GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
תמר זנדברג: רק לסיום דברי הפתיחה לפני שנשמע את הדוברים כאן, אני רוצה להודות לפורום העירוניות שיוזם ביחד איתנו את היום הזה והיה אחראי על תכנון כל הנושאים בוועדה והוא גם הציע את הנושא לוועדה הזו, למשרד החינוך כמובן שיציג כאן, לחברה להגנת הטבע ולמשרד הבינוי והשיכון שגם הוא - - -
יעקב מרגי: נמצאים איתנו חוץ ממשרד החינוך, משרד הבינוי, משרד הפנים?
תמר זנדברג: אני אעצור כאן ואתן לכם.
יעקב מרגי: דב, אתה רוצה לפני המצגת?
דב חנין: כן, כמה מילים אדוני היושב ראש.
דב חנין: תודה לך על כינוס הדיון הזה וברכות לכל המשתתפים, הערכה לחברתי, חברת הכנסת זנדברג שמובילה את היום הזה יחד איתנו, ראשי השדולה.
דב חנין: הנושא של העירוניות הוא נושא מאוד אקטואלי וחשוב במאה ה-21.
דב חנין: אנחנו עוברים לעולם אחר, עולם שרוב מכריע של בני האדם בעולם יחיו בערים.
דב חנין: הדבר הזה הוא גם איום.
דב חנין: ישנן בעולם ערים איומות.
דב חנין: ישנן ערים שהן מלכודת לאנשים שחיים בהן, אבל ערים יכולות להיות גם אחרות.
דב חנין: ערים יכולות להיות פתרונות, ערים יכולות להיות מקום של מרחב של התפתחות ושל עשייה ושל יצירתיות, ואנחנו צריכים גם במערכת החינוך שלנו לבנות את התובנות של הילדים ובני הנוער לקראת העולם שאליו אנחנו נכנסים, וחינוך לעירוניות ותפיסת עירוניות, תפיסת הקיום המשותף שלנו במרחב האורבני הוא חינוך מאוד חשוב ומאוד קריטי, ואני אומר, בסופו של דבר מאוד חסר גם במערכת החינוך שלנו.
דב חנין: מערכת החינוך שלנו טובה מאוד בלספר על איך נראה העבר.
דב חנין: אני לא יודע אם טובה מאוד, אבל מתעסקת בשאלה איך נראה העבר.
דב חנין: קצת לפעמים מתעסקת בשאלה איך נראה ההווה, אבל לא עוסקת בכלל בהכשרת התלמידים ובני הנוער לעולם של העתיד, כולל העתיד הקרוב, ולכן החיבור בין תפיסת עתיד לבין תפיסת עירוניות הוא כל כך טבעי והוא כל כך חשוב ולכן הדיון הזה לדעתנו הוא דיון מאוד מתבקש.
דב חנין: אני מברך גם על היוזמה של החברה להגנת הטבע לחבר את הסיפור של העירוניות עם הסיפור הסביבתי הקלאסי בדברים שאנחנו יודעים ומכירים אותם.
דב חנין: אדוני היושב ראש, לא רחוק מכאן נמצא במרחק של 150 מטר אחד מאתרי הטבע העירוניים הכי מקסימים, התחנה לחקר הציפורים, אבל אני לא יודע כמה מילדי ירושלים מכירים את המקום הנפלא הזה.
יעקב מרגי: היה פה דיון ונחשפנו לכך, אבל אתה צודק בשאלה.
דב חנין: אתם מכירים את אלה שכן מגיעים.
דב חנין: אני יכול להגיד לכם, כשאני שואל ילדים בירושלים, הייתם ליד הכנסת בתחנה לחקר הציפורים?
דב חנין: מסתכלים עלי כאילו שאני בעצמי ציפור, לכן אני אומר, יש עוד הרבה מה לעשות.
תמר זנדברג: אני עובדת כאן כבר חמש שנים ולפני זה מ- 2003 בתור עוזרת פרלמנטרית, ושבוע שעבר ביום הסביבה זו פעם ראשונה שהייתי כאן, וזה פה מחוץ לבניין, לא צריך לנסוע.
דב חנין: אז חברים, לכן עבודה נהדרת שנעשית ויש עוד הרבה מה לעשות בכיוון הזה ויישר כוח לעושים במלאכה.
דב חנין: אני רק מתנצל שבגלל יום העירוניות אנחנו שנינו נצטרך לקפוץ - - -
יעקב מרגי: אנחנו נבין זאת.
דנה ישראלי: שמי דנה ישראלי, ריבי ארצי, תמיר הופמן.
דנה ישראלי: אנחנו שלושתנו נציגים של אגף מו"פ, ניסויים ויוזמות במינהל הפדגוגי במשרד החינוך, והאמת שהדברים שחברת הכנסת זנדברג וחבר הכנסת חנין אמרו הרגע, מביאים אותנו ישר לעיסוק העיקרי שלנו בשנתיים האחרונות והוא נקרא פדגוגיה מוטת עתיד, שנצלול אליה עוד מעט, ואנחנו מחברים את זה גם לסיפור הרשותי, לסיפור המוניציפלי, משום שברור לנו שכדי לייצר פדגוגיה מוטת עתיד אנחנו חייבים להסתכל על כלל הנכסים שנמצאים בסביבה שבה חי הילד.
דנה ישראלי: אנחנו מבינים שאי אפשר להסתכל על הילד רק כאל מי שנכנס לבית הספר ויוצא מבית הספר ולהסתכל עליו רק בפרק הזמן שהוא נמצא בבית הספר, אלא קורים עוד דברים לאורך היום, ולאורך כל היום מתרחשת למידה, והשאלה איך אנחנו ממנפים את אותה למידה ואיך אנחנו מעצימים את הילד, אגב, גם את הצוות החינוכי דרך הסיפור הזה.
יעקב מרגי: אני מנסה לצלול, סליחה שאני ישר בהתחלה - - - .
יעקב מרגי: אני בשנותיי כאן בוועדה למדתי שלשנות משהו פדגוגי או להחליף באיזה מקצוע, במשרד החינוך לוקח ממוצע שמונה שנים.
יעקב מרגי: ברגע שאת אומרת לי שאני הולכת להפוך את כל הסביבה הלימודית, הפדגוגית, מוטת עתיד, אני רק חושב, להפוך את התכנים בספר היסטוריה, שזה נוגע עם הסביבה העירונית, ואזרחות עם הסביבה העירונית ושאר המקצועות עם הסביבה העירונית.
יעקב מרגי: אני לא רואה את כל המשרד מגויס וכל המפמ"רים והמפמ"ריות פתוחות וקשובות, אלא אם כן אני לא קולע למה שהתחלת לומר.
דנה ישראלי: אז קודם כול אני דווקא כן רואה התגייסות לדבר הזה.
דנה ישראלי: אנחנו גם רואים הרבה מאוד יישומים בשטח שכבר מדברים את זה.
דנה ישראלי: יש היום הרבה מאוד יכולת לבתי ספר לעשות דברים שהם אחרים במסגרת ה-30%, הגמישות הפדגוגית, הערכה חלופית, דברים מהסוג הזה.
יעקב מרגי: גם באופן עצמאי.
דנה ישראלי: בדיוק, גם באופן עצמאי, והשאלה עד כמה רשויות לוקחות את המקום הזה ומיישמות את זה, זאת כבר שאלה אחרת.
דנה ישראלי: גם בזירה הזאת אנחנו פועלים.
יעקב מרגי: זה לאו דווקא בהתאמת תכני הלימוד וההוראה?
דנה ישראלי: לאו דווקא.
דנה ישראלי: גם באיך, גם בסביבות הלמידה.
דנה ישראלי: אני מניחה שאתם מכירים את הסיפור של M21 וסביבות הלמידה החדשניות שמותאמות פדגוגיה.
דנה ישראלי: אנחנו מעורבים בזה מאוד.
דנה ישראלי: ברור לנו שהדברים צריכים להשתנות.
דנה ישראלי: ברור לנו שלשנות מערכת זה לא משהו שהוא נעשה בין ליל, אבל מצד שני גם ברור לנו שזה צריך להתחיל להתרחש, וזה מתרחש בהרבה מאוד זירות ואנחנו רואים שהשטח, לא רק שהוא רוצה את זה, אלא הוא עושה את זה.
דנה ישראלי: הוא מייצר תנועה לכיוון הזה והתנועה חייבת להיות דו-כיוונית.
דנה ישראלי: היא חייבת להיות גם מבחינת המשרד, גם מבחינת המדינה שאומרת, אנחנו מאפשרים את זה, וגם מבחינת השטח שאומר, אני רוצה בזה.
דנה ישראלי: זה לא יקרה אם אחד הצדדים לא יפעל.
דנה ישראלי: אני רגע אסגור את הפריימינג של הדברים ואז אנחנו נצלול לסיפור של הפדגוגיה מוטת עתיד וננסה להבין את זה קצת יותר כדי שלא תצא מהדיון ותחשוב שזה - - -
יעקב מרגי: תפקידי לפעמים לנווט את הדיון כדי שנציף את הנושאים ונחבר אותם.
דנה ישראלי: בסדר גמור, מצוין.
דנה ישראלי: אני כן רוצה לומר שיש הרבה מאוד מגמות שמתרחשות גם בארץ וגם בעולם, שאי אפשר להתעלם מהם, שחייבים להתייחס אליהם באיזשהו אופן.
דנה ישראלי: הקשרים דמוגרפיים, מה שחברת הכנסת זנדברג הזכירה קודם לכן לגבי צמיחה של ערים.
דנה ישראלי: דיברתי על הסיפור של תכנון ועיצוב של סביבות למידה ואיך אנחנו נעזרים בנכסים לא רק שסמוכים לבתי ספר, אלא שבכלל הילדים חיים בהם.
דנה ישראלי: זרמים בכלכלה שמדברים על קוד פתוח ועל סגנון אחר לגמרי, ולכן מתוך זה אנחנו רוצים לפעול, ומתוך זה בעצם האגף שלנו החל בשנתיים האחרונות לעסוק בבניה של מודל שנקרא פדגוגיה מוטת עתיד כדי שבכל הזירות אפשר יהיה ליישם את זה.
דנה ישראלי: אנחנו עכשיו נצלול למודל.
ריבי ארצי: שמי ריבי ארצי, אני מנהלת יחידת תכנון פדגוגיה מוטת עתיד באגף מו"פ במשרד החינוך.
ריבי ארצי: בשנים האחרונות באמת עצרנו וחשבנו שאנחנו טיפה מוטים תשובות עבר, חשיבה שהיא פחות מכוונת למה עומד לקרות, יותר איך אנחנו מתמודדים עם האתגרים העכשוויים ופחות מה מצפה לנו.
ריבי ארצי: עצרנו קצת וחילצנו מודל שאומר, בואו נתחיל לעשות כבר היום את מה שהעתיד צופן לנו במציאות שאנחנו חיים בה, שהיא מציאות משתנה.
יעקב מרגי: אתם מודעים לזה שיש מדידה של זה ואנחנו במקום לא מכובד בעולם לגבי צופה פני עתיד במערכת החינוך.
ריבי ארצי: (הצגת מצגת) נכון.
ריבי ארצי: אני שמחה לספר שהפכנו להיות שותפים בתוכנית שנקראת "education 2030" של ה-OECD.
ריבי ארצי: אנחנו חברים בוועדה שם, בסדנאות שמפתחות את החומרים.
ריבי ארצי: אנחנו חשופים להרבה מאוד חומרים שלהם וגם מנגישים חומרים חדשים שאנחנו מפתחים כאן.
ריבי ארצי: אז מה זה למעשה פדגוגיה מוטת עתיד?
ריבי ארצי: בשם עצמו אנחנו רואים שאנחנו עומדים כאן.
ריבי ארצי: אנחנו לא עתידניים, אנחנו לא חוזים, אנחנו לא מתכננים דברים שיקרו בעוד עשר שנים.
ריבי ארצי: אנחנו כבר מתחילים לעשות.
ריבי ארצי: אנחנו עומדים כאן עם הפנים בהטיה מאוד ברורה קדימה בטווח של עשר שנים.
ריבי ארצי: כל החקר שאנחנו עושים הוא עשר שנים.
ריבי ארצי: אנחנו מתבססים על עולמות ידע אחרים ונוספים לחינוך ואיך הם משפיעים עלינו, וכמובן מגמות שקורות בארץ ובעולם.
ריבי ארצי: מתוך זה גזרנו את המודל וגילינו שיש שישה עקרונות שהם עקרונות פעולה, שהם חוצים את כל התחומים בעולם.
ריבי ארצי: אנחנו רוצים להתחיל שיחצו וניתן את שימת הדעת גם בחינוך.
ריבי ארצי: העיקרון הראשון מדבר על הפרסונליות.
ריבי ארצי: העולם הופך להיות מותאם אישית.
ריבי ארצי: אנחנו חווים את זה ביום-יום, חווים ברפואה, חווים בשיווק, בתעשייה.
ריבי ארצי: פרסונלי יותר ויותר.
ריבי ארצי: העיקרון השני מדבר על שיתופיות.
ריבי ארצי: יש המון מהלכים שיתופיים בין גורמים שהם גורמים ציבוריים ופרטיים, פרטיים לבין עצמם, קהילה, הורים.
ריבי ארצי: כאן יש לנו מרחב שיח מאוד רחב עם הרשות, עם השיח המקומי, השיח הציבורי, השיח החינוכי המשותף.
ריבי ארצי: העיקרון השלישי מדבר על האי-פורמליות.
ריבי ארצי: התפיסה הפורמלית טיפה משאירה אותנו במקום שהוא לא נכון, זאת אומרת שכל המחקרים מראים ש-20% מהידע נמצא במערכות הפורמליות ו-80% מהידע נמצא מחוץ למערכות הפורמליות, אז איך אנחנו ב-20% הפורמלי שיש לנו יכולים לתת כלים ומיומנויות וכישורים שילדים שלנו וצוותים ידעו ללמוד מה-80% שאנחנו לא אחראים עליהם?
ריבי ארצי: אבל מה כן אנחנו יכולים לתת כדי שה-80% הזה יהפוך ל-100 שלם ולא רק 20.
ריבי ארצי: העיקרון הרביעי מדבר על גלוקליות, שזה האיזון בין לוקאלי, לאומי וגלובלי, זה העולם שלנו, איפה אני אדם, אדם במדינה ואדם בעולם.
ריבי ארצי: כל העולם מדבר על זה.
ריבי ארצי: אנחנו רואים מהפכות פוליטיות וזרמים ותנועות שקורות.
ריבי ארצי: מה זה אומר עלינו?
ריבי ארצי: איך צריך להתייחס במערכת החינוך לאיזון הזה?
ריבי ארצי: העיקרון החמישי הוא עיקרון התמורתיות, תמורתיות מלשון שינויים, אבל לא רק שינויים, שינויים שיש בהם תמורות, שינויים שהם שינויים מהירים, שהם יכולים להחזיק לאורך זמן והם מתבססים על מגמות עתיד.
ריבי ארצי: אם יהיה לנו קצת זמן, אז נדבר עליהן.
ריבי ארצי: העיקרון השישי זה העיקרון שבאחריות מערכת החינוך, זה עיקרון התכנון.
ריבי ארצי: מי הוא אותו ילד או מה האחריות שלנו כלפי הילד שמגיע לבית הספר בעולם שאנחנו נמצאים בו?
ריבי ארצי: איזו זהות יש לו?
ריבי ארצי: איזה יעוד יש לו? איזה תכלית?
ריבי ארצי: איזה חוסן נפשי, פיזי, גופני הוא יכול לאחוז בעצמו לאור כל התמורות שחולפות, ומה שקורה בבית ספר זה חלק מיום עמוס ודגוש בחוויות.
ריבי ארצי: זאת הליבה של המודל.
ריבי ארצי: אנחנו מסתכלים על האתגרים למעלה, אנחנו מסתכלים למטה על סביבות והזדמנויות שכבר קיימות ולא קשורות לחינוך והן יכולות פשוט לעזור לנו לצמצם את הפערים.
ריבי ארצי: אנחנו מסתכלים על עיר, רשות, במקום של סביבה שהיא מאפשרת, שהיא מקדמת הזדמנויות לצמצום פערים, להפוך את החינוך לרלוונטי יותר, והמטרה היא באמת לעשות את השינויים הפדגוגיים שאנחנו רואים בצד ימין, והשינויים הארגוניים שאנחנו רואים בצד שמאל.
יעקב מרגי: ותרשי לי, התאפקתי, אבל בסוף אני אשאל.
יעקב מרגי: איך זה מתורגם במכללות להכשרת מורים כדי להתחיל לייצר משהו חדש?
יעקב מרגי: איך זה מוטמע עכשיו במערכת הקיימת בתוך 180,000 עובדי הוראה שכבר קיימים במערכת?
ריבי ארצי: שאלה מצוינת.
יעקב מרגי: את יודעת למה שאלתי את זה?
יעקב מרגי: כי אני כל ישיבה יושב ואני שומע שזה עכשיו משהו שהולכים לעשות וכלפעם אומרים לי, אנחנו נטמיע זאת במערכת, ומה שהובטח לי שיוטמע במערכת, צריך לעשות שבתון של שלושה חודשים לכל המורים, להעביר אותם רק השתלמויות.
יעקב מרגי: הקצנתי, אבל כדי להמחיש, ואני רוצה להאמין במהלך, לכן ביקשתי שתרדי מהאטמוספירה הגבוהה לקרקע כדי שנראה איך זה הולך לקרות.
ריבי ארצי: אנחנו מאוד מבינים שצריך לעשות שינוי, ויחד עם ההבנה שזה הכיוון פחות או יותר, גם המנכ"ל מאשר אותו והשר מכיר את זה, אנחנו גם מבינים שהמערכת לא יכולה לשאת מדי שינויים, זאת אומרת שאם נוציא את זה במקום של רפורמה או מדיניות קשוחה, סיכויי ההצלחה קטנים.
ריבי ארצי: אז אנחנו עושים אותו לאט-לאט.
ריבי ארצי: משני הכיוונים.
ריבי ארצי: התנועה היא Bottom Up ו-Top Down.
ריבי ארצי: השטח קורא לנו.
ריבי ארצי: השטח קורא את החומרים ואומר, תעזרו לנו לעשות את זה.
ריבי ארצי: אנחנו מאפשרים את הכול - - -
יעקב מרגי: ואם הוא לא קורא לך?
יעקב מרגי: ואם יש כאלה בתי ספר שהם אפאטיים לכל דבר שקורא בסביבה?
ריבי ארצי: אז זה התפקיד שלנו לזהות.
דנה ישראלי: אנחנו מגיעים מכל מיני - - -
יעקב מרגי: אני בכוונה שואל.
דנה ישראלי: זה חשוב לנו גם להגיד את זה.
דנה ישראלי: זה גם מביא אותנו לנושא הבא שרצינו להציג אותו, וזה זירות הפעולה, כי בעצם ברור לנו לגמרי שאנחנו צריכים לעשות את זה משני הכיוונים, ומתוך המקום הזה אנחנו צריכים גם לזהות את בתי הספר המוחלשים.
דנה ישראלי: כל העשייה שלנו למעשה במערכת, כל הנגיעה שלנו במערכת עובדת דרך הפריזמה של פדגוגיה מוטת עתיד, ואנחנו עושים את זה באמת כמו שריבי אמרה, אחד, בשום שכל, ושניים, בזהירות, ושלוש, מתוך גיוס של המערכת, כי אם אדם שהוא מורה לא יאמין בדבר הזה וזה לא יהיה שלו, אז בכלל לא משנה כמה אני שיושבת - - - אגיד לו, בוא תעשה את זה, הוא לא יעשה את זה.
דנה ישראלי: הוא לא יפעל לכיוון הזה.
דנה ישראלי: עכשיו השאלה באיזה זירות פועלים, ובאמת אתה הזכרת את הזירה הפדגוגית שהיא הזירה הראשונית שאינטואיטיבית אנחנו חושבים עליה בהקשר החינוכי, אבל אני רוצה גם לדבר על זירות אחרות.
דנה ישראלי: אני רוצה למשל לדבר על הזירה הארגונית ולספר על תוכנית שכבר פועלת מספר שנים, שנקראת "מרחבי חינוך אזורי בחירה", מוכרת בייחודיות בית-ספרית, שכאן בעצם ייצרנו שותפות של משרד ורשות שיושבים ביחד ומנהלים ביחד את כל הסיפור של בחירה מבוקרת על מנת שהורים יוכלו לבחור את מוסד הלימודים עבור הילדים שלהם.
דנה ישראלי: לא יקבלו פתק עם זה אזור הרישום שלך ולשם אתה הולך, אלא הם יבחרו על סמך כל אותם מאפיינים שריבי לפני זה הזכירה, שקשורים לזהות של הילד ולצרכים של הילד, ועל פי זה הם יבחרו.
דנה ישראלי: כדי לעשות את זה, הרשות גם משקיעה משאבים וגם המשרד משקיע הרבה מאוד משאבים כדי לייצר ייחודיות בבתי הספר כדי שבתי הספר יגידו מי הם, מה הזהות שלהם הארגונית, ולכן מפורטות כאן חמש זירות שאנחנו בחרנו לעסוק בהן.
דנה ישראלי: הן מרובות, הן עמוקות מאוד ובכל אחת מהן נדרשת התערבות אחרת.
יעקב מרגי: נעשה פאוזה קטנה, משרד החינוך.
יעקב מרגי: עוד מצגות שיש לנו כאן, מי?
קריאה: משרד השיכון.
יעקב מרגי: משרד השיכון והחברה להגנת הטבע.
יעקב מרגי: נתחיל עם משרד השיכון.
שירי פונדמינסקי: בוקר טוב, שמי שירי פונדמינסקי, אני ראש תחום נוף במשרד.
שירי פונדמינסקי: נמצאות איתי אדריכלית נוף, ג'ולי לוי פלד ונעמה אשל צוברי, בקריות נוף של המשרד.
שירי פונדמינסקי: אנחנו רוצים להציג לכם דוגמאות לשצ"פים עירוניים שאנחנו מתכננים, שהמשרד ביצע.
שירי פונדמינסקי: נושאים מובילים בעירוניות שלנו זה שייכות, מקומיות, חינוך, טבע וחוויה.
יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה להוסיף, שלא קשור למצגת?
סמדר אונה: שמי סמדר אונה.
סמדר אונה: חלק מחברי הכנסת כבר מכירים אותי שאני בוועדות שלהם.
יעקב מרגי: בחינוך לא ביקרת אותי.
יעקב מרגי: עכשיו אני נפגע.
סמדר אונה: לפני 25 שנה עבדתי במערכת החינוך בצורה הכי לא פורמלית שקורית במדינת ישראל, שאישה בכירה בעולם ההייטק עבדה במערכת חינוך בית ספר יסודי.
סמדר אונה: אז זה היה משרד חינוך מספר 2.
סמדר אונה: אם ותיקי משרד החינוך מכירים את זה, שקראו לזה "מחר 98".
סמדר אונה: היות ואני מהגליל, אז אנחנו היינו הניסיוניות של המדינה בגליל, ומאז עוד לא ראיתי שמישהו למד מכל הטעויות שקרו.
סמדר אונה: ישנן תוכניות מדהימות שרצות במדינה.
סמדר אונה: אני יכולה להגיד לכם על רשות ששבוע שעבר לא הייתה פה כשהיה יום הרשויות המקומיות, קוראים לה צפת.
סמדר אונה: האם משרד החינוך יודע על הגן הטכנולוגי בצפת ביוזמת שני מורים?
דנה ישראלי: כן, אנחנו עובדים בצפת.
סמדר אונה: על הכיפאק.
דנה ישראלי: אנחנו עובדים גם בצפת.
סמדר אונה: נחמד שעובדים גם בצפת.
סמדר אונה: אחרי 25 שנה שעובדים גם בצפת, זה נפלא, אבל זו יוזמה - - -
יעקב מרגי: למה את חותרת?
סמדר אונה: רציתי להרחיב את הנקודה שאתה קצת הארת, ואני מרחיבה את זה בתור מישהי שבתוך המערכת הייתה, זה שהמילים והמצגות יהיו נפלאות.
סמדר אונה: בין זה לבין מה שקורה בשטח, הדבר מה זה רחוק, ויוזמות של בתי ספר או רשויות כבר מלפני 25 שנה אני אומרת לכם שהיה, כי עיריית צפת נתנה מקום - - - למשה ואסנת לפני 25 שנה שהם הקימו את הגן הזה מכלום, רק יוזמה של שני אנשים, אז לא צריכים מצגות מקסימות, צריכים את מה שכבר עובד, לקדם.
יעקב מרגי: גבירתי, משרד החינוך לא נולד היום והוא איפשר את היוזמות והוא מאפשר יוזמות לבתי ספר, אלא שמלפני שנתיים המדינה הבינה שהיא צריכה להוביל את התהליך, לשלוט בתהליך, כי אנחנו לא נמצאים במקום טוב לעומת אותן מדינות ב-OECD , בחינוך והשכלה צופה פני עתיד.
סמדר אונה: אשמח מאוד אם יציגו פה את פרויקט "גליליום" ששייך גם לנושאים האלה.
יעקב מרגי: גבירתי, יכול להיות שבהמשך הדיון יהיה לך עוד מה להוסיף.
יעקב מרגי: משרד השיכון, בבקשה גבירתי.
שירי פונדמינסקי: (הצגת מצגת) אתגרי העירוניות ידועים, הגידול הדמוגרפי המשמעותי שדורש מענה לדיור, ולאור התמונה הזאת שמעתי שגם מישהו אומר שהעירוניות זה החלוציות החדשה, ואנחנו ניצבים בפני אתגרים משמעותיים, סביבתיים.
יעקב מרגי: זה לא אלה שעברו מהעיר למושב עכשיו בהרחבות?
שירי פונדמינסקי: שני פרויקטים אנחנו רוצים להציג, אחד זה בבית שמש בשכונה ג/1, תכנון לאוכלוסייה חרדית, שטח ציבורי פתוח.
שירי פונדמינסקי: עד כמה שידוע לנו הוא מאוד ייחודי לאוכלוסייה הזאת ולא מכירים עוד מקרה כזה.
שירי פונדמינסקי: בכלל, במאמר מוסגר נגיד שמאוכלוסייה החרדית יש לנו הרבה מה ללמוד על עירוניות.
שירי פונדמינסקי: אתם יכולים לראות ששלב התב"ע זה שלב אופייני לתכנון שלנו הסטטוטורי.
שירי פונדמינסקי: קצת קשה לראות בצבעים - - -
יעקב מרגי: את יודעת, גם אם היינו רואים, לא כולם מבינים בקריאת תצלומי אוויר ומפות.
שירי פונדמינסקי: אתם רואים את הכתמים החומים שהם מייצגים שטחי ציבור, מוסדות ציבור, ואת השטחים הירוקים שזה שטחים פתוחים.
שירי פונדמינסקי: אנחנו תמיד בשלב הסטטוטורי מנסים לשלב ביניהם ולהצמיד אותם, לבדוק מרחקי הליכה נאותים.
שירי פונדמינסקי: זה עיקרון חשוב בעירוניות, וזה משהו שהוא מאוד מאפיין כל תב"ע.
שירי פונדמינסקי: אני מציגה את הכתם הגדול הירוק הזה שהוא בעצם גם אתר ארכיאולוגי.
שירי פונדמינסקי: זה שטח ציבורי פתוח שתכנן רן אייזנברג.
שירי פונדמינסקי: לפני כמה חודשים הסתיים הביצוע ונמסר לרשות.
שירי פונדמינסקי: אתם יכולים לראות שזה שטח מאוד מגוון.
שירי פונדמינסקי: הסגול זה מתקני משחק אינטנסיביים ופעילות של כושר, הקטנים בראש הגבעה, הלבנים, זה אזורים של טבע שמור.
שירי פונדמינסקי: יש פה גם אזורי מדשאות.
שירי פונדמינסקי: תיכף אנחנו נראה דוגמאות.
שירי פונדמינסקי: אלה דוגמאות מאתר לפני שהאתר נמסר.
שירי פונדמינסקי: אתם רואים שאין בו ילדים, אבל תיכף תראו גם הרבה דוגמאות עם ילדים.
שירי פונדמינסקי: זה ראש הכיפה, הטבע העירוני השמור.
שירי פונדמינסקי: אתם יכולים לראות פה תמונות מכמה עונות של השנה.
שירי פונדמינסקי: חלק מהאתגר שאנחנו מנסים להנגיש כשאנחנו עושים טבע בעיר, זה לדבר על זה שלא כל הזמן השטח הוא ירוק.
שירי פונדמינסקי: הוא גם חום והוא גם עם קוצים וזה חלק מהשטח והסיפור הוא איך אנחנו מנגישים את זה לאוכלוסייה.
שירי פונדמינסקי: אלה אזורי פעילות אינטנסיביים בגינה הציבורית.
שירי פונדמינסקי: רואים פה גם את מתקני המשחק למעלה, גם את האזור השמור והמדשאה, שגם הוא מאוד מאוכלס ובפעילות, וגם את האזור של השביל שתיכף נדבר עליו.
יעקב מרגי: אני בשלב הזה אעשה הפסקה.
יעקב מרגי: בואי אני אגיד לך איפה אני עכשיו כשליח ציבור.
יעקב מרגי: הבאת דוגמא של בית שמש, רמת בית שמש ג', שזו שכונה בהקמה, חדשה אמנם, מתאכלסת, אבל עדיין היא נקראת בהקמה.
יעקב מרגי: משרד השיכון עם כוונות טובות, משאיר ריאות חומות וירוקות, מה שנקרא שצ"פים.
יעקב מרגי: צופה פני עתיד, עשר, 15, 20 שנה, מתמלאת השכונה.
יעקב מרגי: ועדות התכנון המקומיות והמחוזיות או תקראי להן, אני לא יודע כבר בשינוי שעשו להן, במוטציות החדשות איך נקראות הוועדות האלה, יבוא אותו נבחר ציבור בבית שמש ויגיד, כרגע יש לי צרכים של שטחים.
יעקב מרגי: השטח הירוק זה לא בסדר העדיפויות שלי כרגע, ויאפשרו להם הוועדות לשנות את הייעוד של אותה קרקע.
יעקב מרגי: השאלה אם יש לנו גם איזה חסם כלשהו?
יעקב מרגי: אמנם זה לא הדיון, אבל האם יש חסם כלשהו, יש קריטריון שהוועדה יכולה, עד כאן, צריך אחוז מסוים.
שירי פונדמינסקי: יש הקצאות של שטחים ציבוריים שצריך להקצות אותם.
שירי פונדמינסקי: יש מספרים, יש מדריך של מינהל התכנון להקצאות ציבוריות.
שירי פונדמינסקי: ספציפית באתר שאני מראה, זה גם אתר ארכיאולוגי.
יעקב מרגי: אבל כללית, כי באופן כללי השאלה אם יש חופש פעולה לראשי רשויות להפוך את השטח?
שירי פונדמינסקי: קודם כול זה קונפליקט שהוא קיים.
שירי פונדמינסקי: השטחים הציבוריים תמיד נמצאים בסכנה, אבל יש הקצאה של שטחים שצריך לתת אותם, שזה מוגדר.
סמדר ליאב: שלום, קוראים לי סמדר ליאב ואני מורה בבית ספר תיכון "עין כרם", שייך לחינוך ההתיישבותי.
יעקב מרגי: אני יכול לציין שלעיתים קרובות אנחנו מקבלים פה ביקורים מ"עין כרם".
סמדר ליאב: אשרינו.
סמדר ליאב: לא יכולתי שלא להבחין בעובדה שבאמת השכונה שהצגת, החדשה הזאת, מתוכננת ממש לפרטי פרטים, מקום מיוחד לילדים קטנים, כושר לגברים, לנשים.
סמדר ליאב: רק אתמול יצא לי לדבר עם כמה מחברותיי לחדר מורים שגרות במקרה בצור הדסה בשכונה חדשה, ומרימות איזשהו מהלך מחאתי רציני ביותר לגבי זה שהשכונה מתאכלסת ואין גן ילדים אחד שאפשר לשלוח את הילדים לשם, ואני מנסה באמת להבין - - -
יעקב מרגי: גן משחקים או גן ילדים?
סמדר ליאב: לא, אין גנים.
סמדר ליאב: מעון.
סמדר ליאב: שום כלום.
סמדר ליאב: זאת שכונה חדשה.
סמדר ליאב: אני מנסה להבין מה יש באותה שכונה חדשה שהיא מתוכננת כל כך יפה באמת, לפרטי פרטים.
סמדר ליאב: מה יש נגיד בתכנון שלה או למה היא מתוכננת ככה, בעוד שאחרות שהן נמצאות פחות או יותר באותו אזור אפילו, מטה יהודה.
סמדר ליאב: בית שמש היא פחות או יותר מטה יהודה, שלא קיים שם?
נעמה אשל צוברי: בעיקרון התכנון הסטטוטורי, לא משנה אם צור הדסה, אם נעשה על ידי המשרד או על ידי - - - , הוא תכנון דומה שכולל הקצאות דומות גם של שטחים חומים וגם של שטחים ירוקים.
יעקב מרגי: גבירתי, לא הצגת את עצמך לפרוטוקול.
נעמה אשל צוברי: סליחה.
נעמה אשל צוברי: נעמה אשל צוברי, אני אדריכלית נוף, רפרנטית של משרד הבינוי והשיכון.
נעמה אשל צוברי: בעיקרון, השטחים החומים, ברגע שהתוכנית מתאשרת, הם נבנו על ידי מוסדות אחרים.
נעמה אשל צוברי: גני ילדים נבנים על ידי משרד החינוך, מעונות יום נבנים על ידי משרד הרווחה.
יעקב מרגי: אני אשלים את השאלה שלה.
יעקב מרגי: השאלה, אם בתחילה כשתוכנן היישוב הזה או השכונה הזו בצור הדסה, ניתנה הדעת, ברגע שאושרו כך וכך יחידות דיור, יש תקן כך וכך יחידות דיור למתנ"ס, למעון יום, לגן ילדים.
נעמה אשל צוברי: בוודאי.
סמדר ליאב: או שאולי יש פה איזשהו עניין סוציולוגי מיוחד.
נעמה אשל צוברי: ממש לא.
יעקב מרגי: גבירתי, את רוצה על רגל אחת ללמוד את כל תורת התכנון?
נעמה אשל צוברי: יש פרוגרמות.
נעמה אשל צוברי: הפרוגרמות משתנות לפי סוגי האוכלוסייה באופן טבעי, כי אוכלוסייה שיש להם יותר ילדים, זה כמובן עניין של - - -
יעקב מרגי: הקצאה למעון יום וגן ילדים, ודאי שיש.
נעמה אשל צוברי: בוודאי שיש.
תמר זנדברג: אדוני היושב ראש, אם אני יכולה להתערב פה שנייה.
יעקב מרגי: שהדיון לא ילך למקומות - - -
תמר זנדברג: זאת לא שאלה רק של מה שאתה אומר, של תכנון, וזאת גם לא שאלה רק פדגוגית של איזה בתי ספר ואיזה מוסדות חינוך מסופקים.
תמר זנדברג: זאת בדיוק הנקודה של עירוניות, שזה נושא הדיון, למה?
תמר זנדברג: ואני רוצה לתת דוגמא.
תמר זנדברג: אמרת שבונים שכונה חדשה.
תמר זנדברג: אני רוצה לתת דוגמא מיישוב חדש שנבנה לפני עשר שנים אי שם במרכז הארץ, אני לא אציין את שמו בכוונה שלא יהיה לדיראון עולם בפרוטוקול, אבל ישוב מאוד אופייני.
תמר זנדברג: אתם יודעים, מדינת ישראל גם מקימה ישובים חדשים.
תמר זנדברג: זה ישוב שמיועד לאוכלוסייה כמו שבכל רחבי הארץ, כל איפה שנוסעים, כל שכונה חדשה, כל ישוב חדש, זוגות צעירים עם ילדים צעירים וקטנים.
תמר זנדברג: נוצר מצב שבו האוכלוסייה ביישוב היא מאוד הומוגנית.
תמר זנדברג: יש שם כמה אלפי משפחות, כולן עם ילדים בגילאי הגן.
תמר זנדברג: באופן טבעי, לא חשוב מה יהיה כתוב בפרוגרמה ומה יתוכנן, יהיה מחסור, כי כשכל הילדים ביישוב הם בין גיל אפס לעשר, אין מספר בעולם שיוכל - - -
יעקב מרגי: בוועדה אצלנו לא אומרים אפס.
יעקב מרגי: לידה.
תמר זנדברג: סליחה, מגיל לידה.
תמר זנדברג: בעוד חמש שנים הילדים האלה, חמש-שש שנים, הרי ילד זה דבר שגדל מהר.
תמר זנדברג: הילדים האלה יהיו בגיל חטיבה.
תמר זנדברג: אז יגיע למצב שיבנו את הגנים בזמן שהילדים כבר לא יצטרכו אותם, אבל יחסרו חטיבות ביניים, זאת בזמן שהרבה פעמים היישוב הסמוך הוא ישוב שנבנה לפני 30 שנה, האוכלוסייה שם בינתיים התבגרה ושם יש המון גנים אבל אין ילדים.
תמר זנדברג: עיר טובה זו עיר שמתוכננת בצורה שהאוכלוסייה היא מאוד הטרוגנית, ככה שיש מספר מסוים של גנים, חטיבות ביניים ותיכונים.
תמר זנדברג: אגב, תלמידות ותלמידי התיכון גם עושים בייביסיטר לילדים הקטנים, המורה והגננת גרה בשכונת המגורים, אז היא הולכת ברגל, וזאת שאלה של תכנון עירוני, לא של פרוגרמה פדגוגית ולא של תב"עות, אלא של איך אנחנו חושבים על העיר שבה אנשים גרים, ולכן הדיון הזה, חסר לו איזה - - -
יעקב מרגי: זה שראש היישוב או ראש המועצה או ראש העיר בונה עכשיו שכונה, ובאמת אנחנו רואים שקודם כול הוא בונה את הבתים ואחר כך מתחילים לדאוג.
יעקב מרגי: מוסדות הציבור לצערנו הרב נבנים.
יעקב מרגי: יש ראשי רשויות אחראיים שעושים את זה ביחד.
יעקב מרגי: אני מכיר, לאחרונה, שנבנו מבני הציבור לפני הפיתוח בכלל של כל מבני המגורים.
יעקב מרגי: משרד השיכון אומר לך, כן, משבצת לגן ילדים ישנה בפרוגרמה.
יעקב מרגי: זה שראש הרשות או ראש היישוב, איך שתקראי לה, בצור הדסה, לא יודע, זה ישוב, מועצה מקומית.
סמדר ליאב: זה שייך למועצה האזורית מטה יהודה.
יעקב מרגי: שתדעי לך, אין ספק שיש משבצת לגן ילדים.
יעקב מרגי: זה שראש המועצה עכשיו, הוא יצטרך, התושבים יחד איתו, וזה אלתורים שאנחנו חיים איתם, מנת חלקנו ומנת חלקו של משרד החינוך גם כן, כי עד שהפרוצדורות מתחילות ועד שהוא מאשר עם כל הפרוצדורות, לפעמים לוקח, או שבדירות שכורות או שבצריפונים כאלה או שבמבנים מאולתרים או שהולכים ליישוב אחר, אבל זה לא הדיון.
סמדר ליאב: אני אגיד עוד רק מילה אחת וגם לעניין התכנון שאמרה חברת הכנסת זנדברג.
סמדר ליאב: כשהרי אתם משווקים פרויקטים, הפרויקטים משווקים לאוכלוסיות מסוג מאוד מסוים, אז הרצון לתמהל את זה, כמו שהיא אמרה - - -
יעקב מרגי: אני מקווה שזה עובד ככה.
יעקב מרגי: שלא נמצא את עצמנו ביישובים שיש להם מחסור בגנים וביישובים שיש להם בתי ספר נטושים.
נעמה אשל צוברי: אין ועדות קבלה שקובעות שרק איקס אנשים.
נעמה אשל צוברי: מה שכן עושים, מייצרים תמהיל דירות כזה שבדרך כלל מייצר את המגוון שאת מדברת עליו.
יעקב מרגי: זה תמהיל הדירות.
שירי פונדמינסקי: (המשך הצגת מצגת) אנחנו רוצים לחזור כן למטרייה הגדולה, כי רצינו להביא לכם דוגמא ספציפית למקומיות ולמגוון והשפע שאנחנו מנסים ליצור ולהזדמנויות, למשל בחינוך שאפשר ליצור במרחבים הפתוחים.
שירי פונדמינסקי: ספציפית פה, ליווה את צוות התכנון צוות תוכן שהוא מהיישוב, מרמת בית שמש, גם בנושא הלכה, גם בנושא פרסום, גם בנושא החינוך.
שירי פונדמינסקי: יחד הם יצרו את השפה בעצם של הגן, שפה ושילוט, נצפות, חינוך, לימוד.
שירי פונדמינסקי: תיכף נראה דוגמאות.
שירי פונדמינסקי: זו דוגמא למשל לשלטים שנמצאים בגן.
שירי פונדמינסקי: יש פה את שבעת המינים, וכל פרי, כתוב מתי הוא בשל, באיזה חודש או באיזה חג.
שירי פונדמינסקי: יש פה הסברים על אופן השימוש בגן.
שירי פונדמינסקי: יש פה שביל טבעתי מאוד רחב ומונגש שמקיף את הגבעה הגדולה, שמוטבעים בו צמחים ומשחקי גימטריה.
שירי פונדמינסקי: יש פה גבעה שנקראת "גבעת האותיות".
שירי פונדמינסקי: פוזרו פה אבני סימון.
שירי פונדמינסקי: על כל אבן כזאת יש כתב אחר, כתב רש"י, כתב עברי קדום.