GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אם זה דומה, אז זו נורת אזהרה לכל החברה.
ירדן רפופורט: נכון מאוד.
יעקב מרגי: אגלה לך סוד.
יעקב מרגי: גם חברי כנסת וגם פוליטיקאים חוששים לומר מה שהם חושבים, שמא יבולע להם ושיימינג.
קריאה: לך מותר לומר את דעתך.
קריאה: להם אסור.
יעקב מרגי: למה לי מותר?
יעקב מרגי: אני לא מחוסן משיימינג.
ירדן רפופורט: אתה אולי חושש, אבל לנו אסור לדבר בכלל.
ירדן רפופורט: אני רוצה להגיד שפוליטיקה בקמפוס זו לא מילה גסה.
ירדן רפופורט: זה דבר שהוא לא נתפס במדינה שהיא דמוקרטית.
ירדן רפופורט: היום המצב בשטח זה סתימת פיות.
ירדן רפופורט: ההגבלות נעות מאיסור מוחלט כמו אצלך מירב בבינתחומי.
ירדן רפופורט: אסור להקים תאים פוליטיים.
ירדן רפופורט: גם במכללת גליל מערבי.
ירדן רפופורט: זה נע עד להגבלות הזויות, כמו בבר אילן שצריך לאסוף 100 חתימות בשביל להקים תא, ויש עוד המון הגבלות בכל הקמפוסים.
ירדן רפופורט: אפשר לראות את זה בדוח של הממ"מ בנושא.
יעקב מרגי: מסכים איתך שמעורבות חברתית מתחילה בקמפוס.
ירדן רפופורט: הכנסת שותקת או שבעצם היא לא שותקת.
ירדן רפופורט: יש לנו את חוק זכויות הסטודנט, סעיף מספר 6 שמדבר על חופש התאגדות של הסטודנטים, ומוסדות הלימוד עוברים על החוק.
ירדן רפופורט: איפה אתם?
יעקב מרגי: פניתם למועצה להשכלה גבוהה בנושא הזה?
ירדן רפופורט: יש הוראת מל"ג בנושא.
ירדן רפופורט: לא מקיימים אותה.
ירדן רפופורט: המצב בשטח, שלא מקיימים.
יעקב מרגי: היו דיונים גם כאן בוועדה.
ירדן רפופורט: אנחנו ביקשנו לקיים דיון.
ירדן רפופורט: אני גם הייתי פה שנה שעברה.
ירדן רפופורט: הדיון הזה לא קויים.
ירדן רפופורט: התאחדות הסטודנטים פנתה לוועדה ואנחנו דורשים לקיים דיון בנושא.
יעקב מרגי: תא הסטודנטים החרדים, בבקשה.
מרדכי פורת: שלום לכולם, קוראים לי מרדכי, אני סטודנט לתואר שני בעבודה סוציאלית.
מרדכי פורת: במכללת מבח"ר בני ברק.
מרדכי פורת: אני סטודנט בקהילת הסטודנטים של "תוצרת הארץ" בבני ברק.
מרדכי פורת: הקהילה חיה ובועטת.
יעקב מרגי: אתם, זה נשמע לכם רגיל.
יעקב מרגי: זה נולד בייסורים קשים.
מרדכי פורת: על זה אני רוצה בדיוק להגיד.
מרדכי פורת: אם אנחנו מדברים על מעורבות חברתית של סטודנטים, "תוצרת הארץ" זאת התשובה.
מרדכי פורת: היא חוצה מגזרים.
מרדכי פורת: יש ערבים, חרדים.
מרדכי פורת: זו בשורה ממש שצריך לאמץ אותה, לקחת את זה כמודל לכל האוניברסיטאות, לכל הפריפריה, ממש להגדיל את זה כמה שיותר.
מרדכי פורת: לכל אחד שיש כאן את הכוח, קחו את זה.
מרדכי פורת: מה שאני רוצה להגיד, כאן זה מול העיניים.
מרדכי פורת: אנחנו המחר.
מרדכי פורת: אנחנו, הסטודנטים החרדים, דעו לכם שזה לא רק שזה סטודנטים, זה גם חרדים.
מרדכי פורת: זו בשורה מאוד משמחת שהולכת וגדלה.
יעקב מרגי: רק שמפחידים קצת, יופי תירוש ועוד כמה פרופסוריות.
מרדכי פורת: היופי ב"תוצרת הארץ", שנותנים לכל אחד בצורה מותאמת את הצורך שלו לכל קהילה.
מרדכי פורת: יבורכו.
יעקב מרגי: ד"ר כמאל.
כמאל חואלד: אני ד"ר כמאל חואלד, אני נציג של משרד החינוך.
כמאל חואלד: משרד החינוך מפעיל במכללות לחינוך כמה פרויקטים לקידום מעורבות חברתית.
כמאל חואלד: אחד הפרויקטים הוא הקמה של יחידות מעורבות חברתית.
כמאל חואלד: היחידות האלה הוקמו לפני שנתיים.
כמאל חואלד: אנחנו תמכנו בהקמת היחידות.
כמאל חואלד: הסטודנטים זוכים למלגות בגובה של 5,500 ₪ כל סטודנט.
כמאל חואלד: כמעט 600 סטודנטים מהמגזר הערבי זוכים למלגות בגין המעורבות החברתית והם מתנדבים במספר מסגרות, כמו בתי ספר, בתי חולים, מתנ"סים, רשויות מקומיות, אגפי רווחה ועוד מסגרות.
כמאל חואלד: פרויקט שני שאנחנו מקדמים אותו במכללות לחינוך הוא חוצה מגזרים, הוא פרויקט הנצחה של חללי צה"ל, חללי פעולות האיבה ונספים בתאונות הדרכים.
כמאל חואלד: במסגרת הפרויקט, הסטודנט מלווה קבוצה של תלמידים בהכנה של אלבומי הנצחה לזכרם של המונצחים, או מכין תוכנית לימודים הכוללת חשיפה עם סיפור של מונצח וקידום מיזם חברתי בזיקה לסיפור חייו של המונצח.
כמאל חואלד: תמורת ההתנדבות הסטודנטים מקבלים מלגה בגובה 5,000 ₪.
יעקב מרגי: אורית אמיתי, ממש בקצרה.
אורית אמיתי: אני מטעם "סיכוי שווה".
אורית אמיתי: אנחנו דף פייסבוק בילד-אין שעוסק בקידום שילוב מדיניות של שילוב אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה ובחברה.
אורית אמיתי: אנחנו באמת רואים בברכה את הנושא הזה של מעורבות חברתית, וכמו שנאמר פה, בנושא שזה כור היתוך באוניברסיטה האקדמית.
אורית אמיתי: אנחנו מדברים בשם סטודנטים עם מוגבלות שבאמת חשוב שיהיו מעורבים בתוך התהליך הזה של המעורבות החברתית, אבל למרבה הצער הם עסוקים במלחמה יום-יומית בנושא השלמת המשימות האקדמיות שמוטלות עליהם וכל הדרישות שמוטלות עליהם, שלא מאפשרות להם בעצם להתפנות בכלל לצרכים האלה, למעורבות החברתית, לעשייה החברתית בתוך הקמפוס ומחוצה לו, וגם כשחושבים על מסגרות של התנדבות, אז צריך לחשוב באמת איך לשלב אותם בתוך מעורבות חברתית כזאת, לתת מענה.
יעקב מרגי: ד"ר איילת שביט, בבקשה.
איילת שביט: שלום, אני כאן גם תחת הוועדה של ות"ת לשותפות אקדמיה-קהילה וגם כחברת מכללה אקדמית תל חי.
איילת שביט: הנקודה המרכזית שאני רוצה להגיד, שהפורום הזה לא עוסק רק במעורבות או התנדבות או תרומה לקהילה המסכנה.
איילת שביט: המטרה היא שותפות אקדמיה-קהילה.
איילת שביט: זו נקודה קריטית, למה?
איילת שביט: כי החוק הקיים שיש לו כוונות נפלאות, החוק הקיים, מה שהוא עושה, הוא מחייב שעות של התנדבות - - -
יעקב מרגי: החוק שמחוקק כרגע.
איילת שביט: החוק של חברת הכנסת.
יעקב מרגי: הוא עוד לא קיים.
איילת שביט: הוא לא קיים, סליחה.
איילת שביט: הצעת החוק הקיימת מחייבת ספירה של שעות ושל נקודות זכות.
איילת שביט: מה שהיא לא מחייבת זה את הפואנטה בשותפות אקדמיה-קהילה.
יעקב מרגי: תבואי לדיונים לקראת קריאה שנייה ושלישית, תכניסי את זה.
איילת שביט: זה קריטי.
יעקב מרגי: או שתשלחי נייר עמדה.
איילת שביט: מה שחשוב נורא שתבינו, שמחקרים ארוכי טווח מראים שללא ליווי אקדמי, ללא חשיבה מערכתית, התנדבות כזאת נקודתית של סטודנט היא לא מאריכת ימים.
איילת שביט: יותר גרוע, היא עושה נזק.
איילת שביט: כשאני יושבת עם יו"ר המתנ"סים בקריית שמונה, הוא אומר לי, יש לנו מחלה בקריית שמונה, קוראים לה פרויקטיטיס.
איילת שביט: מגיעים לנו כל מיני אנשים עם פרויקטים.
יעקב מרגי: זה באמת נשמע כמו מחלה.
איילת שביט: מחלת פרויקטיטיס.
איילת שביט: אנשים טובים עם כוונות טובות רוצים לעשות פרויקטים בעיר שלנו וגורמים לנו נזק.
איילת שביט: אם אנחנו לא נחשוב על זה כעל שותפות, אם אנחנו לא נחייב ונייצר תקציב ראוי ומנגנונים ראויים לשותפות אמיתית בין הקהילה לבין המערכת האקדמית, יהיו לנו מלא סטודנטים שירצו לעשות המון טוב ובסוף נעשה רע.
יעקב מרגי: מר חיים רוט.
חיים רוט: אני מציע לא לדבר על מעורבות סטודנטים בחברה, אלא מעורבות חברתית באקדמיה.
חיים רוט: על ההנהלה, על המרצים ועל הסטודנטים.
חיים רוט: זה דבר אחד.
חיים רוט: אני חושב שזו טעות.
חיים רוט: כיום הנערים ישחקו בפנינו והסטודנטים יהיו חברתיים, ומה עם המרצים ומה עם ההנהלה?
חיים רוט: מה הם יכולים לתרום גם מקומית וגם לאומית.
חיים רוט: בעולם יש שני מוסדות, אחד, אוניברסיטת מנצ'סטר שהיא האוניברסיטה הכי גדולה באנגליה, - - - ב-2013 עד 2020.
חיים רוט: המטרה השלישית זה לדאוג לחברה בסביבתנו.
חיים רוט: יש גם בית ספר לכלכלה בספרד עם סניפים בכל אירופה - - - עד 2010.
חיים רוט: זו המטרה שלנו.
חיים רוט: אם תפקיד שלישי, זה לא דבר חדש, זו לא המצאה ישראלית, אבל רק אנחנו צריכים לממש את זה.
חיים רוט: כשאין שיתוף פעולה בין האקדמיה לעמותות, אז גם אין שיתוף פעולה בין האקדמיה, העמותות ועולם העסקים.
חיים רוט: עולם העסקים יכול לתרום הרבה מאוד בנושא של - - -.
חיים רוט: מה שהם כיום עושים, הם עוסקים בנושאים שהם לא מכירים אותם, במקום שהמגזר השלישי והאקדמיה, כולם ישבו יחד ויחליטו מה לעשות.
יעקב מרגי: אני מתנצל גם מנציג הות"ת שלא הספקנו, וגם משי אילן שנרשם לדיון ולא הספקנו.
יעקב מרגי: אני רוצה להקריא את הסיכום של הדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המובילים את יום הסטודנט בכנסת.
יעקב מרגי: הוועדה מודה להתאחדות הסטודנטים על הסקר ועל המעורבות.
יעקב מרגי: הידע והכלים המצויים באקדמיה מהווים אוצר בלום שניתן לגייסו וחובה לגייסו לתועלת צרכי החברה בישראל.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למל"ג ולמוסדות האקדמיה לאמץ לחבק את המעורבות החברתית כתפקידה השלישי של האקדמיה, בדמות משאבים המצויים במערכת אך לא ממומשים דיים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לפתח שותפויות אקדמיה-סטודנטים-קהילה.
יעקב מרגי: לא לוותר על השלטון המקומי.
יעקב מרגי: לסחוב את הרשות המקומית בכל מקום לשתף פעולה.
יעקב מרגי: כשמשתפים פעולה, אז עושים את התכלית הראויה של התנדבות ראויה, לא מזיקה, מובילה.
יעקב מרגי: כולנו נצא נשכרים.
קריאה: גם עולם העסקים.
יעקב מרגי: אין ספק, גם עולם העסקים.
מירב בן ארי: שלום לכולם, אני חברת הכנסת מירב בן ארי ואני אחליף את חבר הכנסת יעקב מרגי שהוא יו"ר הוועדה, שלצערו הרב לא יכול היה להיות כאן, כי אני אומרת לכם מניסיון, הוא מאוד אוהב תערוכות והוא מאוד ילדים.
מירב בן ארי: קודם כול אנחנו מברכים אתכם בברוכים הבאים לכנסת.
מירב בן ארי: אנחנו שמחים מאוד לראות שאתם כאן איתנו, ויותר שמחים לראות את התערוכה המקסימה הזאת שהוסיפה צבע למקום החום והמשעמם הזה, אז הצבעוניות שהבאתם לכנסת היא מדהימה.
מירב בן ארי: ברוכים הבאים ובאמת כל הכבוד על תערוכה שתיכף גם תספרו לנו עליה.
מירב בן ארי: יש איתי פה את הצוות של הוועדה לצידי, שגם הוא בא במיוחד בשביל לראות אתכם ובשביל לשמוע.
מירב בן ארי: אנחנו מברכים כמובן את ראש העירייה ואת ראש מינהל התרבות בעיריית פתח תקווה.
מירב בן ארי: לסיכום ולא להאריך במילים כי יש פה אנשים חשובים שבאו במיוחד, אנחנו מאוד שמחים שהגעתם ובכלל אנחנו רוצים להודות לכם, מקווים שתשאירו לנו את התמונות כדי שנוכל ליהנות מהם קצת.
מירב בן ארי: הכי חשוב זה שקישטתם את המקום הזה והכנסתם לו קצת אור וצבע וזה תמיד מבורך, אז תודה רבה שהגעתם.
מירב בן ארי: אתחיל עם ראש העירייה.
מירב בן ארי: נשמח אם תאמר כמה מילים לתלמידים.
איציק ברוורמן: כבוד היושבת ראש, תלמידים יקרים, אנחנו באנו הנה בגאווה גדולה עם הפרויקט הזה שהוא חלק ממיזם שאנחנו עורכים כבר כמה וכמה שנים בפתח תקווה, שבו אנחנו נותנים לתלמידים לצייר נושאים שקשורים בעיר ובסופו של דבר אנחנו בוחרים את הציורים המובחרים והופכים את זה להיות ללוח שנה או אלבום שמייחד את הילדים ומיועד באמת למען העיר.
איציק ברוורמן: אנחנו שמחים באמת.
איציק ברוורמן: אפשר פה לראות את העבודות הנבחרות של התלמידים, את החשיבה הגדולה שלהם, את ההשקעה.
איציק ברוורמן: זה נפלא לראות שילדים, ואני כל הזמן אומר שילדים בעידן שלנו, של הדיגיטציה, שכל אחד הולך עם אייפון, בכל זאת תלמידים, ילדים, ילדות שעוסקים באומנויות, בתרבות.
איציק ברוורמן: אנחנו עובדים הרבה על העמקת אהבת הספר למרות כל מה שקורה היום עם כל האמצעים הדיגיטליים, על האומנות, על המוסיקה.
איציק ברוורמן: אנחנו מהמובילים בארץ בפרויקט שנקרא "בית ספר מנגן", שבו אנחנו בכל בתי הספר מלמדים מוסיקה.
איציק ברוורמן: מינהל התרבות, בעיקר קריית המוזיאונים, ודרורית, חוץ מהיותה מנהלת מינהל התרבות, היא גם האוצרת ומנהלת המוזיאון של פתח תקווה שהוא באמת הפך להיות שם דבר.
איציק ברוורמן: אנחנו מעמיקים שם את הפעילות, ועשרות אלפי משתתפים, בעיקר ילדים ובני נוער, לוקחים שם חלק.
איציק ברוורמן: אני מוכרח להודות שזו גאווה גדולה לנו.
איציק ברוורמן: זו גאווה גדולה שהכנסת בחרה לתת לנו את הבמה, לתת לילדים האלה את הבמה.
מירב בן ארי: זה צריך להגיד תודה ליהודית גידלי, מנהלת הוועדה, שדואגת להביא תערוכות לוועדת החינוך.
איציק ברוורמן: אז אני אומר תודה.
איציק ברוורמן: הייתי רוצה, מאחר שאני לפעמים יושב בוועדות הללו, אז אני חושב שאם הייתם משאירים את זה, זה היה מוסיף לאווירה.
איציק ברוורמן: זה היה מרגיע קצת.
יהודית גידלי: אנחנו רוצים לתת הזדמנות שווה, כמו לכל הילדים, גם לכל התערוכות.
איציק ברוורמן: זה מאה אחוז.
איציק ברוורמן: חשבתי שאת רוצה גם לתת הזדמנות שווה לכל חברי הכנסת.
יהודית גידלי: זה לא התפקיד שלי.
איציק ברוורמן: אבל בעיקר אני רוצה להגיד תודה באמת לאנשי המקצוע של מערכת החינוך שלנו בפתח תקווה, החינוך הרגיל והחינוך המיוחד, ובעיקר תודה רבה גדולה לילדים שלוקחים חלק, משקיעים.
איציק ברוורמן: הם הרבה יותר רציניים מאיתנו לפעמים ומגיעה לכם תודה מכל הלב.
איציק ברוורמן: אתם מביאים לנו גאווה בעיר הזאת, אתם מביאים לנו כבוד, ותמשיכו, אל תהססו.
איציק ברוורמן: תמשיכו לתת ביטוי לדמיון, למחשבות, לרצונות שלכם.
איציק ברוורמן: תמיד אצלנו אומרים, השמיים הם הגבול בסופו של דבר, אז תודה רבה.
מירב בן ארי: תודה רבה לראש העירייה, מר איציק ברוורמן.
מירב בן ארי: עכשיו אנחנו ניתן לדרורית גור אריה שהיא מנהלת מינהל התרבות וקריית המוזיאונים, ואת זו שיזמת את כל התערוכה הזו במשכן הכנסת.
דרורית גור אריה: באמת דבר ראשון ברוכים הבאים.
דרורית גור אריה: הנציגים הצעירים שלנו הכול כך מוכשרים, תראו איזה יופי, לאן הגעתם, ואני ממש שמחה ומודה גם ליהודית וגם ליושבת ראש ולכל מי שנטל מצדכם חלק בפעילות המקסימה הזאת, למורים ולהורים.
דרורית גור אריה: אני רוצה באמת לברך את ראש העיר, איציק ברוורמן, שהגיע וגם שותף לפרויקט הזה שלנו במשך הרבה מאוד שנים, לדובר העירייה, חזי חקק, והוא שותף שלנו בכל הפרויקט הזה.
דרורית גור אריה: ראש העיר כבר הזכיר, אנחנו מתכננים לוח שנה עם העבודות של התלמידים.
דרורית גור אריה: אנחנו מדפיסים גלויות ואנחנו עושים שלטי רחוב.
דרורית גור אריה: חשוב לנו באמת החיבור הזה.
דרורית גור אריה: פתח תקווה היא עיר ותיקה, עם המושבות, אבל יש הרבה מאוד תושבים חדשים, וזו אחת הדרכים שלנו בקריית המוזיאונים, באמת לקרב צעירים ומשפחות למורשת של העיר.
דרורית גור אריה: אני רוצה להודות לשותפים שלנו לפרויקט, למינהל החינוך.
דרורית גור אריה: נמצאת חני לוי שהיא סגנית אגף חינוך יסודי, שזה בוער בעצמותיה הפרויקט הזה, אז המון תודה.
דרורית גור אריה: לעמוס תמם שהצטרף אלינו השנה, שהוא מנהל אגף חינוך לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
דרורית גור אריה: גאווה גדולה לשתף.
דרורית גור אריה: לנילי חי, מנהלת אגף האומנויות שלנו שמלווה אותנו, לרעות פרסטר, מנהלת מחלקות החינוך בקריית המוזיאונים, שבאמת עשתה נפלאות, גם התערוכה במוזיאון, ויש לנו עוד הרבה מאוד הפתעות שהיא מכינה לנו לקראת הקיץ, פעילות של משפחות.
דרורית גור אריה: לאפרת שבתאי שהובילה את הפרויקט יחד - - - , לשירה טבצ'ניק, לכל המורים, המנהלים שמלווים את הפרויקט, להורים כמובן שהביאו את הילדים המדהימים האלה לכאן, את הילדות ואת הילדים.
דרורית גור אריה: באמת יישר כוח.
דרורית גור אריה: כמו שראש העיר ציין, הנושא של חינוך ותרבות, ואני לא רואה הפרדה בין חינוך לתרבות או אומנות.
דרורית גור אריה: מבחינתי זו אחת הדרכים לערב ילדים למורשת, לתרבות, לסובלנות.
דרורית גור אריה: זה פרויקט ארוך שנים.
דרורית גור אריה: אנחנו מודים לכל הכישרונות.
דרורית גור אריה: כל שנה אנחנו משפשפים את העיניים ואנחנו לפעמים אומרים, ילדים בכיתה ד' עשו את הפרויקט הזה?
דרורית גור אריה: זה באמת דבר מדהים.
דרורית גור אריה: ילדים, אתם פשוט מוכשרים.
דרורית גור אריה: אנחנו גאים בכם.
דרורית גור אריה: כל הכבוד! הפרויקט הזה בקריית המוזיאונים, שיש בו גם, כמו שראש העיר ציין, מוזיאון פתח תקווה לאומנות שהוא המוזיאון מהמובילים לא רק בארץ אלא גם בעולם, לשמחתנו.
דרורית גור אריה: לא אנחנו קבענו אלא קבעו עבורנו.
דרורית גור אריה: יחד עם המוזיאון לתולדות פתח תקווה אנחנו שוקדים היום על השדרוג שלו.
דרורית גור אריה: אנחנו מכינים הרבה הפתעות.
דרורית גור אריה: לקיץ יש לנו פרויקט שנקרא "אוטובוס אומנות", אוטובוס שמעצב אומן ישראלי, והאוטובוס הזה יהיה יצירת אומנות שבה, ילדים, אני מזמינה אתכם עם ההורים, יבואו הילדים אחר הצהריים עם המשפחות לבלות בקריית המוזיאונים.
דרורית גור אריה: אנחנו רוצים לשים דגש על פעילות משפחתית, כי ילדים בדרך כלל באים למוזיאונים דרך מערכות החינוך.
דרורית גור אריה: לנו מאוד חשוב שיהיה כאן את הבילוי המשפחתי.
דרורית גור אריה: רעות מכינה עוד דברים נוספים, קייטנות.
דרורית גור אריה: אנחנו מודים לראש העיר על התמיכה בפרויקט.
דרורית גור אריה: לכל השותפים, לחזי שאנחנו מבלבלים לו המון במוח עם הפרויקט הזה, כי זה מורכב ויש ועדת שיפוט, והלב נקרע כי צריך בסופו של דבר לבחור מבין כל העבודות הנפלאות האלה את העבודות לתערוכה.
דרורית גור אריה: הרבה תודה על האירוח.
דרורית גור אריה: פנו אלי מהכנסת.
דרורית גור אריה: גם השאלנו בזמנו עבודות מהאוסף שלנו וגם עכשיו, ל-70 שנה למדינה.
דרורית גור אריה: בעוד שבועיים שוב אנחנו נהיה כאן.
דרורית גור אריה: היה לנו מאוד חשוב גם להביא את היצירות של האומנים הצעירים, אז תודה רבה לכם.
מירב בן ארי: שלי שרייבמן, תלמידת בית הספר.
שלי שרייבמן: נורא שמחתי שבחרו בי - - - המורה לאומנות בבית ספר "הוברמן".
שלי שרייבמן: היה לי כייף לעשות את הציור בטכניקת הדפס לפי משפט כל כך משמעותי.
שלי שרייבמן: היה לי קשה לחשוב על ציור, אבל היה לי ברור מהתחלה מה הרעיון לציבור.
שלי שרייבמן: היה לי מאתגר לתכנן הדפס וגם מאוד מהנה שהעבודה שעשיתי היא חלק משיתוף פעולה עם חבריי לקבוצה, שכל אחד עזר לשני.
שלי שרייבמן: ממש שמחתי שבחרו בציור שלי להציג בכנסת.
שלי שרייבמן: בשבילי המעמד הזה נורא משמעותי והיה מרגש בשבילי לדעת שאהבתם את הציור.
שלי שרייבמן: המורה הראתה לנו כל מיני משפטים.
שלי שרייבמן: אני בחרתי במשפט של סולומון, פתח תקווה שאתם מכנים אותה פתח - - -, יום ותהיה עיר בישראל.
שלי שרייבמן: חשבתי על ציור וכמובן שהמורה נתנה רעיונות ודוגמאות למה אפשר לעשות.
שלי שרייבמן: ציירתי את הציור בצורה שהכי הבנתי מהמשפט הנבחר.
שלי שרייבמן: למדתי שכאשר האנשים הראשונים שקנו את האדמות שבה נבנתה העיר פתח תקווה, אמרו להם שהם יתחרטו כי פתח תקווה נבנתה על אדמות של ביצות, אבל האנשים שהחליטו לבנות את פתח תקווה אמרו שזו תהיה עיר של תקווה, וכך זה קרה.
שלי שרייבמן: בציור שלי הראיתי עד כמה פתח תקווה יפה עם כל הצמחייה והפריחה, ולבסוף מאוד שמחתי מהתוצאה.
מירב בן ארי: יש לנו מצגת שאתם רוצים להקרין?
מירב בן ארי: (הצגת מצגת)
מירב בן ארי: תודה רבה על המצגת המקסימה, ואנחנו לקראת הסיכום של הדיון.
מירב בן ארי: יש עוד מישהו, איזו מורה או ילד שחשוב להם לומר משהו לפני שנסכם?
מירב בן ארי: הורה?
מירב בן ארי: מורה?
נילי חי: אני רוצה להגיד משהו לילדים.
נילי חי: שמי נילי חי ואני מנהלת את האגף לאומנויות בעירייה.
נילי חי: אני חושבת שבסופו של דבר, מעבר ליצירה המדהימה שכל ילד עשה, הביקור במקום הזה ייחרט כחוויה בלתי רגילה אצל כל אחד מהילדים פה, ובבוא היום כשהוא יגדל ויתבגר והוא יראה את הכנסת בהקשרים אחרים, של שיח, דיון, ויכוח, תמיד תישאר לו איזושהי פינה חמה, פינה של כבוד למקום הזה שמוצא לנכון להציג גם יצירות אומנות ותרבות במשכן שהוא מעוז הדמוקרטיה כפי שציינת, אז יש לכם במה להתגאות ואנחנו גאים בכם.
נילי חי: תודה.
אוראל: אוראל.
מירב בן ארי: באיזה בית ספר אתה?
אוראל: "יסודות".
אוראל: לי בהתחלה היה די קשה לחשוב על רעיון שאני אעשה, אבל בסוף המוח שלי מצא את הפתרון.
מירב בן ארי: זה מראה כמה אתה חכם.
ליאל לוי: קוראים לי ליאל לוי.
ליאל לוי: רציתי להגיד שגם לי קצת היה קשה, לי ולחברה שלי, אבל בסוף גם המורה קצת נתנה לנו רעיונות לחשוב.
ליאל לוי: האמת שגם אני נהניתי מכל רגע שהיה לנו, שעבדנו, ואני ממש שמחה שזכינו בתחרות גלויה לעיר.
מירב בן ארי: גם אנחנו שמחים.
מירב בן ארי: אני מבית ספר "קיבוץ גלויות".
קריאה: והשם שלך?
ליאן: ליאן.
ליאן: מהרגע ששמעתי שמתחילים לצייר את הגלויה לעיר, אני מאוד שמחתי והתרגשתי.
ליאן: הייתה לי מחשבה בין שני משפטים, איזה מהם לבחור.
ליאן: בסוף בחרתי משפט אחד ועשיתי אותו, ואני שמחה גם להגיע לפה ושהציור שלי זכה.
מירב בן ארי: יפה, ואחרונה.
עדי נוימן: קוראים לי עדי נוימן, אני מבית ספר "נעמי שמר".
עדי נוימן: בהתחלה כשבחרו אותי בשביל לצייר ציור כלשהו, אני בהתחלה בכלל לא ידעתי את כל הכיוונים מאיפה להתחיל, איפה לסיים.
עדי נוימן: היו לי כמה אפשרויות לבחור מה אני רוצה לעשות ואז בחרתי את האפשרות שלי, וזו הייתה חוויה מאוד כיפית.
עדי נוימן: שמחתי מאוד לעשות אותה.
איציק ברוורמן: משפט סיום רק בעקבות מה שנילי אמרה, זה באמת אליכם הילדים.
איציק ברוורמן: גם אל המבוגרים, אבל בעיקר לילדים.
איציק ברוורמן: אתם צריכים לדעת, הבניין הזה הוא לא רק בניין שבו אפשר להציג את התמונות.
איציק ברוורמן: הבניין הזה זה בעצם המקום שבו מתקבלות ההחלטות שקובעות את החיים שלנו, אבל בעיקר זה הבניין שהתפקיד שלו לשמור שאנחנו נישאר מדינה מתוקנת, חוקית ודמוקרטית.
איציק ברוורמן: אתם ילדים, נולדתם לתוך חברה כזאת, אבל מי שיודע, זה לא דבר שהוא מובן מאליו, ואני רוצה לאחל לכולנו שתגדלו, תהיו חלק מהציבור שמקפיד ושומר שהבית הזה יישאר בית דמוקרטי, בית שדואג לכולם באשר הם ומבטיח לנו שנוכל להמשיך פה כחברה מתוקנת ודמוקרטית.
מירב בן ארי: יופי, אז אני אגיד לכם בשמי ובשם כל הוועדה כאן, תודה רבה.
מירב בן ארי: תודה שהגעתם להראות את הציורים שלכם.
מירב בן ארי: תודה שקישטתם את המקום הזה.
מירב בן ארי: לא רק קישטתם אותו פיזית, ששמתם את התמונות, אלא גם בזה שאתם נמצאים פה וצובעים את כל הכנסת בצבעים שהם יותר כיפיים ממה שאנחנו בדרך כלל רגילים אליהם.
מירב בן ארי: אני רוצה שתמשיכו עם הציורים, תמשיכו עם האומנות.
מירב בן ארי: אמר כאן ראש העיר שזה דור כזה שכל הזמן עם הפלאפון, וזה דווקא מאוד מיוחד בעיניי ומקסים שמצאתם את הזמן לצייר, ואמר כאן הילד החמוד שהוא לא ידע ובסוף המוח נתן לו רעיון, אז אני בטוחה שלכל אחד ואחת מכם יש הרבה רעיונות גדולים שרק צריך לכתוב אותם.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד עוד משהו קטן, חינוכי.
מירב בן ארי: אל תשתו כל כך הרבה קולה, כי זה לא בריא.
מירב בן ארי: תודה רבה שבאתם, תיהנו מהכנסת.
מירב בן ארי: תודה על הציורים המקסימים.
יעקב מרגי: 5 ביוני 2018, כ"ב בסיון תשע"ח.
יעקב מרגי: הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), התשע"ח–2018, לקריאה שנייה ושלישית.
יעקב מרגי: אתמול סיכמנו את הדיון ושמענו את ההערות, התייחסויות, חששות, שאלות, תובנות על התוספת השנייה לחוק.
יעקב מרגי: היום הבטחנו גם לציבור וגם לנוכחים, וגם לאלה שנוספו אלינו היום, שמשרד החינוך יעבור, ואיך אומרים שם, יענה על הראשונה ראשונה, ועל האחרונה אחרונה.
יעקב מרגי: אני מקווה שרשמתם.
יעקב מרגי: כי החששות – אני אומר לכם בגדול בגדול, אני כיו"ר ועדה עדיין לא נרגעתי.
יעקב מרגי: יכול להיות שחלק יתאכזבו כי הם לא נרגעו מדברים אחרים, רק מזה?
יעקב מרגי: אז, הנה, אני אומר בפתיח, לא להיבהל, לא מהרבה דברים.
יעקב מרגי: אני צריך לקבל הבהרות איך הסל הסטטיסטי הולך להיות מנוהל על-ידי מנהל בית הספר.
יעקב מרגי: לא הייתי רוצה שהתלמידים שנהנו ממנו עד היום יפגעו, ולא רוצה גם שאלה ששולבו ובאו עם המזוודה של הסל הסטטיסטי ימצאו את עצמם בלי כלום כי זה הולך להעצים את התלמידים.
יעקב מרגי: לכן, בהתחלה ותוך כדי הדיונים אמרנו אם אפשר היה לצבוע את זה, זה הכי טוב.
יעקב מרגי: לא יודע אם צריך לקבל הבהרות בקטע הזה.
יעקב מרגי: לגבי טענה שנשמעה, הסטטיסטיקה מדברת על בערך כ-8% מהילדים, כשהנוסחה מדברת על כ-5%.
אילן שי: 5.4%.
רחלי אברמזון: מה הסטטיסטיקה?
יעקב מרגי: כמה הסטטיסטיקה אומרת?
יעקב מרגי: תגידי, אדרבה, תתקני אותי.
רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על 6% גג, אבל כאן אומרים 8%, 10%, 11%.
קריאה: כי דוח מבקר המדינה אמר.
יעקב מרגי: תקשיבי, בשיחה שהייתה לי לא מחויבת ומחוץ לפרוטוקול עם דודי, אמרתי לו: אתה יודע מה, אני מוכן – לא יודע אם עשיתי טוב – המשרד הולך להביא תוספת של כרבע מיליון ש"ח, אני מקווה שאם המנכ"ל דודי קצת יכנס עכשיו לחרדות.
יעקב מרגי: האם, המנכ"ל, צריך להגדיל את זה?
יעקב מרגי: אמרתי שתגדילו את הנוסחה.
יעקב מרגי: וממה שיצא מהנוסחה, יצא רבע, יצא 300, אפילו 150, לא יודע, אני עוד לא ניסיתי.
יעקב מרגי: בואו תגדילו את הנוסחה.
יעקב מרגי: אולי תחשבו.
יעקב מרגי: אמר לי טענה שהיא בצדק, לא הכול כסף, חלק רוצים את זה בשעות, חלק רוצים את זה בכסף.
יעקב מרגי: תקשיבו, אני יכול לומר לכם בצורה חד-משמעית, בקטע הזה שיש, מבחינתי, יכול להיות שתגידו שאתם לא יכולים להישען על תחושות שלך או מה שלא כתוב אנחנו לא מאמינים, גם זאת זכותכם לומר.
רחלי אברמזון: זה לא סטטיסטיקה.
יעקב מרגי: כשמשרד החינוך מצהיר זאת, מביא בחוזר מנכ"ל, שם תוספות לחוק, ואומר חד-משמעית בצורה שלא תשתמע לשתי פנים – וזה יאמר לפרוטוקול על-ידי נציגי משרד החינוך פעם אחר פעם, וגם על-ידי המנכ"ל – שככל שתידרש, ותידרש תוספת, ואני אומר לכם, תידרש תוספת כמו שנדרשה בשנים האחרונות, המשרד ישים אותה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא נעלמה מנגד עיני גם המגמה, ועיני המשרד גם כן, המגמה שהייתה בשנים האחרונות, של עלייה מתמדת לא פרופורציונלית, לא תואמת גידול טבעי בכל הפרמטרים.
יעקב מרגי: לכן אמרתי שזה לא חוק דורנר, זה חוק שבא לנהל את המשאבים, תיקון חקיקה שבא לנהל את המשאבים של המשרד נכון יותר לטובת הילדים, לא לטובת תקציב המשרד.
יעקב מרגי: זה לגיטימי, אולי זה נשמע לחלק מהאנשים שקל, מה שרואים מכאן לא רואים משם.
יעקב מרגי: מי שניהל מערכות יודע שצריך להתנהל בצורה תקינה.
יעקב מרגי: כשיש מגמה כזו שהיא לא תואמת מדדים אחרים צריך לבחון אותה.
יעקב מרגי: כולנו יודעים, ואמרתי זאת – ותמם, אני מזהיר אותך מראש באהבה, לא לקפוץ, לא כולם.
יעקב מרגי: בסדר, הנה, אמרתי, הבהרה, לא כולם – אנחנו יודעים בחלק מהמקומות איך התנהלו ועדות השמה.
יעקב מרגי: אני יודע איך התקבלו החלטות בשנייה מקצה לקצה במאמץ קל של שכנוע.
יעקב מרגי: ותלוי גם במפקחת, כן מעורבת, לא מעורבת.
יעקב מרגי: רבותיי, לא.
עמוס תמם: רק לשאול.
יעקב מרגי: אמרתי לך שלא כולם.
עמוס תמם: לא כולם, אבל בניגוד לעמדת הורים?
עמוס תמם: כנראה שההורים נלחמים - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה, היו מקרים גם בניגוד לעמדת הורים.
עמוס תמם: אז יש ערר של המשרד.
יעקב מרגי: זאת לא פעם ולא פעמיים ולא שלוש שנדרשנו גם אנחנו וגם כלי התקשורת, וגם אפילו בתי המשפט.
יעקב מרגי: רגע, אני חייב לומר את הדברים בפתיח כל עוד אני רענן ועוד לא הקפיצו – ואני אומר ברבים, כי זה מוסווה אם זה זכר או נקבה – הקפיצו לי את המנגנונים שלי.
יעקב מרגי: לא, אל תחייכי.
קארין אלהרר: לא אמרתי עוד כלום.
יעקב מרגי: אז אני די רענן אחרי שעה וחצי שינה של הלילה, די רענן כדי לומר את הדברים, אבל אני אומר את זה, ואני אומר בצורה חד-משמעית.
יעקב מרגי: עומדת החובה, לא הזכות, לנו כאנשי ציבור ולמשרד מתוקף חובתם המוסרית והמינהלית, אפילו כרגולטור, לנהל את המשאבים נכון יותר.
יעקב מרגי: לומר לכם שאני יכול לומר בוודאות שגם התלמידים בחינוך המיוחד היום שלא שולבו קיבלו את הטיפול המיטבי – תסתכלו לי בלבן שבעיניים.
יעקב מרגי: תסתכלו לי בלבן שבעיניים.
יעקב מרגי: אתם בעצמכם פה, הורים פה, גם אתמול היה מקרה, הורה שרק הילד שלו שולב בלי כלום הרגיש את השינוי.
יעקב מרגי: מה, אנחנו לא מכירים מאיזה חתך מוגבלויות מורכבת כיתת חינוך מיוחד?
יעקב מרגי: סליחה שאני אומר את זה, כיתת הכולבויניק.
יעקב מרגי: אלה שמסתכלים אחורה לאן ההורים הכניסו אותם, מה, אני כזה?
יעקב מרגי: כמה הורים שמעו את השאלה הזו: אימא, מה, אני כזה?
יעקב מרגי: אז, בואו, רבותיי, רוצים לעשות סדר.
יעקב מרגי: אתמול לא הלכתי רגוע, ואני עדיין לא רגוע, כי באמת בסוף צריך להצביע ולקבל הכרעה.
יעקב מרגי: והכרעה, עם כל הכבוד, ועשיתם עבודת קודש, הארגונים, לפעמים זה נשמע כאילו יש פה שני צדדים.
יעקב מרגי: מגיעים יום-יום יום-יום, כבר אני חושב שחודשיים אנחנו פה בדיון, זה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: מגיעים כל יום לדיון, ואלו דיונים לא קלים, התנצחויות, לעיתים גם קולניות.
יעקב מרגי: זאת תרומה ציבורית חשובה לחברה ולקהילה.
יעקב מרגי: אבל עם כל הכבוד לכם, את הפריבילגיה הזו, אנחנו בדילמות קשות, אנחנו מצביעים בסוף.
יעקב מרגי: כמו שאני אומר את זה לעצמי בתוך תוכי, גם אתם צריכים.
יעקב מרגי: אתמול שמעתי את הנחרצות, לא הרשימה אותי.
יעקב מרגי: דוגרי, לא הרשימה.
יעקב מרגי: הנה, אמרת לי לומר בכנות, לא דוגרי, אבל דוגרי עושה את זה אוטנטי.
יעקב מרגי: לא הרשימה אותי, כי אני מבין מאיפה זה בא.
יעקב מרגי: כולנו יודעים מה המחלות ככה וככה.
יעקב מרגי: יש חששות.
יעקב מרגי: כל דבר חדש מכניס לחששות.
יעקב מרגי: ואתם יודעים מה, לבי עם אותם ההורים, כן, כן.
יעקב מרגי: הם חיים היום כמעט באי-ודאות, מתח יומיומי איך הולך להיות היום הזה.
יעקב מרגי: הורה לילד עם מוגבלות כזו או אחרת, כל בוקר זה יום חדש, כל בוקר זה מדע חדש, לא מדויק, איך ילך, איך יחזור, מתי יחזור, מה יהיה בכל רגע.