתאמץ בכדי להביא, איך אתם ממפים את המורים שלכם, איזה מורים חסרים לכם.
מאיר כהן: תיקחו חלק בדיון כאילו ואתם חברי כנסת.
מאיר כהן: נתחיל עם נציג בית ספר.
מאיר כהן: בבקשה, רועי.
רועי לידאני: שלום לכולם, אני רועי, אני מקבוצת רובואקטיב.
מאיר כהן: שנייה, אני רוצה להגיד משהו.
מאיר כהן: אתם רואים, כתוב שם "דיון בשידור".
מאיר כהן: אתם מצולמים.
מאיר כהן: זה משודר עכשיו בשידור ישיר ואתם גם מוקלטים, וגם רושמים פרוטוקול, אז תדעו לכם.
מאיר כהן: בבקשה, כבודו.
רועי לידאני: אני לא לחוץ בכלל כמו שאתם שמים לב.
רועי לידאני: קודם כול תודה על האירוח, תודה על גודל המעמד.
רועי לידאני: באמת מרגש בשבילנו לבוא לפה ולהציג את מה שאנחנו עושים.
רועי לידאני: זה לא מובן מאליו.
רועי לידאני: אנחנו קבוצת רובואקטיב, קבוצה שהיא חלק מארגון "פירסט", בעצם ארגון שכל המטרה שלו זה להתמקד בהפצת מדע וטכנולוגיה.
רועי לידאני: אנחנו כחלק מהתחרות שבעצם אנחנו משתתפים בה, אנחנו נדרשים לעשות שני דברים: הדבר הראשון זה בנייה בעצם של רובוט שהוא צריך לעמוד באתגר מסוים שאותו אנחנו מקבלים בכל שנה.
רועי לידאני: יש לנו 45 ימים לבנות את הרובוט הזה.
רועי לידאני: זה אתגר מטורף, אתגר הנדסי מאפס.
רועי לידאני: אנחנו צריכים לתכנן מוצר הנדסי בדיוק כמו שעושים היום בתעשייה.
רועי לידאני: בעצם כל שנה, באמת בינואר, אנחנו מקבלים אתגר.
רועי לידאני: יש לנו זמן קצוב לבנות את הרובוט שלנו.
מאיר כהן: את האתגר אתם מקבלים ממוקד שהוא יושב בחו"ל.
רועי לידאני: כן, מארגון "פירסט" הבינלאומי.
רועי לידאני: כל הקבוצות בעולם, בסביבות ה-5,000 קבוצות מקבלות את אותו האתגר.
רועי לידאני: יש את הפן של הרובוט ומעבר לזה יש את הפן הקהילתי.
רועי לידאני: אנחנו מאמינים שיש לנו כוח מאוד גדול.
רועי לידאני: אנחנו יודעים שאנחנו הולכים לבנות רובוט, אז אנחנו יודעים שמבחינתנו אנחנו יכולים גם לחולל שינוי.
רועי לידאני: באמת לקחנו על עצמנו יוזמה ואנחנו החלטנו שאנחנו הופכים את דימונה למעצמת רובוטיקה ולעיר שבעצם אנשים בה אוהבים מדע וטכנולוגיה.
רועי לידאני: התחלנו בעצם לעשות הרבה פרויקטים קטנים.
רועי לידאני: התחלנו להקים "ליל המדע" בבית ספר ולעשות אולימפיאדה וירטואלית בבתי הספר היסודיים, שכבות ה'-ו', בעצם לחשוף את הילדים הקטנים, את הדור הצעיר למדע וטכנולוגיה.
מאיר כהן: חברת הכנסת זועבי, שלום לך.
מאיר כהן: הצטרפה אלינו.
מאיר כהן: כשאתה אומר "לילות לבנים", אגב, היום יש לילה לבן בכנסת, ואשתי שלשום בבית ספר "ליהמן", הגיעה לפנות בוקר.
מאיר כהן: גם היה איזה לילה לבן.
מאיר כהן: מה זה הלילות הלבנים?
רועי לידאני: בעצם הלילה שעשינו זה ליל מדע.
רועי לידאני: זה לילה שבו משפחות שלמות מכל רחבי העיר יכולות להגיע ולהפוך למדענים לפחות ללילה אחד.
רועי לידאני: חשפנו אותם לכל מיני ניסויים מדעיים, כל מיני דברים שאפשר לעשות בבית.
רועי לידאני: לחשוף אותם לעולם הזה של מדע וטכנולוגיה, לגרום להם להתאהב בזה.
רועי לידאני: אז באמת עשינו הרבה פרויקטים בעיר, אבל גם אנחנו עובדים במישור הארצי ובמישור הבינלאומי.
רועי לידאני: אנחנו רוצים להפוך את ההשפעה שלנו לכמה שיותר רחבה ולהגיע לכמה שיותר אנשים.
רועי לידאני: בארץ למשל, אולי שמעתם על זה שאנחנו מנסים לקדם איזושהי תמיכה לקבוצות רובוטיקה שמשקיעות הרבה מהכסף שלהן בשביל לקדם את הפרויקט הזה.
רועי לידאני: בסופו של דבר בנייה של רובוט זה לא עניין פשוט וצריך הרבה תקציבים בשביל זה, אז אנחנו מנסים לקדם איזשהו תקדים, איזושהי הצעת חוק.
רועי לידאני: אנחנו בעצם מנסים לקדם את זה, שייקל על קבוצות הרובוטיקה בעניין הכספי.
מאיר כהן: רק תהיו החלטיים, והתחלנו לקדם את זה לפני שנה ואז אתם בחרתם לקדם את זה במקום אחר ותקעתם את זה.
מאיר כהן: ביקרתי בבית הספר אצלם והתלמידים אמרו לי, אנחנו רוצים להציע הצעת חוק שרכיבים של רובוטים, לא נשלם עליהם, יהיו פטורים ממס, ואז הילדים ניסחו את הצעת החוק ומאז שתקתם, אז כמו שאתם יודעים, יספרו לכם חברי הכנסת, כשמעלים הצעת חוק, חייבים כל הזמן להיות איתה על השולחן.
מאיר כהן: זה לא פסול.
מאיר כהן: אגב, אני דיברתי עם אנשי האוצר.
מאיר כהן: הם מייד אמרו שיהיו השלכות רוחב, אבל יכולנו באמת להפעיל.
מאיר כהן: אל תרפו את ידכם, תביאו את הצעת החוק.
מאיר כהן: גם אני, גם חברי הכנסת שנמצאים, וראשי הערים בוודאי, אני חושב שזה יהיה תקדים שתלמידים אחראים גם הצעת חוק.
מאיר כהן: תן לנו כמה טעימות מיוסטון.
מאיר כהן: מה היה מעניין ביוסטון?
רועי לידאני: בעצם התחרות ביוסטון זו תחרות בינלאומית של קבוצות הרובוטיקה, הקבוצות הטובות ביותר מכל מדינה מגיעות לתחרות הזאת ומה שקורה בתחרות הזאת זה בעצם ארבעה ימים של שגרה מטורף.
רועי לידאני: יש בעצם משחקים של הרובוטים נגד הקבוצות הטובות ביותר בעולם.
רועי לידאני: בעצם אנחנו בתחרות הזאת הגענו למעמד מאוד מכובד כפי שבטח שמעתם.
רועי לידאני: יש פרס אחד בתחרות הזאת שנקרא פרס הצ'רמנס, פרס יושב הראש.
רועי לידאני: זה פרס שניתן לקבוצה שהיא מהווה מודל לחיקוי לקבוצות אחרות והיא מעניקה השראה ופועלת בקהילה שלה בצורה רחבה, אז באמת ניתנה לנו הזכות והכבוד להיות אחת משלושת הפיינליסטיות של הפרס הזה, זאת אומרת שאם אני מסתכל על זה בצורה רחבה, אנחנו אחת משלוש הקבוצות המשפיעות ביותר בעולם.
רועי לידאני: זה עצום להסתכל על זה בצורה כזו.
מאיר כהן: כן, נראה לי גם שאתה מאוד צנוע.
אתי יצחק: הוא באמת אמר את זה בצניעות.
אתי יצחק: אני אוסיף.
אתי יצחק: אני אגיד שאנחנו הקבוצה הצעירה ביותר בעולם שזכתה בפרס הזה.
רועי לידאני: כשיש מקום לגאווה - - -
מאיר כהן: אני אמרתי את זה בהלצה.
מאיר כהן: אני מתרגש יותר ממך.
מאיר כהן: אני חלק מבית ספר "זינמן".
מאיר כהן: התחלתי לעבוד ב-1978, קצת לפני שההורים שלך נולדו, אז אני מלא הערכה למה שעשיתם.
מאיר כהן: אתי, את רוצה להוסיף משהו?
אתי יצחק: אתי יצחק, מנהלת אשכול פיס בבית ספר "זינמן", מנטורית של הקבוצה.
אתי יצחק: כמורה במערכת, אם יש פרויקט שעושה לי את זה, או תוכנית או הייתי קוראת לזה דרך חיים, עם כל האתגרים שיש בזה, זו התוכנית הזו, כי הכישורים של המאה ה-21 לא נלמדים בעצם בכותלי בית הספר בצורה פורמלית אלא בפן הבלתי פורמלי.
אתי יצחק: את כישורי החיים שיש להם, אני חושבת שהיום אפשר לגייס אותם לכל מקום הכי מובחר במדינת ישראל.
אתי יצחק: הרמה שלהם מבחינת האנגלית, כישורי הפרזנטציה.
אתי יצחק: אני היום יכולה להגיד להם, תקשיבו, יש לכם פגישה עם ביבי.
אתי יצחק: אה, אוקי, בסדר.
אתי יצחק: הם כבר לא מתרגשים מכלום.
אתי יצחק: רועי שמע על זה שהוא מדבר, בדיוק לפני שנכנסנו, ושים לב איך הוא - - -
קריאה: הוא לא הכין שום דבר כתוב.
אתי יצחק: וזה רק מלמד גם, כשאתה עובד מהלב ואתה עושה את הדברים, אתה לא צריך מישהו שיגיד לך מה להגיד.
מאיר כהן: תודה רבה לאנשי "זינמן", תודה רבה לאתי.
מאיר כהן: אנחנו מלאי הערכה.
מאיר כהן: איתי, מי מציג את בית הספר "ליהמן"?
מאיר כהן: קפטנית בבקשה.
הדר כהן: שלום, אני הדר כהן, הקפטנית של קבוצת הרובוטיקה "בלאק מג'יק" מבית ספר "ליהמן" בדימונה.
הדר כהן: אחד הדברים שהכי מייחדים אותנו מקבוצות אחרות בארץ, זה שאנחנו מכילים 50% בנות, שזה מספר די גדול.
הדר כהן: רוב הקבוצות הן רוב בנים, וזה משהו שבאמת חשוב לנו.
מאיר כהן: שמתם לב שרוב הקבוצות הן רוב בנים?
הדר כהן: כן, רובם בנים.
מאיר כהן: וואו.
הדר כהן: אז זה משהו שבאמת שונה אצלנו.
הדר כהן: גם כולן בתפקידי מפתח.
הדר כהן: אני הקפטנית.
הדר כהן: כל ראשי הצוותים הן בנות.
הדר כהן: השנה זו השנה השנייה שאנחנו משתתפים בתחרויות של ארגון "פירסט", והשנה גם הודיעו לנו שאנחנו הולכים לייצג את ישראל באולימפיאדת הרובוטיקה שתתקיים במקסיקו.
מאיר כהן: מתי?
הדר כהן: בחודש אוגוסט.
מאיר כהן: איחוליי ותנחומיי לראש העיר שצריך להשיג כרטיסי טיסה.
מאיר כהן: כמו שאני מכיר אותו, הוא ישיג לכם את הכול.
מאיר כהן: יפה, איזה כייף.
הדר כהן: אז בחודשים הקרובים יש לנו המון עבודה, אם זה בבניית הרובוט ואם זה ליצור קשרים עם 160 מדינות שהולכות להתחרות בתחרות הזאת, וזה באמת כבוד גדול בשבילנו ואנחנו יודעים שאנחנו הולכים לייצג את המדינה בכבוד.
מאיר כהן: איזה תגובות אתם מקבלים שאתם באים מהפריפריה?
הדר כהן: הרבה אנשים אומרים, דימונה, למרות שעכשיו זו נהייתה מעצמת רובוטיקה בזכות רובואקטיב, אבל הרבה אנשים ששומעים דימונה, הם קצת לא מאמינים שאנחנו הקבוצה היחידה שהולכת לייצג את ישראל, אבל באמת בארגון "פירסט" יודעים שדימונה זה רובוטיקה.
מאיר כהן: שלא יאמינו.
מאיר כהן: בעיה שלהם.
מאיר כהן: אדוני, ראש העיר, ומייד אנחנו נעבור לחברי הכנסת.
בני ביטון: אדוני היושב ראש, איזה כייף להגיד "היושב ראש", ראש עיריית דימונה לשעבר שהוא גם איש חינוך.
בני ביטון: בצניעות הוא אמר שבית ספר "זינמן", אבל הוא אחד מהמייסדים והמקימים של בית ספר "זינמן" יחד עם המנהלת המיתולוגית.
בני ביטון: אני חושב שבאמת מאיר הוא איש חינוך בכל רמ"ח איבריו ומאיר באמת עשה מהפכה חינוכית בדימונה.
בני ביטון: תמיד דימונה הייתה אימפריה של חינוך ותמיד ברצף ראשי הערים השקיעו בחינוך, אבל תרשו לי להגיד שבאמת שתי הקבוצות שיושבות פה, גם "ליהמן" וגם "זינמן", זה מבחינה של באמת מהפכה לא בקנה ארצי, זו מהפכה בקנה מידה עולמי.
בני ביטון: אני חושב שזה גם לא רק לייצג את דימונה ואת הנגב, זה לייצג את מדינת ישראל.
בני ביטון: כבוד גדול שמתלווה אליהם מפקד חיל האוויר, אביהו בן נון, ומתקשר אלי ואומר לי, בני, תעלה למטוס, תגיע, הם זוכים, לפני שהתחרות הייתה, ולשמוע את מפקד חיל האוויר הנוכחי, אחרי זה לשמוע את כל השרים רבים מי מברך אותם ראשון, בנט, אופיר, ראש הממשלה, זה כבוד לא רק מבחינת הברכה, זה נתן כבוד לדימונה, כבוד למדינת ישראל, ובכלל מדינת ישראל הפכה להיות אימפריה.
בני ביטון: 17 קבוצות היו שם ביוסטון.
בני ביטון: זה נכון שדימונה זכתה בפרס היוקרתי החשוב ביותר, וזה אודות באמת לאתי.
חנין זועבי: 17 קבוצות מתוך כמה קבוצות?
בני ביטון: 70 קבוצות.
אתי יצחק: בישראל.
בני ביטון: 17 קבוצות מישראל.
אתי יצחק: ובעולם היו 400 קבוצות.
בני ביטון: אני חושב שזה באמת, אדוני היושב ראש, מאיר, ואני אומר את זה, זו אימפריה.
בני ביטון: אני חוזר לאתי ואיתי.
בני ביטון: אני אומר במיוחד אתי.
בני ביטון: אתי מצטנעת.
בני ביטון: זה חינוך טוב.
בני ביטון: המורה של המדינה, מנהלת אשכול הפיס.
בני ביטון: הייתה לך גם הזכות להיות המנהל שלה.
מאיר כהן: הייתי המחנך שלה.
בני ביטון: המחנך שלה גם.
בני ביטון: אם מאיר אומר המחנך, אנחנו לא רוצים להגיד, היה מחנך של שלושת הילדים שלי, אבל זה בסדר.
בני ביטון: עיירות הפיתוח זה משפחה אחת גדולה.
בני ביטון: דימונה היא באמת מעצמה ואימפריה חינוכית בכל התחומים.
בני ביטון: בכל התחומים יש קפיצה.
בני ביטון: היום פורסמה כתבה של מאיר ב"ידיעות אחרות", ב"ממון", ובסדר, הכנסת עשתה מחקר ודיברה על כל מיני פערים, שעדיין יש פערים, צריכים להגיד את האמת.
בני ביטון: יש פערים, אבל מנגד, אני אומר את זה, וישבתי עם הצוות שלי של השלטון המקומי, ואמרתי, הפערים הצטמצמו.
בני ביטון: כשיש ראשי ערים טובים, ויושבים פה גם ניסן ויושבים עם אנשים שהם לא נמצאים איתנו פה, ועושים מהפכה, כל אחד ביישוב שלו, אז הדברים נראים אחרת.
בני ביטון: גם היום אתם שומעים ראשי ערים, לא 'שתו לי, אכלו לי, בכו לי'.
בני ביטון: הילדים שלנו גם מדימונה יודעים שהיום התפיסה היא שונה לגמרי.
בני ביטון: העיר דימונה מנצחת, מובילה בכל התחומים.
בני ביטון: ברשותך, אדוני היושב ראש, יושבת איתנו סוניה שבאמת עושה עבודה יוצאת מין הכלל.
בני ביטון: סוניה אחראית על כל התמריצים של משרד החינוך, ואנחנו באמת עשינו מהפכה אדירה.