GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: כאימא לסטודנטים, המקום הזה, הנה, אני באה עכשיו מהדיון בוועדה למעמד האישה על חוסר קידום של נשים, ועכשיו אנחנו מדברים על מעונות וגם מעונות לגיל הרך, אז המקום הזה של הריצה המטורפת, ביתי לומדת רפואה, מגדלת תינוקת.
עליזה לביא: אני אומרת לעצמי, רגע, איפה הילדה הזאת שהתנדבה כל חייה?
עליזה לביא: איפה היא יכולה עוד?
עליזה לביא: אני חושבת, אדוני, גם הצעת החוק, צריכים לראות איך אנחנו יכולים לבוא ולתרגל, כי זה מתכתב גם עם אחד הדברים הקשים שקראנו בדוח, וזה הנושא של לכאורה ירידה מהארץ, לכאורה, אני לא מרגיש שאני יכול להשפיע או איך אני באמת יכול לבוא לידי ביטוי בכלל.
עליזה לביא: העשייה החברתית וההנגשה שלה, החוק החשוב שלך, חברתי, אבל גם אנחנו רואים שבמכללת תל חי יש יותר קורסים מעשיים שמתכתבים עם השטח, שמתכתבים עם הפרקטיקה, שמתרגמים אותה, אם זה קליניקות, אם זה עוד ועוד יזמויות בכיוון הזה של לבוא ולהיות מעורב חברתית.
עליזה לביא: יש שם הרבה מאוד אפשרויות אודות גם לטכנולוגיה שמאפשרת, גם באמת לפריסה של האקדמיה במרחבים השונים במדינת ישראל, ואני חושבת שהמקום הזה של גם נקודות זכות של ההתנדבות של החוק שלך, אבל גם קורסים משלבי עשייה, הם באמת יהיו שני אדנים מאוד משמעותיים.
עליזה לביא: כשאני רוצה לקרוא את העבודה המשובחת הזאת שנותנת לנו את המידע, אבל גם לבוא ולהסתכל על חצי הכוס המלאה, והיא גדולה וגדושה, ולראות איך ביחד העשייה החברתית גם תענה לנו על השאלות.
עליזה לביא: ברשותך, אתמול בלילה התקשר אלי הרב זיני שמוכר בטכניון בפעילות שלו, ואמר לי, עליזה, אני לא יכול לישון, ראיתי את הכותרת הזאת שכל כך הרבה סטודנטים רוצים לרדת מהארץ.
עליזה לביא: תגידי להם, רק מעורבות חברתית זה מה שייתן את הפתרון, אז הנה, אמרתי גם את דברו.
יעקב מרגי: סעיד אלחרומי, בבקשה.
סעיד אלחרומי: תודה כבוד היושב ראש ותודה לחברותיי, מירב, עליזה, על היום הנפלא הזה.
סעיד אלחרומי: חבריי, חברי הכנסת מתרוצצים מוועדה לוועדה ובאמת בכל ישיבה מתגלים עוד דברים נפלאים.
סעיד אלחרומי: מעורבות חברתית, רבותיי, אפשר לדבר על שני מישורים.
סעיד אלחרומי: דובר על המישור של הסטודנטים, של הפעילות ההתנדבותית ועל המישור הרשמי של המוסדות האקדמיים.
סעיד אלחרומי: אני חושב שהמוסדות האקדמיים יגיעו כשיראו שיש הצלחה.
סעיד אלחרומי: איפה שיש הצלחה בעבודה של תוכניות הסטודנטים של אגודות הסטודנטים ואיפה שרואים את ההצלחה, למשל בספיר או במקומות אחרים, אז כולם אחר כך יצטרפו.
סעיד אלחרומי: אנחנו כוח מניע, אנחנו כוח שידחוף ויעזור, והחוק של מירב, אני חושב שיש הסכמה חוצה מפלגות בנושא הזה, נושא חשוב.
סעיד אלחרומי: אולי זה יעודד קצת גם את המוסדות עצמם לקחת את המשוכה לידיים.
סעיד אלחרומי: חברים, האוניברסיטה היא כור היתוך.
סעיד אלחרומי: נפגשים שם סטודנטים מכל הארץ, מכל הדתות, יהודים וערבים, יושבים ביחד שלוש או ארבע שנים באותם קורסים ולכן חשוב מאוד שמכור ההיתוך הזה תצא גם המעורבות החברתית, במיוחד בפריפריה, ואנחנו רואים את זה בבאר שבע, רואים את זה ביישובי הדרום.
סעיד אלחרומי: היו לי המון סטודנטים ביישוב שלי כשהייתי ראש רשות.
סעיד אלחרומי: זה עזר המון ליישובים האלה, בעיקר לאוכלוסיות המוחלשות, אז זה המקום להגיד לכם, תודה להתאחדויות הסטודנטים ולכל אדם שמנסה אולי במעט לעזור במשהו לאוכלוסיות האלה.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני רוצה לברך את כל הסטודנטים שנמצאים ולברך במיוחד את מירב על החוק המצוין הזה.
מאיר כהן: אני אמרתי למירב עכשיו שמאוד התרגשתי.
מאיר כהן: אני חושב שגם אתה.
מאיר כהן: למדתי בבן גוריון לפני שאתם נולדתם בתחילת שנות ה-80', סוף שנות ה-70', ומי לא היה בדירות הפתוחות?
מאיר כהן: זה היה חלק מנשמת אפנו באוניברסיטה.
מאיר כהן: היה ברור שאין סטודנט שבא לפחות מהפריפריה ולא נוגע בדירות הפתוחות ולא מייצר איזה שיח יוצא מין הכלל עם הילדים בשכונה ג', בשכונה ד' ובשכונה א'.
מאיר כהן: היום כשאני מגיע לאוניברסיטה, ודיברתי עם ראשי האוניברסיטה, אחד הדברים שמפריעים לי, מיקום של מבנה צריך להתכתב עם הקהילה.
מאיר כהן: אני לוקח את באר שבע כדוגמא, על פעילות קהילתית.
מאיר כהן: תשימו לב שהאוניברסיטה בנויה בתוך העיר עם גדרות מסביב, עם זקיפים של שומרים.
מאיר כהן: אתה רוצה לעבור מאזור בית החולים ליוספטל, לשכונה ד', אתה צריך לעשות סיבוב ענק.
יעקב מרגי: אבל יאמר לזכותם, המעונות, ב-ג' וב-ד', בשכונות.
מאיר כהן: למשל, הייתי בהולדנבורג וראיתי אוניברסיטה שבנויה בתוך עיירה כזאת, יוצא מין הכלל.
מאיר כהן: אין גדרות.
מאיר כהן: הילדים הולכים בדרך מהבית לבית הספר, הם עוברים דרך האוניברסיטה.
מאיר כהן: הם חשים את בית הספר לרפואה.
יעקב מרגי: אפרופו, אוניברסיטת בן גוריון נבנתה על מגרש המשחקים ששיחקתי בו בילדות.
מאיר כהן: שימו לב, הערה קטנה אבל הערה מאוד חשובה.
מאיר כהן: אני בדין ודברים עם ראשי האוניברסיטאות.
מאיר כהן: אני מבין את הטיעון הביטחוני שצריך שיהיה בכל מקום בודק ובודקים, אבל יש משהו מאוד מרענן, ויש משהו מאוד מתכתב עם אוכלוסיות, שהאוניברסיטאות לא מסודרות כמו איזה בסיס צבאי.
מאיר כהן: הדבר השני שמאוד חשוב, אדוני, ואני מדבר גם על הנגב וגם על הגליל, ואני אומר דבר, אני שם אותו על השולחן דווקא כשנמצאים כאן ראשי האוניברסיטאות והחבר'ה הסטודנטים, ואני לוקח את זה להיבט הפוליטי, ואנא תסלחו לי.
מאיר כהן: באתי וביקשתי מראשי האוניברסיטה לשלוח סטודנטים ערבים להיות מנטורים בבתי הספר בירוחם, דימונה, באר שבע.
מאיר כהן: שאלו אותי, למה ערבים?
מאיר כהן: אמרתי, תראו, מתפתח שיח מאוד מסוכן.
מאיר כהן: מתפתח שיח פוליטי מאוד מסוכן.
מאיר כהן: אמרתי, מה יותר יפה מסטודנט ערבי, בין אם הוא מהיישוב הבדואי או בין מהצפון שבא לבית הספר שאותו ניהלתי בדימונה ונותן ארבע שעות לאותו ילד שבבית לפעמים, ערבי בשבילו זה איזה משהו מחוץ לתחום.
מאיר כהן: אני מאוד מקווה שהתשובה גם של ההתאחדות וגם של ראשי האוניברסיטאות תהיה תשובה חיובית.
מאיר כהן: אמרתי, כשבא סטודנט כזה, אז אפשר לתת לו חלק מהמלגה שלו, ולהערכתי שם אנחנו יכולים לעשות את השינוי, כי חלק מהפעילות החברתית באוניברסיטאות זה גם לייצר שיח אחר לגמרי בתוך החברה הישראלית, שיח הרבה יותר מכובד של האקדמיה.
מאיר כהן: ועוד פעם חיבוק גדול למירב על העבודה הנהדרת.
מאיר כהן: כל הכבוד.
יוסף ג'בארין: שוב תודה ליוזמות.
יוסף ג'בארין: הן מעסיקות אותנו היום מהבוקר, אז יישר כוח.
יוסף ג'בארין: אני רוצה לומר לכם שאני מאמין גדול בנושא של מעורבות חברתית.
יוסף ג'בארין: אני חושב שהמוסדות האקדמיים יכולים באמת לתרום רבות לשינוי החברתי דרך תוכניות שונות שהמוסדות יכולים לפתח, ואני לא חושב שהמצב כיום בישראל משביע את הרצון.
יוסף ג'בארין: אני חושב שעדיין אפשר להתקדם עוד הרבה בתחום הזה, לסמן יעדים ולהשיג אותם.
יוסף ג'בארין: כשאני אומר, המצב לא משביע את הרצון, אני חוזר לשנים בהן למדתי בארצות הברית וראיתי עד כמה המוסדות האקדמיים נהיו באמת חלק מהתהליך של שינוי חברתי.
יוסף ג'בארין: שם בעיקר כלפי קבוצות מוחלשות.
יוסף ג'בארין: למדתי בבירה האמריקאית וראיתי שאמנם יש את התדמית הזה של מוסד יוקרתי, אבל הוא התחבר כל כך עמוק לשכבות מוחלשות, למהגרים, לאפרו-אמריקאים, לשכבות העניות, והצליחו באמת לקדם דברים גם בגלל העובדה שהמוסד נחשב למוסד יוקרתי.
יוסף ג'בארין: יש מגמה מבורכת של פתיחת קליניקות.
יוסף ג'בארין: המילה קליניקה אולי לא כל כך מבטאת נכונה את מה שקורה, אבל המגמה הזו של לערב סטודנטים בעשייה חברתית אקטואלית ובשטח, אני חושב שהיא מגמה מבורכת, אולי התחילה בפקולטות למשפטים.
יוסף ג'בארין: היום אני רואה אותה בהרבה פקולטות לחינוך.
יוסף ג'בארין: הייתי שותף להקמת התוכנית הקלינית במכללה בתל חי בצפון ואני חושב שעדיין אפשר לפתח, אבל אני קורא בעצם לכל הפקולטות, לכל בתי הספר לפתח במסגרת הלימודים שלהם תוכנית שיש לה מימדים קליניים.
יוסף ג'בארין: קליניים, הכוונה מימדים חברתיים, שיכולה להתחבר לסוגיות אקטואליות, לעבוד עם תלמידים, עם עניים, עם שכבות חלשות, מוחלשות, להיות בביטוח הלאומי, להיות בבתי הספר.
יוסף ג'בארין: אני כמעט בטוח שכמעט בכל בתי הספר, אפילו במדעים, אפשר לחשוב על תוכניות חברתיות, כמובן תמורת ניקוד אקדמי, אז אני מקווה שזו תהיה המגמה ושיהיה בהתחלה לכולם בכיוון הזה.
מסעוד גנאים: תחילה ברכות ליוזמי היום הזה.
מסעוד גנאים: באמת יום חשוב.
מסעוד גנאים: אני חושב שצריך לתת לסטודנטים ככל שהם יהיו מעורבים חברתית, ככל שאנחנו נותנים להם תפקיד גם בשינוי חברתי, זה יועיל גם להם וגם לחברה.
מסעוד גנאים: למשל, את ההצעה שאמר מאיר עכשיו, היא מצוינת למציאות שלנו כאשר נגיד סטודנטים ערבים שהם בבתי ספר ביישובים יהודים, אני חושב שזה תורם רבות לשיתוף הפעולה, תורם רבות גם בקשר למובן מה זה ערבי, מה זה יהודי.
מסעוד גנאים: אני גם חסיד המעורבות החברתית של הסטודנטים משום שסטודנטים יכולים לתרום, יכולים לעשות הכול ובאותו זמן לסבסד את המעורבות הזו, שיהיה חלק או מהמלגה או דברים אחרים, וברכות עוד פעם.
יעקב מרגי: עוזי דיין, ממש בקצרה.
30709: באמת תודה על ההזמנה.
30709: אנחנו בפיס, אני כבר לא שם, בשבע השנים האחרונות העלינו את מספר המלגות לסטודנטים מ-1,000 ל-13,500 לשנה.
30709: המלגות הן מלגות של 10,000 שקל וקודם כול תודה לכל מי שעוסק, לחברות הכנסת.
30709: תודה, התאחדות הסטודנטים.
30709: תודה בעיקר למי שעוסק בזה בפיס.
30709: שלושה אנשים בכירים עושים את הכול, ארז, מירב ותום.
30709: עכשיו לענייני.
30709: המלגה היא 10,000 שקל והיא מותנית בתרומה של לפחות 100 שעות למען הקהילה.
30709: רוב הסטודנטים, הרוב המכריע עושה הרבה יותר.
30709: הייתי השבוע באריאל, הם עושים 240 שעות, למשל, 7-8 שעות לשבוע.
30709: יש קבוצה ייחודית שאנחנו נותנים להם מלגות, שלא תורמת לקהילה, זה חיילים משוחררים של משרד הביטחון, 1,800 בשנה, ואנחנו נותנים את זה כבר היסטורית והם לא הסכימו שהם יתרמו תרומה לקהילה כי הם כבר תרמו לקהילה.
30709: אני מזכיר שלמה שאנחנו עושים ביחד עם הרשויות, שזה מתקרב ל-140 מיליון שקל, למשל היום הרשויות נותנות חצי מזה, יש למעלה מ-4,100 חיילים לוחמים משוחררים, זאת אומרת, מספר הרבה יותר גדול מהמספר של החיילים, שהמענק מועבר דרך משרד הביטחון.
30709: נתון מעניין, מקבלי המלגות שלנו, אחד, שיותר מחצי זה בנות, שניים, חרדים, ולהבדיל, ערבים, ולהבדיל דרוזים, ולא להבדיל, איך שאתם רוצים, זה למעלה מ-84% נשים מקבלות את המלגה, והמלגה היא שווה לכל נפש.
מסעוד גנאים: 84% מכל המקבלים?
30709: לא מכל המקבלים.
יעקב מרגי: באותם סקטורים.
30709: מכל המקבלים זה 50% ומשהו, 60%.
יעקב מרגי: כשאתה ממקד את זה סביב אוכלוסיות, זה גבוה יותר.
30709: הנתון הכי מעניין הוא ש-87% ממקבלי המלגות עשו שירות צבאי או שירות לאומי.
30709: למה הוא נתון מעניין?
30709: כי אנחנו נותנים את זה.
30709: זה לא תנאי.
30709: פשוט זה מה שיוצא תוצאתי.
30709: בקשה אחת, לא יודע, תייקו אותה, תזכרו אותה.
30709: אני העברתי החלטה בדירקטוריון לפני שעזבתי, שכל מי שמקבל מלגה ממפעל הפיס, צריך לתת לפחות 100 שעות תרומה לקהילה, אז כשיתחילו ויכוחים והסברים ולא בסדר כלפי החיילים, תזכרו שהרבה יותר חיילים לוחמים ברשויות, אין בעיה לעשות את המנגנון הזה.
30709: אם משרד הביטחון לא יודע לדאוג לו, סטודנטים ידאגו לו, כפרי הסטודנטים ידאגו לו, התנועות ידאגו לו, הרשויות המקומיות ידאגו לו.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לשאול אותך שאלה.
מירב בן ארי: התוכנית הזאת של ה-1,800 חיילים, כמה זמן היא קיימת?
מירב בן ארי: שנה, לא?
30709: היא קיימת הרבה שנים.
30709: זה התחיל מ-1,000, אחר כך עלה ל-1,800.
30709: בכל נקודת זמן 1,800 כפול 3.
30709: יש 5,400 סטודנטים שאם הם יתרמו את זה, זה יותר מ-5.5 מיליון שעות תרומה לקהילה.
30709: מה שאני מבקש בהמשך, תזכרו את זה, ואם יהיה ויכוח, תדעו מי הצד הצודק.
יעקב מרגי: רחלי ורשבסקי.
רחלי ורשבסקי: צהריים טובים לכולם, אני שמחה מאוד על הדיון הזה ועל האפשרות לדבר.
רחלי ורשבסקי: אני מייצגת פה את אוניברסיטת תל אביב ובכלל את האוניברסיטאות ואת ור"ה.
רחלי ורשבסקי: אני חושבת שהדיון הזה מדבר על המכנה המשותף הגבוה ביותר של כולנו, הנושא של מעורבות חברתית בכלל, החברה האזרחית ובטח שהסטודנטים, שעיניים נשואות לסטודנטים הצעירים המבטיחים של ישראל, אלו שעוד כמה שנים יקבלו החלטות בשביל כולנו.
רחלי ורשבסקי: מעבר למכנה המשותף הגבוה ולכל הרעיונות ולהחלטות שנאמרו פה, אנחנו בעצם בתור אוניברסיטה, יש לנו הרבה מאוד מה להגיד על האופן שבו אנחנו חושבים שראוי ונכון לשלב עשייה חברתית של אקדמיה לתוך החברה בישראל.
רחלי ורשבסקי: יש לנו הרבה מאוד מה להגיד ואנחנו בעצם באוניברסיטת תל אביב הצבנו מודל פורץ דרך שאנחנו מכניסים את העשייה החברתית לדי.
רחלי ורשבסקי: אן.
רחלי ורשבסקי: איי של האקדמיה, לדי.
רחלי ורשבסקי: איי של האוניברסיטה בכל הרמות.
יעקב מרגי: זה המסר שעבר בין כל הדוברים.
רחלי ורשבסקי: כן, אבל זו דוגמא מדהימה באמת.
רחלי ורשבסקי: זו דוגמא מדהימה ופורצת דרך, איך שכל הנהלת האוניברסיטה, נשיא, רקטור, מנכ"ל, דיקנים, ראשי בתי ספר, אנשי סגל, גם הוותיקים וגם הצעירים מתגייסים לתוך תוכנית מדהימה.
רחלי ורשבסקי: כל התוכנית מבוססת על האופן שבו אנחנו מכניסים את המעורבות החברתית כחלק בלתי נפרד מתוכנית הלימודים, כקורסים אקדמיים משלבי עשייה חברתית.
רחלי ורשבסקי: מה שחשוב זה שהאקדמיה יודעת לעשות את החיבורים הנכונים בין הידע שנצבר ונחקר באוניברסיטה לבין הסטודנטים לטובת מטרות חברתיות וארגוני החברה האזרחית.
רחלי ורשבסקי: אנחנו יודעים לעשות את זה כאוניברסיטה מצוין, ואנחנו חושבים שכל עשייה שהיא לא מלווה - - -
יעקב מרגי: גבירתי, נפל האסימון, הבנו.
יעקב מרגי: אני רוצה לתת לאחרים גם להתבטא.
יעקב מרגי: סביב השיח צריך לשנות את כל השיח.
רחלי ורשבסקי: השיח צריך להיות שיח מקצועי שמחבר מהודק ידע עם עשייה חברתית.
רחלי ורשבסקי: לעשות עשייה חברתית זה לא עונש שצריך עליו לקבל פטור של שתי נקודות כאלו ואחרות.
יעקב מרגי: מה אכפת לך אם זה יבוא גם על הדרך?
רחלי ורשבסקי: זה אכפת לי, כי זו זכות וזו מצוינות.
רחלי ורשבסקי: לא סתם חיילים משוחררים עושים עשייה חברתית בהמשך.
יעקב מרגי: אני מסכים איתך, זו זכות.
יעקב מרגי: את יודעת, אצלנו אומרים, המילה נתן, אפשר לקרוא אותה בשני צדדים כנתן.
יעקב מרגי: מי שנותן גם מקבל.
יעקב מרגי: אני מסכים איתך, אבל המדדים והתוצאות וכשבודקים, איפה שיש נקודות זכות, יש יותר מעורבות חברתית.
יעקב מרגי: איפה שאין, מה לעשות.
יעקב מרגי: ליאור ז'ורנו.
ליאור ז'ורנו חפץ: צהריים טובים.
ליאור ז'ורנו חפץ: קודם כול, ממש זכות והזדמנות מדהימה להיות פה ולהתעסק במעורבות חברתית.
ליאור ז'ורנו חפץ: "תוצרת הארץ" זאת עמותת בת של התאחדות הסטודנטים הארצית שעוסקת בהקמה ובבינוי של קהילות צעירים אקטיביסטים בפריפריה החברתית והגיאוגרפית של מדינת ישראל.
ליאור ז'ורנו חפץ: אני רוצה להתחבר לדברים שגם חברת הכנסת מירב בן ארי אמרה וגם רועי פולקמן.
ליאור ז'ורנו חפץ: המטרה שלנו היא להביא את הסטודנטים מהיום הראשון ולגרום להם להיות אזרחים פעילים בתוך אותה פריפריה, מתוך מטרה שהם יתיישבו שם ויעשו את הבחירות הכי משמעותיות שלהם בפריפריה כדי לבוא כנגד המגמה הגבוהה שיותר ויותר צעירים עוזבים את הפריפריה ומחפשים גם מקום של שייכות, גם מקום של מחויבות ואיזושהי עשייה חברתית, ובסופו של דבר גם תחושת קהילתיות.
ליאור ז'ורנו חפץ: אני רוצה להגיד שני דברים קטנים.
ליאור ז'ורנו חפץ: הדבר הראשון שאני חושבת שהוא מאוד מאוד משמעותי, העובדה שהיום 600 סטודנטים בתשע רשויות מקומיות, אנחנו עושים גם קהילתיות במגזר הערבי, גם במגזר החרדי וגם במגזר הכללי, הדתי והחילוני, ואני חושבת שהיום כל הסטודנטים מחפשים את הערך המוסף וצריך לתת את המקום לכולם ולהבין שקהילה מאפשרת לא רק לקבל מלגה ולעשות מעורבות חברתית קצרת טווח, אלא משהו שהוא ארוך טווח.
ליאור ז'ורנו חפץ: הדבר השני, כמו שאמרתי, זה הסיפור של הפלטפורמות.
ליאור ז'ורנו חפץ: אני חושבת שבזכות, מירב בן ארי, חברת הכנסת, את דיברת על זה קודם, העובדה שאפשרו לנו להרחיב את קהילת הסטודנטים מלוד לעוד יישובים, זו לא הזדמנות להרחיב, זו הזדמנות לייצר פלטפורמה, גם מה שערן דיבר, שהיא תהיה פלטפורמה שנותנת כלים לסטודנטים, אגב הנתונים שהיו פה, שהם יקבלו את הכלים האלה והם יוכלו לעשות עשייה לא על ידי מלגה - - -
מאיר כהן: אני רוצה להתפרץ במשפט אחד.
מאיר כהן: היות והקמתי כפר סטודנטים ב-2004 בדימונה, של "איילים" - - -
יעקב מרגי: זכיתי לבקר בו.
מאיר כהן: ואני חייב להגיד, אני לא רוצה להשבית את השמחה, אבל כל כפר כזה, היות ומושקע בו הרבה מאוד כסף והרבה מחשבה, צריך להיות מלווה בתהליך של הערכה ומדידה לטווח הרחוק.
מאיר כהן: חבריה, אם זה הופך להיות למעונות לסטודנטים שכל שנה מתחלפים במקום שנתיים, אני מודה לכם, תודה רבה על המאמץ.
מאיר כהן: הכפרים האלה מהר מאוד הופכים להיות לפתרון דיור לסטודנטים.
מאיר כהן: היו זהירים.
ליאור ז'ורנו חפץ: העובדה שיש גם מוסד אקדמי, גם "תוצרת הארץ", התאחדות הסטודנטים וגם רשות מקומית, בעצם מכניסים את הערך המוסף של כל אחד.
ליאור ז'ורנו חפץ: כל קהילת סטודנטים של "תוצרת הארץ" היום מלווה על ידי מחקר הערכה של המוסדות להשכלה הגבוהה שהם מלווים אותו, ומדובר בקהילות בתוך העיר, לא בכפרים סגורים ולא בבועות בעצם בצד.
מאיר כהן: בתוך העיר, לא בכפרים סגורים.
מאיר כהן: בדימונה היו שני כפרים, אחד בתוך השכונות ואחד - - - , וכשעוברים בדימונה בפאתי העיר, זה בתוך העיר.
ליאור ז'ורנו חפץ: כן, כן, אני מכירה.
יעקב מרגי: אוהד צור.
אוהד צור: אני סטודנט להנדסה באוניברסיטת בן גוריון.
אוהד צור: במסלול הזה יש 160 נקודות זכות לכל התואר, מתוכם כ-30 זה התמקצעות מסוימת כמהנדס מכונות ו-4 עד 6 נקודות בחירה בהתאם לכל מיני דברים.
אוהד צור: אני ניסיתי להירשם באוניברסיטה לקורסים מאוד מסוימים שמכווינים או מעורבות חברתית או מעורבות סביבתית או משהו שקשור לחברה הישראלית, ולא נתנו לי.
אוהד צור: הקורסים היחידים שמותר לי לקחת, קורסי בחירה שאמורים לפתוח לי את הראש ולא להנדסת מכונות, היו קשורים למוסיקה, לספורט וקורס אחד שקשור להיסטוריה של עם ישראל, שאני כנראה אקח אותו, אבל מתמסמסת הנקודה שבו נקודות זכות בחירה שלי הן מצומצמות ולא קשורות לעשייה חברתית.
יעקב מרגי: המסר הופנם.
יעקב מרגי: פרופ' בידרמן.
יעקב מרגי: בתפקיד החדש שלך בוא תאמר מה אתה הולך להוביל.
פרופ' שלמה בידרמן: אני יושב ראש ור"מ, ועד ראשי המכללות הציבוריות האקדמיות המתוקצבות.
פרופ' שלמה בידרמן: אנחנו נמצאים תחת רגולציה של ות"ת כמו אוניברסיטאות.
פרופ' שלמה בידרמן: יש 22 מכללות כאלה.
פרופ' שלמה בידרמן: כנתון פתיחה, הפעולות החברתיות, המעורבות החברתית של המכללות כפי שחברת הכנסת בן ארי אמרה קודם, היא נוכחת בשטח במובן מאוד ברור, אבל יש נקודה אחת שאני רוצה להדגיש אותה, היא נקודה חשובה.
פרופ' שלמה בידרמן: היא לכאורה נראית קצת לא קשורה אבל היא מאוד קשורה.
פרופ' שלמה בידרמן: אני חושב שהתפקיד המיוחד של המכללות הציבוריות במעורבות החברתית הזו הוא לאפשר או להגביר את ההנגשה של ההשכלה הגבוהה לאוכלוסיות מוחלשות.
פרופ' שלמה בידרמן: הסיפור הזה של הנגשת ההשכלה הגבוהה לא עולה יפה עד היום בעיקר בשל העובדה שהמכללות לעיתים פועלות בחלל ריק וצריכות להמציא את העניין הזה בעצמן.
פרופ' שלמה בידרמן: אני חושב שכאן הגופים הרגולטורים צריכים להתגייס לדחוף את המכללות, לאפשר למכללות - - -
יעקב מרגי: הם רוצים.
יעקב מרגי: הם פוחדים מהמועדון הגבוה של השמונה.
פרופ' שלמה בידרמן: זה הדבר שאנחנו יודעים לעשות.
פרופ' שלמה בידרמן: זה הדבר שרק אנחנו יכולים לעשות וזה דבר שאני חושב שמבחינה חברתית, מבחינה כלכלית - - -
יעקב מרגי: אני מסכים איתך שאתם יודעים לעשות.
יעקב מרגי: זה שרק אתם יודעים לעשות ויכולים לעשות, אני לא מסכים איתך.
פרופ' שלמה בידרמן: בעניין של הנגשה של השכלה גבוהה.
יעקב מרגי: שם אני.
יעקב מרגי: אתה עושה את החיים קלים.
יעקב מרגי: הנגשה של ההשכלה הגבוהה היא אתגר לאומי של כולם וכולם צריכים לשלב ידיים.
יעקב מרגי: זה שפה נאמר בדיון היום, וסלחו לי שאני יוצא בקלות וזה נשמע טבעי, סטודנטים חרדים, מעורבות, רבותיי, זה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: כמי שפה נאבק מול הממסד ומול הקהילה בקטע של השילוב, זה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: עד לרגע זה יש גופים בתוך הממסד האקדמי וגופים בתוך הקהילה החרדית שאם הם יכלו לשלב ידיים, היו משלבים ידיים למנוע את השילוב הזה.
פרופ' שלמה בידרמן: אני רוצה להסביר.
פרופ' שלמה בידרמן: היכולת הזאת שלנו היא מפני שהמכללות יכולות גם להשקיע לטווח ארוך.
פרופ' שלמה בידרמן: הטווח הארוך, משמע לא ליצור מצב שאנשים תוך חצי שנה נכנסים לאקדמיה בצורה זו או אחרת ולאחר מכן נפלטים ממנה.
פרופ' שלמה בידרמן: צריכים כאן השקעה מקבילה לאורך שנים, והמכללות כגופים שקיימים בתוך הפריפריה, עושות את זה, יכולות לעשות את זה.
יעקב מרגי: עכשיו דיברת ברמה הפורמלית, הפילוסופית.
יעקב מרגי: תן לנו הבטחה מה אתה יוצא מהיום הזה מול המכללות, לא אלה שהצליחו.
יעקב מרגי: אלה שהצליחו, לומר להם, חזק.
יעקב מרגי: אלה שעדיין נשרכות אחורה, אני מבקש איזו קריאה שלך.
פרופ' שלמה בידרמן: אעשה זאת.
פרופ' שלמה בידרמן: אנחנו עושים זאת.
פרופ' שלמה בידרמן: אנחנו גם קיבלנו תמיכה מאוד ברורה בחוק.
יעקב מרגי: אנחנו נקדם אותו.
יעקב מרגי: נסיים את החקיקה שלו.
יעקב מרגי: אבי בוחבוט.
אבי בוחבוט: תודה רבה.
אבי בוחבוט: באמת אני אחסוך בדבריי.
אבי בוחבוט: אני עושה זאת ליו"ר הוועדה ולחברות הכנסת עליזה לביא ומירב בן ארי - - - לאורך כל השנה.
אבי בוחבוט: אתמול באמת הצגנו לכם את דוח הסטודנטים ואני שמח על שיתוף הפעולה.
אבי בוחבוט: עכשיו אני באמת אקצר בדבריי.
אבי בוחבוט: במדינת ישראל משרד החינוך עושה את זה בצורה מעולה בשנים האחרונות עם הבגרות החברתית, כאשר בכיתות י' עד י"ב התלמידים חייבים לעשות שעות של מעורבות חברתית בקהילה, 90 שעות בכיתה י', כלה ב-30 שעות בי"ב.
אבי בוחבוט: יש לנו חלל לצערנו בצבא, או לא.
יעקב מרגי: למה חלל?
יעקב מרגי: זה כולו התנדבות.
אבי בוחבוט: לאחר שנתיים או שלוש, המקום הגדול ביותר שמתנקזים אליו כל הצעירים בישראל, מעל 300,000 צעירים וצעירות, זה האקדמיה, ששם המנוף שלנו הוא להשפיע ולגרום למעורבות החברתית הזו.
אבי בוחבוט: עכשיו אני באמת אקצר.
אבי בוחבוט: נתון אחד, 81% לפי דוח הצעירים שלנו מרגישים שבאמת זה תפקידם, לחולל שינוי ולהיות מעורבים חברתית.
אבי בוחבוט: לעומת זאת, רק 30% מרגישים שיש להם כלים, אז נכון, כולם רוצים וכולם - - -
יעקב מרגי: הנתון מופיע.
אבי בוחבוט: אז קודם כול כמה דברים.
אבי בוחבוט: התאחדות הסטודנטים יצאה בקמפיין גם מעורבות חברתית וגם פוליטית של בואו נתערב.
אבי בוחבוט: אנחנו קוראים לצעירים גם לקחת חלק ולהתערב גם במעורבות הפוליטית.
אבי בוחבוט: זה אחד.
אבי בוחבוט: הדבר השני, כמו שחברת הכנסת מירב בן ארי העלתה את הצעת החוק של בעצם נקודות הזכות, אני יכולה להגיד לך ואני אסיים בדוגמא אישית.
אבי בוחבוט: אותי בשנה א' באקדמיה, סטודנט במכללת קיי, יושב ראש אגודת הסטודנטים, הייתי צריך לעשות מעורבות חברתית בקהילה והייתי צריך לתת 30 שעות בקהילה.
אבי בוחבוט: נתתי את זה בבית העיוור בדימונה, אני תושב דימונה במקור.
אבי בוחבוט: האמת, שלא הכרתי את בית העיוור.
אבי בוחבוט: לא ידעתי מה זה.
יעקב מרגי: באר שבע, דוגמא, כל המוסדות האקדמיים נמצאים בלב השכונות הישנות, גם מכללת קיי.
אבי בוחבוט: יושב ראש הוועדה, אתה מגיע מהעולם החרדי, אתה מכיר את זה מתוך שלא לשמה נהיה לשמה, ואני באמת מאוד מאמין בזה, אז התנדבתי בבית העיוור בשנה א'.
אבי בוחבוט: שנה לאחר מכן הייתי מדריך ב"אחריי", בדימונה, והתאהבתי בבית העיוור.
אבי בוחבוט: לקחתי את החניכים שלי והתנדבנו שם.
אבי בוחבוט: טיפחנו את הגינה וליווינו את העיוורים, ולא האמנתי שנגיע למקום הזה.
אבי בוחבוט: שנה שלישית כבר עזבתי את "אחריי", כבר עשיתי דברים אחרים.
אבי בוחבוט: הקבוצה שלי המשיכה עם המדריך החדש ועד היום הם מתנדבים שם.
אבי בוחבוט: יותר חשוב, קורסים משלבי עשייה, חשוב מאוד לא רק נקודות הזכות שזה שתיים מתוך התואר.
אבי בוחבוט: יותר ויותר קורסים שישלבו עשייה, גם במסגרת הקורס, שהסטודנטים ילוו ויחנכו - - - בתחום של מעורבים - - -
יעקב מרגי: חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.
פנינה תמנו: תודה לך אדוני היושב ראש.
פנינה תמנו: אני גם שמחה, חברת הכנסת בן ארי, שיש מי בבית הזה שלוקחים את הנושא הזה ברצינות ויש להם דלת פתוחה לסטודנטים.
פנינה תמנו: אני חזרתי לאחרונה לכנסת ואני רוצה שתראו בי גם ככתובת.
פנינה תמנו: אני עלעלתי במחקר המרשים שנתתם לנו, התאחדות הסטודנטים, ואני רוצה לחלוק, גם אם לא בצורה אמפירית, אבל לחלוק על 11% דור שמתעניין הרבה יותר מאשר דור הוריו.
פנינה תמנו: לדעתי אנחנו דווקא ניצבים בפני דור הרבה יותר פתוח, הרבה יותר ערני עם מודעות יותר גבוהה לגיוון, לשונות, לישראליות, ובזה אני חושבת צריך למצוא איזה מקום בתוך הפילוח הזה כדי לתת את נקודת האור, ולכן אני אתמקד לא בסטודנטים, כי יש הרבה מאוד פרויקטים שמניתם אותם והוזכרו כאן והם חשובים, ואני בעצמי תמיד אומרת שאני נחשפתי בפעם הראשונה לאקדמיה כשהייתה לי חונכת לפר"ח בכיתה ד'.
פנינה תמנו: נמצא פה מנכ"ל פר"ח.
פנינה תמנו: סיפרתי את זה השבוע.
פנינה תמנו: אני לא אומרת את זה כדי להתחנף.
פנינה תמנו: השבוע הייתי באיזה פרויקט ייחודי של סטודנטים שמאמצים ילדים מבית ספר בנתניה, במכללת נתניה, וגם סיפרתי את זה.
פנינה תמנו: החשיפה המוקדמת, אין ספק שהשאירה בי חותם ולכן אני רוצה דווקא להתמקד בסגל האקדמי, בראשי האקדמיה במדינת ישראל, כמי שגם הייתה מעורבת בשנים שלא הייתי בכנסת בוועדות במל"ג.
פנינה תמנו: אני יכולה לומר לך שעם מעורבות חברתית מתחילה באחריות אקדמית של אותם אנשים שעומדים בראש המוסדות.
פנינה תמנו: אני אנסה לא להיכנס לאיזה דיון פילוסופי, אבל אני אביא לכם את התחושות שלי.
פנינה תמנו: אני מרגישה שהאחריות הזאת צריכה לבוא לידי ביטוי בתוכן.
פנינה תמנו: לא אחת נכחתי בהרצאות או קורסים שנותנים מיקוד ופוקוס על אוכלוסיות כאלה ואחרות ואפילו מוחלשות, והניתוק בין איך מציירים אוכלוסייה מסוימת על ידי מחקרים שהם, עם כל הכבוד, גבוהה-גבוהה, אבל אין להם הרבה פעמים שום קשר למה שבאמת מתהווה בשטח, ואין זווית אמיתית של האוכלוסיות הנידונות, אם זה המגזר הערבי, אם זה יוצאי אתיופיה.
יעקב מרגי: הם יאמרו לך, זו זווית אקדמית.
פנינה תמנו: אתה יודע מה, גם באקדמיה בסוף יש זווית ראיה שהאנשים והאקדמיה בוחרת להביא, ואז אני מוטרדת מזה.
פנינה תמנו: למה אני מוטרדת מזה?
פנינה תמנו: כי בסוף אותם סטודנטים רבים שנחשפים לקורסים ולתכנים, אם שם אנחנו לא נעמיד דברים על דיוקם, אנחנו מגדלים דור שעלול לחטוא והאחריות שלו תהיה כזאת אחריות שנדמה להם שיש את האוכלוסיות שמקבלות והם הצד שנותן, אלה האוכלוסיות הנתמכות, הטעונות טיפוח, המסכנות, וזו לא התפיסה שאני חושבת שצריך להוביל.
פנינה תמנו: לעניין הייצוג ההולם, וגם מירב מכירה את זה, כשאני עשיתי את התואר השני לפני שנה, שאל אותי אחד הפרופסורים, למה את פה?
פנינה תמנו: אמרתי לו, ככה, כי אני מרגישה שהמוסד הזה הוא מעוז האליטיזם האקדמי ובאתי לבחון מקרוב.
פנינה תמנו: הוא כל כך התעצבן עלי.
פנינה תמנו: אמרתי לו, מה אתה מתעצבן?
פנינה תמנו: הוא אמר לי, אני נראה לך אליטיסט?
פנינה תמנו: אמרתי לו, אני לא בוחנת אליטיזם לפי מראה, אני בוחנת לפי פקולטות.
פנינה תמנו: ישנן פקולטות, אם זה המדעים והרפואה והטכנולוגיה, שפשוט לצערי אוכלוסיות רבות נעדרות מהן.
פנינה תמנו: צריך לעשות על זה פוקוס וזו גם אחריות חברתית.
פנינה תמנו: הדבר הנוסף, את מכירה את זה, מירב.
פנינה תמנו: נשים חד הוריות, האקדמיה לא מספיק מונגשת לנשים, במיוחד לנשים שהן או יחידניות או חד הוריות ושמתמודדות עם אתגרים רבים, בטח ובטח עוד אוכלוסיות אחרות.
פנינה תמנו: הדבר הנוסף חוץ מהייצוג, ואני חושבת שאמרתי את זה ככה 'בקטנה', שהם צריכים לקחת אחריות, ראשי האקדמיה, זה שגם הם יצאו ויתנדבו יחד עם הסטודנטים, ירדו לשטח.
פנינה תמנו: לדעתי זה דבר מאוד חשוב.
יעקב מרגי: ירדן רפופורט.
ירדן רפופורט: שלום, אני ירדן רפופורט, אני יושבת ראש התאים הסטודנטיאליים של מפלגת יש עתיד, והאמת שאני גם מייצגת את המקבילים שלי במפלגות האחרות.
ירדן רפופורט: חברנו כולנו ביחד וחתמנו על נייר עמדה בנושא שאני הולכת להציג.
ירדן רפופורט: אני יושבת פה ואני שומעת על מעורבות בקהילה.
ירדן רפופורט: אני חושבת שמעורבות מתחילה קודם כול בתוך הקמפוס ולא מחוצה לו, בפרט בחופש הביטוי הפוליטי.
ירדן רפופורט: יש לנו דוח צעירים שאומר ששליש מהסטודנטים מרגישים שאין להם חופש ביטוי בקמפוס שלהם.
יעקב מרגי: השאלה אם בדקתם בתוך החברה הישראלית, כמה חוששים לומר את דעתם.
יעקב מרגי: אם זה מעל מה שקורה בחברה הישראלית, אז זו נורת אזהרה.