GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יחיאל חיליק בר: אם היא כבר התפרצה, אני אגיד שמעבר לתכנים החינוכיים ולהיסטוריה החשובה של הערוץ הזה, מדובר פה גם על 180 עובדות ועובדים מסורים, מאוד מקצועיים, שקשה להאמין שבתחומי ההתמחות שלהם יהיו מסוגלים להשתלב בכל עבודה אחרת, ולכן זה גם לדון אותם עם כל ההיסטוריה של העשייה שלהם והידע שלהם, לחיי אבטלה או מירמור, ואנחנו בוודאי לא רוצים את זה, לכן אני רוצה להצטרף ולבקש לקדם את ההצעה של יוסי, של מיקי, שהוגשה לכנסת ולעשות הכול, אדוני היושב ראש, על מנת שהערוץ הזה לא ייסגר ונקבל בשורות שגם את הילדים של הילדים שלנו, נגדל על ברכי הערוץ.
יעקב מרגי: רוני צייג, בבקשה.
רוני צייג: תודה ושלום לכולם, אני עובד בחינוכית קרוב לשלושה עשורים.
רוני צייג: אני רוצה להציג עוד נקודה אחת שלא עלתה כאן בדיון.
רוני צייג: לעשות טלוויזיה ולעשות טלוויזיה טובה זה מהלך קשה.
רוני צייג: זה לא בא בקלות.
רוני צייג: אני אומר את זה, כי אנחנו רואים היום את התאגיד, את התוצרת שלו אחרי שנה וחצי, שהובטח שם רפורמה ויהיה תאגיד והכול יהיה נפלא והכול יהיה פנטסטי.
רוני צייג: אני מאוד מפרגן להם ואני מקווה שהם יצליחו עבור כולנו, אזרחי ישראל, אבל הם מדשדשים והם לא מתרוממים, לא בחדשות ולא באקטואליה ולא בבידור ולא בתרבות וגם לא בערוץ הערבי.
רוני צייג: אני חושש שהמדינה הולכת לאבד משהו שהוא בעל ערך, שהוא טוב, שהוא עבר התייעלות, שהוא זוכה בפרסים, שהוא מוביל, שאנחנו ישבנו אתמול בישיבת הנהלה וראינו את ההישגים של הרייטינג שלנו בשנה האחרונה, הכפלנו את כמות הצפייה שלנו לילדים עד גיל 12, והעובדות מוכחות, אפשר להציג אותן גם כאן, והולכים לכרות משהו שעובד והוא טוב, לקראת משהו לא יודעים מה הוא.
רוני צייג: אז אני מבקש לקחת את זה בחשבון ולשמור על משהו שהוא עובד, כי להקים משהו שהוא עובד ומצליח זה מאוד קשה ובטח אחרי שאנחנו רואים באיזו קרקע הולכים חלילה לנטוע אותו.
רוני צייג: תודה רבה.
אילן גילאון: תודה, אדוני.
אילן גילאון: גמרנו את ההלל כמעט על החינוכית.
אילן גילאון: הבעיה המרכזית זה הפיל הגדול שנמצא פה בחדר.
אילן גילאון: יש יצירה של טרנטינו ששרת התרבות קצת נתקעה בו.
אילן גילאון: זה נקרא "ממזרים חסרי כבוד".
אילן גילאון: אני רוצה להתחיל מהכבוד.
אילן גילאון: אני חשבתי שלסגור את רשות השידור זה פשע, ולהוסיף את הטלוויזיה הלימודית זה חטא על פשע, ואנחנו צריכים להבין את הדבר הזה.
אילן גילאון: ברור שאין חוסר בכסף.
אילן גילאון: לא מזמן עשו לנו מסיבה ב-100 מיליון שקלים, יותר ממה שתעלה בוודאי בשנים הבאות היצירה הזאת.
אילן גילאון: לא מזמן הדליקו סיגריה באמצע מנהטן ב-5 מיליון שקלים.
אילן גילאון: לא הבעיה של כסף, בעיה של איך הסיסמא של איכות אינה מילה גסה, ואם אנחנו לא שולטים באיכות, ואנחנו מאוד לא שולטים באיכות, אז מה אכפת לנו איכות?
אילן גילאון: ולכן הדבר הזה מבחינה עקרונית יכול להיפתר באופן מיידי.
אילן גילאון: כנראה הוא כעצם בגרון של מישהו כאן.
אילן גילאון: איכות זה קודם כול מי שעושה את הטלוויזיה במשך הדורות, במשך השנים.
אילן גילאון: לא אתחיל עם סיפורי נוסטלגיה.
אילן גילאון: גילוי נאות, גם היום יש תוכניות שאני רואה, "תפרנים".
אילן גילאון: אני אומר לכם, אין דבר שזועק יותר לשמיים, של חוסר הגינות, של מה שהנביא קרא לו "פרות בשן", מהנושא הזה, מהסגירה הזאת.
אילן גילאון: זה פשוט מעשה של "פילגש בגבעה", ברמה המקראית, ולכן כל כך הרבה חברי כנסת הגיעו.
אילן גילאון: אסור שהדבר הזה יקרה וצריך למצות כל במה וכל עץ רענן שזה לא יקרה לא באוגוסט ולא אף פעם, ו"איכות" היא באמת לא מילה גסה.
לילך גבאי שזר: שוב, אני לא כל כך מבינה בסל הכלים הפרלמנטריים.
יעקב מרגי: לא נראה לי שאת בכלל לא מבינה, אבל לא משנה.
לילך גבאי שזר: אני רואה שהממשלה נחושה והכנסת נחושה לתקן או לבלום הליך שהוא מבחינתנו לא תקין, אז זה יכול לקרות ביום, זה יכול לקרות ברגע, וזאת באמת קריאה אחרונה לתקן.
לילך גבאי שזר: יש עוד זמן לתקן.
לילך גבאי שזר: יש שתי הצעות חוק שמונחות על השולחן ומבחינתנו זה להציל את החינוכית.
לילך גבאי שזר: זה גם להציל אותנו, העובדים, כי מי שחתום על כל היצירות המפוארות האלה של החינוכית, בסך הכול זה רוח העובדים, זו רוח היצירה שלנו.
לילך גבאי שזר: החינוכית היא כלום בלי העובדים שמייצרים את התכנים המשובחים שלה ולכן המדינה צריכה לתקן.
לילך גבאי שזר: שוב, הייתה כבר ועדת חינוכית אחת ומאז שום דבר לא השתנה.
יעקב מרגי: חיכינו לישועה מכם.
יעקב מרגי: ראיתי שאתם שקטים.
יעקב מרגי: אמרתי, למה לעורר את הדובים?
לילך גבאי שזר: לא ברור לי למה הכול מתנקז לפתחו של שר האוצר.
לילך גבאי שזר: שוב, אני לא יודעת מה לאוצר ולחינוך ולמה התקציב המאוד נמוך והמזערי של החינוכית הוא זה שכרגע עומד על הפרק.
לילך גבאי שזר: החינוכית הייתה חלק מהפלטפורמה של השידור הציבורי והיא צריכה להישאר חלק מהשידור הציבורי.
לילך גבאי שזר: היא חלק חשוב והיא יכולה לעבוד לצד תאגיד השידור הציבורי בתקציב באמת מינימלי ובאיכות.
לילך גבאי שזר: מעבר לחינוכית, שוב, יש גם את עניין העובדים שהוזנחו במשך שלוש וחצי שנים.
לילך גבאי שזר: עד היום אין לנו שום מתווה.
לילך גבאי שזר: אנחנו לא יודעים מה אנחנו נעשה הלאה.
לילך גבאי שזר: חייבת לומר כנציגת עובדים שאנחנו אנשי מקצוע שיודעים לעשות טלוויזיה ורק טלוויזיה ולא יכולים לעשות שום דבר אחר בשירות המדינה או לא רוצים לעשות שום דבר אחר בשירות המדינה, כי אנחנו יודעים לתרום ולעשות טלוויזיה.
לילך גבאי שזר: התאגיד כרגע לא ערוך לקבל אותנו.
לילך גבאי שזר: אנחנו 180 תקנים במשרד החינוך.
לילך גבאי שזר: משרד החינוך יצטרך גם לתת את הדעת איך אנחנו ממשיכים הלאה בשירות המדינה, כי רובנו לא רוצים להיפלט מהמדינה, רוצים להמשיך לתרום למדינה ורוצים להמשיך לעשות את מה שאנחנו יודעים לעשות הכי טוב, וזה טלוויזיה, ולכן אנחנו עומדים חודשיים לפני יום הדין של החינוכית ולא יכול להיות שיהיו כאן
לילך גבאי שזר: עובדים שיישארו בלי שום מתווה.
יעקב מרגי: תראי, עודד פורר אמר, מקלים ראש ואין ספק, 185 עובדים זו כמות שצריכה לזעזע את המדינה.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על אמצע אוגוסט.
יעקב מרגי: אף אחד לא הציע מתווה.
יעקב מרגי: זה מקומם בפני עצמו.
יעקב מרגי: אנחנו לא מקלים ראש בסוגיית העובדים.
יעקב מרגי: קודם כל, הערך של הטלוויזיה החינוכית, גם לכם זה חשוב.
יעקב מרגי: אתם באים בשם זה, כי אנחנו לא רוצים לסגור את הטלוויזיה החינוכית.
שרון וינברג שפיגלר: שרון מוועד העיתונאים.
שרון וינברג שפיגלר: מנצלים את זה שזה חשוב לנו.
יעקב מרגי: אני הייתי חייב לתת הבהרה אחרי עודד פורר.
יעקב מרגי: אני אתן לך את רשות הדיבור מייד אחרי חבר הכנסת.
יוסי יונה: על פי ההסדר, 11 בלבד עובדים מהטלוויזיה החינוכית יקלטו.
קריאה: אנחנו לא רוצים לעבור לשם.
יעקב מרגי: זה לעג לרש אפילו להתחיל להתעסק עם זה.
יעקב מרגי: מאיר כהן, בבקשה אדוני.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני רוצה לשר החינוך, זאת הטלוויזיה החינוכית.
מאיר כהן: המלחמה צריכה להיות של שר החינוך.
מאיר כהן: אני לא יודע למה אנחנו נתלים בכל מיני אילנות אחרים.
מאיר כהן: בתוך תקציב של 50 מיליארד שקלים אפשר למצוא 80 או 75 מיליון שקלים כפי שאורנה ציינה, בכדי להחזיק את הדבר המיוחד הזה.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד עוד משהו.
מאיר כהן: איני יודע, ותאגיד, לא תאגיד, אבל נקודת המפגש הטובה ביותר לבני נוער היום זו הטלוויזיה החינוכית.
מאיר כהן: זאת נקודת המפגש.
מאיר כהן: אני 30 שנה הייתי מורה בדימונה וזאת הייתה נקודת המפגש, כשהסתכלו על הטלוויזיה החינוכית מדימונה ומרמת אביב ומקריית שמונה ומרמת גן ומכל מקום, ואני זוכר את שיעורי ההיסטוריה המאלפים, שבלי החומרים של הטלוויזיה החינוכית היו נראים אחרת לגמרי, לכן אני מסכם את דבריי.
מאיר כהן: אסור לסגור את הטלוויזיה החינוכית.
מאיר כהן: חייב את הסוגיה הזאת להביא לפתחו של שר החינוך.
מאיר כהן: שר החינוך, ברצותו, יכול לפרק ממשלה על נושאים הרבה פחות חשובים מזה, ולכן תחילה לצאת קריאה מוועדת החינוך לשר החינוך, לא לשר האוצר ולא לשר הפנים.
מאיר כהן: זאת הסוגיה שלו ותודה לאורנה.
מאיר כהן: אני חושב שהיא עשתה משהו טוב.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע אותה עוד פעם.
יעקב מרגי: נמצא איתנו יו"ר ועדת הכנסת שנכנס בהתפרצות לדיון והוא יצא ממנו, אבל אחרי שהוא ייתן לנו הצהרה לגבי הצעות החוק שנמצאות בקנה.
מכלוף מיקי זוהר: אני מתנצל, פשוט אני ב-10:15 צריך לקיים דיון בוועדת הכנסת, לכן היה חשוב לי לבוא ולומר מספר מילים לכל היושבים סביב השולחן וכמובן לעובדי החינוכית.
מכלוף מיקי זוהר: אני ביום ראשון הקרוב אעלה בוועדת שרים לענייני חקיקה בפטור חובת הנחה את חוק הצלת החינוכית.
מכלוף מיקי זוהר: החוק הזה מבחינה כלכלית בר מימוש מסיבה אחת פשוטה: יש היום 50 מיליון שקלים במשרד החינוך שהשר בנט כבר הבטיח והתחייב להעביר אותם לטובת החוק.
מכלוף מיקי זוהר: סוכם עם המנכ"לית שהחוק הזה מבחינה תקציבית יהיה סביב ה-80-90 מיליון שקל.
מכלוף מיקי זוהר: זה אומר שחסרים באזור ה-30 מיליון שקלים שהאוצר יכול לתת אותם בקלות כי הכסף קיים במשרד האוצר לטובת העניין הזה, בתאגיד, זאת אומרת, הוא רק יצטרך להסית את הכסף מהתאגיד לטובת החינוכית כגוף עצמאי, זאת אומרת שמבחינה כלכלית המדינה לא תוכל להתנגד כי יש לנו פתרון כלכלי לעניין הזה.
מכלוף מיקי זוהר: מבחינה מהותית פרקטית בעניין האם החינוכית צריכה להיות חלק מהתאגיד או להיעלם בתוך התאגיד או איך שלא תגדירו את זה, ברור לכולם ללא מין הכלל שהחינוכית חייבת להיות גוף עצמאי שמטפל בתכנים לילדים בצורה ממלכתית כפי שהם עשו בשנים האחרונות ואין שום סיבה לסגור את זה, אז זה החלק החיובי.
מכלוף מיקי זוהר: החלק הפחות טוב, ואני חייב לומר גם אותו, כי כמו שמכירים אותי, אני לא אומר רק את הטוב, אני אומר גם את הרע.
יעקב מרגי: הקשה.
יעקב מרגי: אתה לא אומר את הרע.
מכלוף מיקי זוהר: עובדי החינוכית יצטרכו לבוא לקראת ההנהלה ויצטרכו להבין שיהיה קיצוץ מאחר ואין תקציב - - -
שולי מועלם-רפאלי: המנכ"לית הגישה תוכנית התייעלות.
יעקב מרגי: אמרו זאת לפני שהגעת.
יעקב מרגי: בבקשה, מיקי.
מכלוף מיקי זוהר: אז אני אומר, התקציב שאנחנו יכולים להשיג לחינוכית הוא לא מספיק כדי להשאיר אותה במצבה הקיים.
מכלוף מיקי זוהר: היא תצטרך להצטמצם בצורה מסוימת ולכן אני חושב שבסופו של דבר עם הצעת החוק שאני אביא ביום בפטור מחובת הנחה לוועדת שרים, עם גיוס המשאבים יחד עם מאמצים של העובדים, אפשר יהיה להפוך את החינוכית לגוף עצמאי שימשיך לעשות עבודה טובה כפי שהוא עשה עד היום.
יעקב מרגי: מיקי, תקשיב, זה דיון עם מעל ל-20 ח"כים שיושבים פה.
יעקב מרגי: היה דיון אחד.
יעקב מרגי: לצערי הרב מאז הדיון הקודם, למרות האמירות הבומבסטיות, כשאורנה אמרה "דיון בשני בוועדה", זו לא מחמאה, כי אצלי זה לא זבנג וגמרנו.
יעקב מרגי: כשבאים פעם שנייה, סימן שמשהו לא עבד.
יעקב מרגי: גם השקט שלכם כנראה, כוועד עובדים - - - , הדי.
יעקב מרגי: איי של ועד העובדים בחינוכית הוא כמו החינוכית.
יעקב מרגי: תודה, מיקי.
יעקב מרגי: יו"ר ועד העיתונאים, בבקשה.
שרון וינברג שפיגלר: שרון וינברג, יו"ר ועד עיתונאים בחינוכית.
שרון וינברג שפיגלר: מדהים אותי כבן אדם, כעובדת, כאזרחית מדינת ישראל שדרך הארץ בה עובדי החינוכית נוהגים, שאנחנו הדי.
שרון וינברג שפיגלר: אן.
שרון וינברג שפיגלר: איי של החינוכית, הפכה להיות בעוכרנו.
שרון וינברג שפיגלר: אתה אומר שנרדמנו?
שרון וינברג שפיגלר: פעלנו בדרך מכובדת.
שרון וינברג שפיגלר: וחודשיים לפני הסגירה לאף אחד אין שום דבר קונקרטי להגיד לנו?
יעקב מרגי: זעקתך צודקת וזועקת.
שרון וינברג שפיגלר: והשתיקה רמה.
יעקב מרגי: היום השתיקה אומרת יותר מהזעקה.
שרון וינברג שפיגלר: אנחנו המומים.
שרון וינברג שפיגלר: יצאנו מפה לפני שמונה חודשים.
שרון וינברג שפיגלר: הייתה כאן תמימות דעים מוחלטת שגוף לא מקולקל, לא צריך לתקן ולא צריך לבדוק.
יעקב מרגי: גוף מצליח.
שרון וינברג שפיגלר: שכל עוד הנר דולק, וכלום לא קרה.
שולי מועלם-רפאלי: גבירתי, אני מתקנת.
שולי מועלם-רפאלי: לא הייתה תמימות דעים מוחלטת.
שולי מועלם-רפאלי: משרד האוצר התנגד לזה לאורך כל הדרך.
יעקב מרגי: לא, לא, בין הח"כים.
יעקב מרגי: לא לחינם הכנסתי במתפרצת, מה שנקרא, אפרופו מונדיאל, את חבר הכנסת מיקי זוהר, יו"ר ועדת הכנסת.
שרון וינברג שפיגלר: זאת אמירה יפה מאוד של תסריט חיובי, וגם בתסריט החיובי הזה 50% מהעובדים ילכו הבית, וגם להם צריך לתת את התשובות.
יעקב מרגי: לא ילכו 50%.
שרון וינברג שפיגלר: 50%.
שרון וינברג שפיגלר: תאמין לי שאני בקיאה בפרטים.
יעקב מרגי: אין ספק שזה כואב.
שרון וינברג שפיגלר: ונציגת האוצר שתדבר עכשיו הייתה אמורה להגיש כאן תוכנית, מבחירה - - -
יעקב מרגי: גבירתי, עובדת מדינה מגיעה לכאן לכבד את הדיון ולהציג את העמדה.
יעקב מרגי: כמו שאני לא רוצה שישתלחו בך, אני לא רוצה שתשתלחי בה.
שרון וינברג שפיגלר: 31 שנים אני בטלוויזיה.
יעקב מרגי: גבירתי, אני אוציא אותך החוצה.
שרון וינברג שפיגלר: גם אנחנו עובדי מדינה.
יעקב מרגי: את יכולה לצאת החוצה בבקשה?
שרון וינברג שפיגלר: אני כבר בחוץ בלאו הכי.
שרון וינברג שפיגלר: אני יודעת לעשות טלוויזיה חינוכית מעולה ואתם מוציאים אותנו החוצה?
יעקב מרגי: אני לא רוצה להוציא אותך החוצה אם רק תיתני לדיון להתקיים.
יעקב מרגי: אני באתי לעזור לך.
שרון וינברג שפיגלר: כשאנחנו מדברים בתרבותיות מאיימים להוציא אותנו החוצה.
שרון וינברג שפיגלר: מעניין מה היה קורה אם היינו מוחים בקול כמו עובדי רשות השידור שגם אותם זרקתם.
שרון וינברג שפיגלר: זה ציניות.
יעקב מרגי: זה לא ציניות, זה אמיתי.
יעקב מרגי: איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה לחזור על מה שאמרו חבריי בצדק רב לגבי האיכות של החינוכית, האיכות של האנשים שעובדים בחינוכית, וגם מותר להגיד שגם בגוף הזה היו בעיות וזה בסדר, וזה קורה כי אין גופים בלי בעיות.
איילת נחמיאס ורבין: לא צריך להיתמם בעניין הזה, אבל אני רוצה לדבר על משהו אחר בכלל הבוקר, חבר הכנסת מרגי.
איילת נחמיאס ורבין: תראה מה קרה.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שטיפלנו בחוק התאגיד הישראלי, אגב, מי שזוכר, לפני שנתיים היה תיקון מיוחד.
איילת נחמיאס ורבין: עיכבו את חוק התאגיד כדי לשנות אותו לחוק התאגיד הישראלי.
איילת נחמיאס ורבין: זכתה נטע ברזילי המדהימה באירוויזיון וממשלת ישראל, פתאום, אתה לא תאמין, לא רוצה לבטל את חטיבת החדשות מהתאגיד.
איילת נחמיאס ורבין: זה משהו פנומנלי, זאת אומרת שאין דבר יותר פשוט מלהוציא את הסעיף הזה שעכשיו אני לא זוכרת את מספרו, מחוק התאגיד.
קריאה: 120.
איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם, זכרתי שזה 100 ומשהו.
איילת נחמיאס ורבין: לשלוח אותו ולהגיד, חברות וחברים, עשינו טעות, הגיע הזמן להודות בה.
איילת נחמיאס ורבין: לא קרה שום דבר.
איילת נחמיאס ורבין: באמת לא קרה כלום.
איילת נחמיאס ורבין: נוציא אותו.
איילת נחמיאס ורבין: הגוף עדיין עובד, אפשר להחזיר אליו את החיים.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע בכמה פרסים זכתה החינוכית בטקסי אוסקר בינלאומיים של טלוויזיות חינוכיות לאורך השנים?
איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים בכמה פרסים היא זכתה?
איילת נחמיאס ורבין: אין ספור.
איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא סופר את זה.
איילת נחמיאס ורבין: כולנו שמחים שנטע ברזילי זכתה.
איילת נחמיאס ורבין: כולנו שמחים שבגלל זה העיוות המטורף הזה של הפיתול בין החדשות לתאגיד עבר מין העולם, אבל סליחה, עם כל הכבוד, זה בדיוק מה שמצביע על כך שאין שום בעיה לטפל בדבר הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה את נציגת אגף התקציבים.
איילת נחמיאס ורבין: לאנשים האלה בניגוד למה שחושבים, גם להם יש לב ובמיוחד אותך אני מכירה.
איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שזה קשה לך.
איילת נחמיאס ורבין: תיקחו את זה לתשומת לבכם.
איילת נחמיאס ורבין: מה שהיא עושה זה לא אישי.
איילת נחמיאס ורבין: היא משרתת מדיניות מסוימת גם אם אני לא מסכימה איתה.
איילת נחמיאס ורבין: אז במאבק תהיו קשובים למה שמרגי אמר.
איילת נחמיאס ורבין: המאבק הוא ראוי.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אתכם.
סאלח סעד: טוב, בוקר טוב לכולם.
סאלח סעד: אדוני היושב ראש, אין ספק שסביב השולחן הזה אני רואה כמות רצינית מאוד של חברי כנסת מהאופוזיציה והקואליציה.
סאלח סעד: סימן שאכפת לבית הזה שהטלוויזיה החינוכית אכן לא תיסגר.
סאלח סעד: הטלוויזיה הזו נקראת עשרות שנים, ואחרי שאני שומע את ענבר ואת נעמה, תאמין לי, אני מתרגש, כי הנכדים שלי יום-יום רואים את הטלוויזיה הזו.
סאלח סעד: גם הנכדים של כולכם כאן או הילדים של כולכם כאן רואים את הטלוויזיה הזו.
סאלח סעד: אז אני אומר לכם, רבותיי, זה פשוט בכיה לדורות אם הטלוויזיה הזאת תיסגר.
סאלח סעד: אני מבקש שמכאן תצא קריאה רצינית מאוד מיושב ראש הוועדה, יחד עם כל חברי הכנסת לשר החינוך לעשות הכול שהטלוויזיה הזו לא תיסגר.
סאלח סעד: לא ניתן לטלוויזיה החינוכית להיסגר.
סאלח סעד: זו הסיסמא.
עיסאווי פריג': מרגי, אני ליוויתי את כל הדיונים של הקמת מה שקוראים לו, התאגיד הישראלי מאז שהתחילו כל הוועדות, וכל הדיון הזה התקיים לאורך כל הזמן ואף אחד לא ספר את החינוכית, חברים, לאורך כל ארבע שנות הדיונים בהקמת התאגיד, ואנחנו, חברים, ואני אומר לכם את זה דוגרי, יכולים להיות כאן לא 20 ח"כים, 61 ח"כים, ונרצה שתמשיכו.
עיסאווי פריג': יבוא פקיד אוצר זוטר ויגיד, לא מתאים לי.
עיסאווי פריג': השיקול הוא אוצר, כלכלי גרידא.
יעקב מרגי: חולק עליך.
יעקב מרגי: יש ממשלה בישראל.
עיסאווי פריג': יושבים כאן מכל הקשת הפוליטית.
עיסאווי פריג': הדיון שהתקיים בהקמת התאגיד, ברגע שדיברנו על החינוכית, מילים יפות ואפס מעש.
עיסאווי פריג': היינו יכולים תוך כדי הקמה לדאוג לכם.
עיסאווי פריג': לא דאגנו לכם כי לא יכולנו לדאוג לכם, כי האוצר והשיקול, כסף-כסף תרדוף הוא שקובע, ולא חינוך-חינוך תרדוף.
עיסאווי פריג': אתם עולים למדינה כסף, שזה לא מתאים, לא מכניס להם כסף, כאילו חינוך לא מכניס כסף.
עיסאווי פריג': אם אנחנו באמת רוצים לעזור לחינוכית, אנחנו יכולים, בתנאי שנהיה נחושים.
עיסאווי פריג': לא התעסקנו.
עיסאווי פריג': אמרנו כמה משפטים וכל אחד הלך לדרכו.
עיסאווי פריג': היום שר החינוך נמצא במליאה עם כולנו.
עיסאווי פריג': נהיה שם, נשאל ונעשה מה שצריך.
עיסאווי פריג': אני מבטיח לכם, יהיה שינוי.
יעקב מרגי: איל בן ראובן.
איל בן ראובן: א', אני רוצה להזכיר לכולנו ולשאול פה מישהו שיגיד לי כשמדברים על חינוך הוא לא הדבר החשוב ביותר בחברה בכלל.
איל בן ראובן: אני אומר לכם, אני מדבר פה כאבא לילדים בגיל הזה של הבנות האלה שנמצאות פה ואני אומר לכם, בא לי לבכות שאנחנו צריכים להביא לכנסת את הילדות החמודות האלה בשביל להילחם על אוצר תרבותי כל כך חשוב שיש לנו בידיים.
איל בן ראובן: זה פשוט מעוות.
איל בן ראובן: זה לא צריך לקרות.
איל בן ראובן: הילדות האלה מקסימות ונפלאות, אבל כואב לי הלב שהן יושבות פה ומדברות אל האומה על אוצר שכל כך ברור שהוא חייב להמשיך לחיות ולהיות איתנו.
איל בן ראובן: רבותיי, כשמדברים על חינוך, כשעוסקים בחינוך, אז חינוך עולה כסף.
איל בן ראובן: חינוך טוב עולה כסף.
איל בן ראובן: כדאי שנדע את זה, בסיפור הזה.
איל בן ראובן: הדיון פה בעיניי הוא קודם כול דיון חינוכי.
איל בן ראובן: אי אפשר לשים חינוך וכלכלה וכסף באותה מטבע, בעניין הזה.
איל בן ראובן: זה הרי כל כך ברור שיש לנו פה משהו כל כך יפה לאורך שנים, אנשים שהתמחו בטלוויזיה חינוכית.
איל בן ראובן: זה מקצוע מאוד ייחודי של חינוך בטלוויזיה.
איל בן ראובן: זה דבר שפשוט לא יעלה על הדעת שמדינת ישראל תלך היום ותפרק את הדבר הזה.
איל בן ראובן: נאמר פה כבר על מה שצריך להגיד על נושא שר החינוך.
איל בן ראובן: אני הייתי מצפה את שר החינוך לשבת פה היום, את שר החינוך לזעוק לשמיים.
איל בן ראובן: זאת אחריות שלך, אדוני שר החינוך, ומעליך אחד שצריך לטפל בעניין הזה, זה ראש הממשלה.
איל בן ראובן: ראש ממשלת ישראל, יש לך גם אחריות על חינוך הנוער במדינת ישראל, בעניין הזה, ולכן אני מצפה ואני עושה את זה בקיצור רב, אני מצפה מראש הממשלה, משר החינוך, משר האוצר, להבין שפה מדובר לא על כסף.
איל בן ראובן: פה מדובר על איכות החברה הישראלית, על איכות הילדים שלהם, בעניין הזה, ואנחנו נעשה באמת, ואני מבטיח את זה פה לכולם.
איל בן ראובן: אנחנו נעשה, ואתם שומעים פה, זה לא עניין של ימין ושמאל.
איל בן ראובן: אנחנו נעשה כל מה שדרוש ואפשר כדי שהטלוויזיה החינוכית לא תיסגר.
יעקב מרגי: מרב מיכאלי, בבקשה.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לך, חברי, חבר הכנסת איל בן ראובן, שאנחנו כבר עושות ועושים הרבה מאוד זמן.
מרב מיכאלי: חבר הכנסת יוסי יונה ואני הגשנו את הצעת החוק לביטול הסגירה המטומטמת הזאת, כבר לפני חודשים מאוד ארוכים.
מרב מיכאלי: בכנס הקודם עשינו כנס חירום שגם אליו הגיעו רבות ורבים מכם ואמרו את אותם דברים חשובים וחכמים, ולמרבה הצער אנחנו חיות וחיים בעידן שבו הממשלה מסרסרת את הכנסת ורק הממשלה מחליטה מה קורה, ויושב שר חינוך, ואת יכולה לשמוע אותו השכם וערב ברדיו על מלא דברים שאין להם שום קשר לענייני משרדו, אפס קשר לענייני משרדו, אבל בדבר שנוגע למשרד שלו, לתפקיד שלו, לאחריות שלו, כמו שאמרת בצדק, לחינוך של ילדות וילדי ישראל, לאיכות של החברה שלנו, לעובדות ועובדים שאני בעוונותיי, חלקם עבדתי איתן ואיתן, ושנים לא מבוטלות, שזו בשום אופן לא סיבה לסגור.
מרב מיכאלי: זה שאני עבדתי בחינוכית זו לא סיבה לסגור אותה.
מרב מיכאלי: תראו, לסגור את רשות השידור היה פשע, חרפה, וזה נכשל כישלון חרוץ ומהדהד, אבל ברשות השידור, אז לפחות היו בעיות שאפשר היה לדבר על איך לפתור אותן.
מרב מיכאלי: בטלוויזיה החינוכית אפילו אין בכלל את הבעיות האלה.
מרב מיכאלי: הממשלה הזאת עולה עם די ניין על אחד המוסדות המוצלחים במדינת ישראל ואנחנו חייבות וחייבים לעצור את זה, אז אדוני, יש לך כוח לעשות משהו בעניין הזה.
מרב מיכאלי: אל תהסס.
מיכל רוזין: אני רוצה להצטרף לכל חבריי.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שהתסכול הזה שאתם חשים אותו, אנחנו חשים אותו, אני כבר קדנציה שנייה באופוזיציה ויש פה חברים אחרים, אבל נמצאים פה באמת חברי כנסת גם מקואליציה וגם אופוזיציה וגם הגיע יושב ראש ועדת הכנסת להגיד שהוא עומד להניח את הצעות החוק ולתת להן פטור מחובת הנחה, ונמצא פה כמובן יושב ראש הוועדה שהוא מטעם הקואליציה.
מיכל רוזין: יש פה מחויבות.
מיכל רוזין: אני אומרת את זה, כי תסכול הוא לא תוכנית פעולה ואנחנו לא מתייאשים ואנחנו לא מתוסכלים ואנחנו נמשיך ללחוץ ונמשיך להתעקש, ומרגי, גם אם צריך ישיבה שלישית ורביעית וחמישית כדי שהאוצר ומשרד החינוך יבין שהדרך היחידה היא באמת להציל את החינוכית ולהשאיר אותה במשרד החינוך ולתקצב אותה, ומה שאני מבינה, התקצוב קיים.
מיכל רוזין: זה אפילו לא להוסיף מעבר.
מיכל רוזין: אני הייתי רוצה שגם נכפיל את התקצוב הזה, כי אם רוצים שזה באמת לא רק יישאר קיים כמו שהוא, אלא באמת יתקדם וימשיך להיות אור לילדים שלנו ומופת חינוכי, וכולנו גדלנו ותראו מה יצא מאיתנו.
מיכל רוזין: יצאו מאיתנו חברי כנסת מוצלחים וראויים, אני מקווה שאתם חושבים כך, וגדלנו כולנו על החינוכית.
מיכל רוזין: לא היה את שאר הדברים שהילדים שלנו כבר צפו וצופים, אז גדלנו איכותיים מאוד וחלק גדול בזכות זה.
מיכל רוזין: אני זוכרת בתור ילדה, היו אומרים לנו, אתם רואים יותר מדי טלוויזיה, ואני חושבת שבזכות הטלוויזיה למדנו הרבה מאוד דברים חשובים ונכונים וערכים ומוסר ואלה הדברים שעליהם גדלנו.
מיכל רוזין: אני קוראת לכם לא להתייאש.
מיכל רוזין: אנחנו מאחוריכם ונמשיך פה, אופוזיציה וקואליציה, נקדם את העניין הזה.
מיכל רוזין: לפחות בואו נתחייב לעצמנו שעד סוף המושב הזה הצעות החוק האלה עוברות.
יעקב מרגי: נורית, ממש בקצרה.
נורית קורן: תודה רבה על הדיון החשוב ובאמת היה צריך לקיים דיון כבר לפני ולא להמתין.
נורית קורן: לא, דיון נוסף כדי להזיז את העניינים.
נורית קורן: אני מקווה שעד סוף המושב אנחנו נצליח אכן למנוע ולמצוא איזושהי צורה כן להשאיר את הטלוויזיה החינוכית.
נורית קורן: זאת טלוויזיה חשובה מאוד.
נורית קורן: אני יכולה להגיד שהנכדים שלי לא גדלים על טלוויזיה אבל הם רואים תוכניות של הטלוויזיה החינוכית פעם בשבוע.
נורית קורן: זה מה שהאימא שלהם מקציבה להם, והדברים האלה חשובים ולכן אני כאן.
נורית קורן: אני ניסיתי לעשות הרבה דברים יחד עם שר התקשורת כדי למנוע את זה, אבל די היה קשה.
נורית קורן: אני מקווה שיימצא הערוץ המתאים שנוכל להשאיר את הטלוויזיה החינוכית על כנה.
יעקב מרגי: לא לחזור על מה שנאמר.
יעקב מרגי: אנחנו מזדהים עם כל מה שנאמר.
יעקב מרגי: רק להוסיף.
לאה פדידה: מקומם בטירוף שמודדים את הטלוויזיה החינוכית באותם מאזניים ושמים פה כלכלה.
לאה פדידה: מטריף אותי.
לאה פדידה: היינו כבר בכמה ישיבות ואני אומרת שהדבר הזה חייב להיגמר.
לאה פדידה: אני מצטרפת אליך, חבר הכנסת עיסאווי.
לאה פדידה: אם אנחנו היום, כמוך, בקריאה הראשונה כולנו, כל בעיה, הבית הזה, ימין, שמאל ומרכז, נעלה על שולחן המליאה ונדרוש את הצדק שמגיע לנו.
לאה פדידה: הפעם אנחנו לא מאחוריכם.
יעקב מרגי: לנצל את כל הכלים הפרלמנטריים, לאו דווקא ב"שעת שאלות".
יעקב מרגי: גם בקריאה ראשונה.
לאה פדידה: אנחנו לא מאחוריכם ולא לפניכם, אנחנו יחד, כי זה איזשהו נכס צאן ברזל וצריך להגן עליו.
יעקב מרגי: מיכל בירן, ממש בקצרה.
מיכל בירן: ממש בקצרה.
מיכל בירן: לנציגת משרד האוצר, אתם פשוט בדיליי של 20 שנה.
מיכל בירן: לפני 20 שנה רצו להפריט פה הכול, ששום דבר לא יהיה בידי המדינה, שהכול יהיה במיקור חוץ.
מיכל בירן: היום המצב הוא אחרת.
מיכל בירן: חברי הכנסת השתנו ואפילו שר האוצר מדבר בקול אחר.
מיכל בירן: המדינה התחייבה לקלוט עובדי קבלן, המדינה התחייבה לעשות העסקה ישירה, ובעצם אנחנו מדברים כאן, הבנתי שהוויכוח על הכסף במידה רבה כבר הסתיים.
מיכל בירן: אתם פשוט מתעקשים שאנשים לא יוכלו לחיות ולהיות מועסקים כבני אדם במקום שהמעסיק האמיתי בפועל שלהם הוא באמת המעסיק שלהם.
מיכל בירן: אתם רוצים שהכול יהיה במיקור חוץ, בהפקות חוץ, בתנאים ארעיים והדבר הזה הוא בדיליי של 20 שנה.
מיכל בירן: אתם בניגוד מוחלט לכל הזרמים המשמעותיים בחברה הישראלית.
דב חנין: אני רוצה להצטרף ולא לחזור על כל הדברים שאמרו חבריי וגם לא על הדברים שאמרתי בדיונים הקודמים בעניין הזה, חוץ מנקודה אחת שאני לא מסכים עם חבריי.
דב חנין: לי אין שום ציפיות בעניין הזה, לא משר החינוך ולא מראש הממשלה, כי פשוט אני רואה מה קרה בשנה האחרונה.
דב חנין: הכדור נמצא אצלנו בוועדה הזו.
דב חנין: זה באחריותנו, חברי הכנסת.
דב חנין: יש לנו מעט מאוד זמן.
דב חנין: יש לנו קצת יותר מחודש לסיום הכנס.
דב חנין: בשבוע הבא הצעות החוק הפרטיות צריכות לעבור בקריאה טרומית.
דב חנין: אני מבין שזה הסיכום.
דב חנין: אז הצעות החוק חוזרות לכאן, לוועדת החינוך, ואנחנו צריכים לעשות מאמץ כדי לסיים אותן ולהביא את החקיקה לקריאה שנייה ושלישית בכנס הזה.
דב חנין: זהו, זו הדרך היחידה.
יעקב מרגי: אז סימן שאתה אופטימי.
יעקב מרגי: אם אתה אופטימי שהם יגיעו לכאן, מבטיח לך שהם יסתיימו.
דב חנין: אני אופטימי רק לגבנו, לא לגבי הממשלה.
יעל כהן-פארן: קודם כול, תודה על הדיון.
יעל כהן-פארן: מצטרפת לדברים של קודמיי.
יעל כהן-פארן: לכל עובדי החינוכית ולילדים הנפלאים שהגיעו לפה, אני חושבת שיש פה באמת קואליציה מקיר לקיר, אם אני קוראת את זה נכון, וכן, זה בידיים שלנו ושלך.
יעל כהן-פארן: דבר אחד נוסף.
יעל כהן-פארן: בעידן היום, הדיגיטלי, שילדים צורכים טלוויזיה ומסכים כל היום, זו חובתנו כמדינה ואנחנו כאן בכנסת צריכים לתת לזה גב, לתת תוכן איכותי, שלא הכול יהיה תוכן מסחרי.
יעקב מרגי: מוטי, משפט, ואני אשמע את האוצר ונסכם.
מרדכי יוגב: אני מצטרף לכל חבריי לשמר את הטלוויזיה החינוכית.
מרדכי יוגב: זה מה שצריך לעשות.
רעיה עדני: אני רק אהיה קצרה מאוד.
יעקב מרגי: ואני מזהיר, אם מישהו יתפרץ או יפריע, אני אעצור את הדיון.
רעיה עדני: אנחנו נמצאים בימים האלה בדיונים עם העובדים לגבי העתיד שלהם.
רעיה עדני: חשוב לי להגיד שהם עובדי מדינה ואנחנו מחויבים לעובדים האלה ואנחנו נדאג להם.
יעקב מרגי: את ממונה על השכר או באגף התקציבים?
רעיה עדני: לא, אני מאגף תקציבים.
רעיה עדני: ואנחנו נדאג לעובדים ואנחנו גם נמצאים בדיונים, וזה נכון שאמרנו שנפרסם לפני פרישה ואנחנו נפרסם אותו בימים הקרובים.
רעיה עדני: זה נמצא בהכנה.
קריאה: רגע, היא הייתה באמצע משפט.
יעקב מרגי: היא סיימה.
מיכל רוזין: לא הבנתי כלום.
מיכל רוזין: מה היא אמרה?
עיסאווי פריג': את האיש החשוב ביותר, הפסקת אותה?
יעקב מרגי: סליחה, רבותיי.
מיכל רוזין: תסביר מה היא אמרה.
יעקב מרגי: אני אסביר לך אם לא תפריעי לי.
יעקב מרגי: חבריי, אתם לא רוצים שיבוא פה פקיד בכיר כלשהו במשרד וימסור לכם - - -
מיכל רוזין: לא, אנחנו רוצים להבין אותו.
מיכל רוזין: להבין.
יוסי יונה: היא אמרה, סוגרים.
יעקב מרגי: לא, אתם רוצים לשמוע סיסמאות, נכון?
מיכל רוזין: שתגיד, סוגרים.