GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: מאבדים.
יעקב מרגי: אין מילה אחרת.
יעקב מרגי: זה מקומם להגיד, אין לנו.
יעקב מרגי: שמו אותם, מדינות חבר העמים.
עירית בירן: אני רוצה להיכנס למצוינות, כי זה עלה.
עירית בירן: אם התחלנו את הדרך, ועוד פעם, זיוה יודעת, התחלנו עם 600 ילדים בלבד את תוכניות המצוינות של האגף למצוינים ומחוננים, אנחנו ב-1,720 ילדים, ממה שאנחנו קוראים ניצני אמירים, אמירים, קדם עתידים, מרכזי מחוננים, מחוננים, כמות המחוננים.
עירית בירן: כל הדבר הזה.
עירית בירן: דיברנו כאן על הכלים לאבחון.
יעקב מרגי: אני במחוננים.
יעקב מרגי: יש פער, נכון?
עירית בירן: יש פער אבל אנחנו בתהליך - - -
יעקב מרגי: מה אתם עושים לצמצם אותו?
יעקב מרגי: הרי שם זה הגרלות, זה מכסות, הכול.
יעקב מרגי: בואי תגידי לי מה את עושה עכשיו לטובת בני העדה כדי לצמצם את הפער הזה בטווח של חמש שנים, עשור?
עירית בירן: אנחנו שמנו חמש שנים שפ"ב יהיה התהליך שם יהיו בדיוק כמו אחוזן - - -
יעקב מרגי: איך אתם עושים את זה בפרקטיקה?
עירית בירן: המנכ"ל שם יעד כמותי.
עירית בירן: הוא בדק כמה הם באוכלוסייה.
עירית בירן: יש יעד כמותי.
עירית בירן: מה שעשינו, היו שתי בעיות.
עירית בירן: אחת, שהם עברו את הבחינות בבית הספר, אבל צריך להגיע לבחינה חיצונית, השנייה, בעיר, והרבה פעמים הם לא הגיעו לשם.
עירית בירן: מה שאנחנו עשינו השנה וגם נעשה בשנה הבאה ונמשיך, גייסנו גם מצוות ההוראה וגם מכל מי שיכולנו בעירייה כדי שיביאו אותם ואת ההורים שלהם לבחינת ההמשך כדי לוודא שהם מגיעים לבחינת ההמשך.
עירית בירן: דאגנו להסברה דרך המגשרים שלנו להורים שלא ידעו.
עירית בירן: חלק מההורים יודעים יותר טוב ממני, אבל חלק מההורים שלא הבינו בדיוק מה זה מחוננים, קיבלו הסברה אישית עם תרגום וממש הסבר לעומק, למה הילד חייב להתמיד גם.
עירית בירן: לא רק שהוא התחיל במחוננים, הוא גם גומר את השנה וגומר את השנה הבאה, כי אנחנו רוצים לראות אותם עד סוף י"ב במסגרות המיוחדות, ילדים עם פוטנציאל.
עירית בירן: מה שעשינו עוד, פתחנו במקומות שיש ריכוז, ניצני אמירים כדי להתחיל ב-א' כבר, כדי שהמנהלים יראו אותם וכבר יסמנו אותם לבחינה הראשונה במעבר בין ב' ל-ג' ובין ג' ל-ד' כדי לראות אותם על המפה.
עירית בירן: אני מקווה שאנחנו בדרך הנכונה.
עירית בירן: שמנו גם מדריכה שמלווה ספציפית את כל היישובים האלה כדי שזה יהיה מאוד מחודד.
עירית בירן: מה שלא עשינו לקראת שנה זאת אבל לשנה הבאה נעשה, כי יש משפחות הרי שמתפזרות, הולכות לגור בכרמיאל, במקומות שאין ריכוזים גדולים ואז אנחנו צריכים גם לשם לשלוח ידיים ולהגיד, חבר'ה, גם שם תשימו פוקוס.
עירית בירן: אני מקווה שיהיו לנו כמויות יותר גדולות.
עירית בירן: זה הנושא של מחוננים.
עירית בירן: נוער בסיכון, אותו דבר.
עירית בירן: אנחנו כרגע ממקדים מאמץ בנושא של נשירה סמויה, כי מה שראינו, שבנשירה גלויה המספרים הלכו ונהיו ממש קטנים.
יעקב מרגי: היה אתמול דיווח לוועדה בסוגיה.
עירית בירן: בנשירה סמויה ראינו שיש בעיה של מה שנקרא היעדרות לסירוגין, שאפילו לפני בגרויות החורף יש ילדים שלא הגיעו.
עירית בירן: ביקשנו דיווח כדי שאנחנו נעשה עבודה עם הקב"סים, עם הרשויות המקומיות, עם צוות של קידום נוער להגיע לשיחות אישיות עם הילדים ושיחות אישיות עם המשפחות, להבין שהילדים חייבים להגיע בצורה מסודרת לבית ספר, כי ילד ב-5 יחידות מתמטיקה שלא הגיע לתגבור לפני הבחינה, מגיע פחות מוכן, תגבור רגיל של בית ספר, שלא היה ולא הגיע.
עירית בירן: בתי הספר דיווחו לנו, קבוצות מובחרות, הרצנו אותם לתגבור ל-4 יחידות ו-5 ופתאום ילדים לא הגיעו, אז גייסנו את הקב"סים לעזור לנו בעניין הזה ולסגור את הפער של הנשירה הסמויה, נשירה לסירוגין.
עירית בירן: עלה הנושא של חינוך מיוחד.
עירית בירן: הוא נושא שמאוד הטריד אותנו.
עירית בירן: מה שעשינו בשנתיים האחרונות, אנחנו עושים גם הכשרה של הפסיכולוגים מחדש לכלים רגישי תרבות.
עירית בירן: אנחנו כבר הגענו למצב ש-400 פסיכולוגים עברו את ההכשרה הזאת, הכשרה נוספת מעבר למה שהם למדו.
עירית בירן: גם מי שהוא ד"ר או תואר שני חויבו לעשות את ההכשרה ואנחנו כבר עובדים איתם עכשיו.
עירית בירן: אנחנו לא רוצים לשפוך את התינוק עם המים, כי אם ילד הוא אוטיסט והוא צריך מסגרת מיוחדת, שיקבל את מה שמגיע לו, אבל ילדים שסתם נגיד נשלחו לבעיות התנהגות או לכיתות ליקוי למידה, להסתכל אם צריך לטפל נכון בתוך הכיתה הרגילה ולא לשלוח, עבודה שהם עושים.
עירית בירן: אנחנו מקווים שנוכל בשנה הבאה לדווח על הקטנה.
עירית בירן: ירד לנו מספר הילדים שהופנו משנה שעברה להשנה, בחצי אחוז.
עירית בירן: מבחינתי זה לא מספיק.
עירית בירן: אני רוצה לרדת הרבה יותר.
עירית בירן: התחייבנו לוועדה.
ישמבל אלמיו: ברשותך, אני רוצה רגע להפריע לך.
ישמבל אלמיו: הילדים שנמצאים בכיתות החינוך המיוחד הם בבתי ספר רגילים?
עירית בירן: חלק בבתי ספר רגילים וחלק בבתי ספר של החינוך המיוחד.
ישמבל אלמיו: הרי לכל ילד יש את תוכנית הלימודים היחידנית.
ישמבל אלמיו: האם אחרי שהוא נמצא בכיתה כזו, מקבל איזשהו מענה, הוא חוזר לכיתה הרגילה או שהוא נשאר שם?
עירית בירן: המטרה היא להחזיר והמטרה היא לא לשלוח.
ישמבל אלמיו: לא, אבל אני אומרת, הילדים שעדיין נמצאים שם.
יעקב מרגי: ישמבל, אני אתן סקירה.
יעקב מרגי: אנחנו בעיצומו של הליך חקיקה, שינוי כל הסוגיה הזו, ביטול ועדות ההשמה וועדות השילוב לוועדות זכאות ואפיון, שברירת המחדל היא שילוב, כשסל השירותים וכל מה שזכאי הילד בחינוך המיוחד יעבור איתו לשילוב עם זכות בחירה להורים, לכן כל מה שהיא תאמר לך היום זה נכון וזמני לימים האלה.
יעקב מרגי: אני מקווה שבשבוע הבא נצליח לסיים את החקיקה.
יעקב מרגי: יחד עם שינוי החקיקה אנחנו נכניס לתוספות לחוק את כל, אני קורא לזה, 'הצימוקים' שהבאנו מהמדינה, מהאוצר, ממשרד החינוך לטובת החינוך המיוחד, תוספות, ולא רצינו שזה יהיה בהבטחה או כדברים שפורחים באוויר אחר כך, אלא יהיו בתוספות לחוק, אם זה פריסה ארצית של מוסדות.
יעקב מרגי: בכל זאת, לא כולם ברי שילוב, פריסה ארצית, שיהיו פחות היסעים.
יעקב מרגי: בכל בית ספר יהיה חדר הכלה, וינטלציה.
יעקב מרגי: היום אם תלמיד או תלמידה מתפרקים, אז זה היה לעיני כל במסדרון או בחדר המורים.
יעקב מרגי: יהיה רכז שילוב, יהיו תוכניות במכללה, להכשרת עובדי הוראה, שגם מורה שהוא לא של החינוך המיוחד, יעבור פרק בחינוך מיוחד כדי שהוא ידע מה זה חינוך מיוחד, כדי שלא יהיה מצב שהוא יגיד לו, חשבתי שאתה עולה חדש.
יעקב מרגי: שמורה ידע להתמודד עם כל מה שמערכת החינוך מזמנת לו.
זהבה לזרוביץ': שלום, שמי ד"ר זהבה לזרוביץ', אני באה מאגף א' לפיתוח פדגוגי במזכירות הפדגוגית, ואני רוצה להתחבר למה שאמרה זיוה, שכלל מורי ישראל צריכים ללמוד על המורשת ועל ההיסטוריה על מנת שהם יוכלו ללמד את הנושא.
זהבה לזרוביץ': במזכירות הפדגוגית הוכנה תוכנית כוללת רב-תחומית, רב-גילאית, כוללת יחידות אינטראקטיביות שגם שולה מולא מופיעה באחת מהן, שהופקה על ידי מט"ח.
זהבה לזרוביץ': מטרת התוכנית הזאת באמת לכלל ילדי ישראל, שכלל ילדי ישראל ילמדו על המורשת, על ההיסטוריה, התרבות, הערכים, כיוון שזו הדרך לשנות את הגישה, להביא למודעות, להוריד את תחושת הזרות והשונות והניכור.
זהבה לזרוביץ': יש גם חוזר מנכ"ל שמחייב את מנהלי בתי הספר לבנות תוכנית רב-שנתית, כך שכל שנה כל תלמיד ילמד לפחות שתי יחידות מתוך המגוון שקיים.
זהבה לזרוביץ': כמובן שהם גם מוזמנים לחבר יחידות נוספות, אבל יש על המדף מעל 90 מערכי שיעור במגוון תחומי דעת שניתן בעזרתם - - -
שושנה בן-דור: זהבה, תוקנו כל הליקויים שהיו בחומר הראשוני?
שושנה בן-דור: כי היו המון.
זהבה לזרוביץ: חוזר מנכ"ל כותב במפורש, ועכשיו עומד לצאת חוזר מנכ"ל נוסף, זאת אומרת כבר פעמיים זה נכתב בחוזרי מנכ"ל ועכשיו עומד לצאת חוזר מנכ"ל נוסף שבו שוב אומרים למנהלים שעליהם לבנות תוכנית רב-שנתית שכל ילדי ישראל ילמדו על - - -
שושנה בן-דור: לא, אני מדברת על התכנים.
יעקב מרגי: אנחנו לא נרד לרזולוציות.
יעקב מרגי: היא אמרה בגדול את הצהרת הכוונות.
יעקב מרגי: שאלה, רצית.
יעקב מרגי: תזדהי ותשאלי.
טל ליפובצקי טשורני: שמי טל, אני מעיריית ראשון לציון.
טל ליפובצקי טשורני: רק רציתי להפנות בקשה למשרד החינוך, האם ניתן לקבל את הנתונים האלה ברמת הרשויות, גם של זכאות לבגרות, גם של חינוך מיוחד, נשירה סמויה, מחוננים?
עירית בירן: יש לכם את זה בשקיפות ברמת ישוב.
עירית בירן: את יכולה לראות את זה.
עירית בירן: אם משהו חסר, תיפני, אני אשמח לתת לך.
טל ליפובצקי טשורני: אנחנו נשמח לקבל, מאחר ואנחנו אמורים ליישם חלק מהתוכניות שלכם ברמה הרשותית ולעקוב אחר התוכניות ואחר המענים ולהתחיל מאיזושהי נקודת מוצא.
שולה מולא: כבוד היושב ראש, זה משהו רלוונטי לדוברת האחרונה, שאלה קטנה שלי שאני אשאל אותה ואני רוצה שאת תקשיבי.
שולה מולא: הדוגמא בעניין של הנשירה, יש הרי תהליך.
שולה מולא: מה שקורה בבתי הספר ומה שאני אומרת מבוסס על ראשון לציון דווקא, שבתי ספר בכיתה ט' מנשירים.
שולה מולא: מבית ספר סביר, טוב אפילו, הילדים הולכים לבתי ספר פחות טובים.
שולה מולא: זה בעצם התהליך עד שבסוף מגיעים לאיזה בית ספר שבקושי מגיעים אליו.
שולה מולא: אני מכירה את זה מאוד חזק מראשון לציון.
יעקב מרגי: זה לא רק ראשון.
עירית בירן: חוזר מנכ"ל למניעת נשירה מדבר על ועדות התמדה.
עירית בירן: רשויות אמורות לעבור ילד-ילד, שמישהו חושב שהוא כן סגר פערים, לא סגר פערים, צריך מסלול א', מסלול ב'.
עירית בירן: חלק מהעבודה שאנחנו עושים היום זה עם הרשויות, כי זו אחריות שלהן בעצם, רישום במעבר בין ט' ל-י'.
עירית בירן: אני מקווה שאנחנו נצליח באמת לשנות את זה, לסמן את זה כמשהו שצריך לטפל בו לעומק.
אורנה שץ אופנהיימר: אפשר להגיד משהו על הכשרת מורים?
אורנה שץ אופנהיימר: אורנה שץ אופנהיימר, אני אחראית על הכשרת מורים.
אורנה שץ אופנהיימר: אני עובדת באגף להכשרת עובדי הוראה ואני באמת מטפלת בנושא של - - -
יעקב מרגי: את מכירה את הכיתות המבדלות?
אורנה שץ אופנהיימר: לא, אין כיתות מבדלות.
אורנה שץ אופנהיימר: קודם כל, זה רציתי לפחות שיירשם בפרוטוקול, כי זה חוזר בכל ישיבה שזיוה אוהבת להגיד את זה, אבל אני רוצה רגע להגיד על זה מילה.
אורנה שץ אופנהיימר: הסטודנטים לומדים מה שהם רוצים, באיזה מסלול שהם רוצים, באיזו התמחות שהם רוצים.
יעקב מרגי: במכללות שהוזכרו יש סטודנטיות להוראה שהן רק של כיתה של - - - ?
אורנה שץ אופנהיימר: מה פתאום.
אורנה שץ אופנהיימר: יחד עם זה, כמו בכל ההשכלה הגבוהה, והייתה פה ישיבה לפני שבוע בוועדת העלייה והקליטה עם המל"ג והות"ת.
אורנה שץ אופנהיימר: כמו במל"ג ובות"ת, גם אנחנו נדרשים לצרכים מיוחדים, מאתרים אותם ומעודדים כדי שהאנשים יבואו ללמוד הוראה.
אורנה שץ אופנהיימר: בסך הכול בהשכלה הגבוהה יש 3,100 ומשהו סטודנטים בני הקהילה האתיופית, ובסך הכול 14% מהם הולכים להכשרת מורים.
אורנה שץ אופנהיימר: זה מספרים קטנים יחסית, לצערנו, ואנחנו מעודדים שיבואו ללמוד הוראה, כי לדעתי זה מקור ההשפעה החזק ביותר שיכול להיות במערכת החינוך.
אורנה שץ אופנהיימר: ברגע שיהיו מורים וגננות בני הקהילה - - -
יעקב מרגי: אם הייתי מוצא שחלקם במדעים, בפקולטות, גבוה מחלקם באוכלוסייה והם חסרים בהוראה, הייתי שמח.
יעקב מרגי: לא הייתי מעודד אותם לבוא להוראה בכלל.
יעקב מרגי: אם חלקם ברפואה, בטכניון, במקצועות ההנדסה, אבל אנחנו לא שם.
אורנה שץ אופנהיימר: אבל כולנו צריכים לזכור שההשפעה הגדולה ביותר במערכת, לפגוש הורים, ילדים ואנשי חינוך, דרך בית הספר שהוא איזושהי בבואה של החברה.
אורנה שץ אופנהיימר: זו ההזדמנות הכי טובה להשפיע בלי כסף.
יעקב מרגי: זיוה, משפט.
זיוה מקונן דגו: אדוני, כשבמכללה, ניקח לדוגמא מכללת אחוה, מחפשים את אותם הסטודנטים השחורים, מאתרים אותם.
יעקב מרגי: תרתי משמע, גם את החרדים הם מחפשים.
יעקב מרגי: כנראה זו ההתמחות שלהם בקבוצות מיקוד.
יעקב מרגי: יש שם את הבדואים כקבוצת מיקוד, את החרדים, קבוצת מיקוד.
יעקב מרגי: לא ידעתי שגם באתיופים הם מתחמים.
זיוה מקונן דגו: לוינסקי, בסדר?
זיוה מקונן דגו: נלך לתל אביב.
זיוה מקונן דגו: כשאוספים את הסטודנטים יוצאי אתיופיה ואומרים להם, תשמעו, יש תוכנית מיוחדת עבורכם להכשרה כדי שתדונו על הזהות והשייכות שלכם, אם הבת שלי כנראה עוד שנתיים תלך, כשתסיים את הצבא, להוראה, כנראה, אני מקווה שאני אתבדה, כי אני רוצה משהו אחר.
זיוה מקונן דגו: היא רוצה הוראה.
יעקב מרגי: מותר לה, מותר לך.
זיוה מקונן דגו: נכון, ואם היא הולכת, ובאים, וד"ר אורנה, את באמת באה ואומרת, אני רוצה לאסוף את האתיופים כי אני רוצה לעסוק בזהות שלהם.
זיוה מקונן דגו: באמת הזהות האתיופית של הבת שלי היא קצת רחוקה מאותו יוצא אתיופיה שעלה לפני חמש, שבע, עשר שנים.
זיוה מקונן דגו: זה שבצבע העור היא כזאת, זה לא אומר שצריך להוציא אותה ולתת לה להתעסק בזהות שלה, כי אני חושבת שכל מורי ישראל צריכים לעבור את זה.
יעקב מרגי: צודקת, מסכים איתך.
זיוה מקונן דגו: זה צריך להיות מובנה במערכת החינוך.
אורנה שץ אופנהיימר: הקורס הוא קורס פתוח.
אורנה שץ אופנהיימר: כל אחד יכול ללמוד אותו.
אורנה שץ אופנהיימר: אני רוצה לדייק.
אורנה שץ אופנהיימר: זה לא זהות, זה העצמה אישית.
יעקב מרגי: בסדר, אוקי, תודה.
זיוה מקונן דגו: נשבעת שהבת שלי לא צריכה העצמה של אף אחד.
זיוה מקונן דגו: למה שמישהו יבוא ויחליט שבגלל שהיא אתיופית, היא צריכה כך וכך?
יעקב מרגי: זיוה, יש כאלה שלא מחמיצים שום מוקש לעלות עליו.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לאגודת יוצאי אתיופיה על העלאת הנושא.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על כל העשייה עד היום.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין תוכנית להתמודדות עם פערים בחינוך של תלמידים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ליישם את החלטת הממשלה ולבטל את התוכניות המבדלות, ואם יש תלמידים שצריכים תגבור, עזרה או סיוע לימודי, שיינתן להם במסגרות הכלליות הקיימות של בתי הספר.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך ולשלטון המקומי לוודא שלא מקיימים רישום מגמתי לגנים וכיתות מבדלות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להגיש לוועדה תוכנית סדורה איך משרד החינוך מתכונן להתמודד עם הפערים בחמש השנים הקרובות בבחינות המיצ"ב, בזכאות לבגרות, בזכאות לבגרות איכותית ושילובם של בני העדה האתיופית בתוכניות למצוינות שמניתם, אמירים, ניצני אמירים וכו', וכן להגיש לוועדה תוכנית איך משרד החינוך פועל לפיזור, מה שדיברנו, בחינוך הממלכתי-דתי, פיזור ושילוב בני העדה בתוך מסגרת החינוך הממלכתי-דתי שבה יצומצמו הכיתות ההומוגניות, המבדלות עם ריכוז גבוה של בני העדה.
יעקב מרגי: אני לא אחכה ליום המיוחד לקידום זכויות של בני העדה האתיופית.
יעקב מרגי: אני אקיים ישיבת מעקב שלושה חודשים מהיום בנושא הזה.
יעקב מרגי: היום 29 במאי 2018, ט"ו בסיוון תשע"ח, נושא הדיון: העלאת המודעות במערכת החינוך למחלת האפילפסיה, דיון ביוזמתה של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.
יעקב מרגי: אני אומַר מספר מלים וכדרכנו בקודש, אתן לחבר הכנסת היוזם, לאחר מכן ניתן לארגון "גן עדן בסגול", להציג את המצגת.
יעקב מרגי: אני חושב שזה דיון מני כמה, לא מני רבים, שאני לוקח את זה עוד מהקדנציה הקודמת בוועדת העבודה הרווחה והבריאות, ליוויתי וקידמנו וכאן, בוועדת החינוך, כל שנה ציינו את היום הזה.
יעקב מרגי: אין ספק שחלו התפתחות והתקדמות בשנים האחרונות בסוגיה הזו, עדיין יש הרבה מה לעשות.
יעקב מרגי: כולנו מכירים תופעות שבעשור הקודם האפילפסיה נחשבה בעיני רבים אפילו הפרעה נפשית או פחד, לא התקרבו לילדים כאלה, היום זה דבר שכמעט, כמעט אני אומר, כמעט ולא מורגש בחברה.
יעקב מרגי: דרכי הטיפול השתפרו, אני מקווה שיש לנו גם רופאים אורחים בוועדה, יש?
יעקב מרגי: למה לא סביב השולחן?
יעקב מרגי: נשמע את הדברים.
יעקב מרגי: פעם אמרתי באחד הדיונים, אם מדעי המוח היו בעבר, גם לרופאים, שחייה בתוך ענין סמיך כשמגששים באפילה בנבכי המוח, היום המוח אפשר לדבר עליו במושגים של מדע מדויק כמעט.
יעקב מרגי: פלאי הטכנולוגיה והרפואה והמדע שיפרו את איכות החיים של הרבה אנשים בנושא הזה, לא משנה, לא אקדים את המאוחר.
יעקב מרגי: יוליה, היוזמת, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.
יוליה מלינובסקי: אדוני היושב ראש, אתה אמרת שהמצב השתפר אז אני רוצה להגיד לך שלא.
יעקב מרגי: תמיד זה יחסית לְמה.
יוליה מלינובסקי: יחסית למאה ה-19, כן, יחסית למאה ה-19 המצב השתפר.
יעקב מרגי: אני לוקח את הדברים שלך ברצינות.
יעקב מרגי: עכשיו תסבירי לי למה.
יוליה מלינובסקי: לפני שנה וחצי אנחנו עשינו בכנסת יום מיוחד לנושא האפילפסיה, כל ועדות הכנסת דיברו על זה ודנו, ורופאים וגם מורים וגם ברווחה, וכולם הסכימו, אגב, שאנחנו נעשה תכנית לאומית לטיפול באפילפסיה.
יוליה מלינובסקי: מה התברר, יש לנו בארץ כ-80,000 בני אדם שהם חולי אפילפסיה, גם ילדים, גם מבוגרים, בכל טווח הגילאים.
יוליה מלינובסקי: אף אחד לא יודע מאיפה זה בא, אף אחד לא יודע מהן הסיבות, אתה אמרת שאנחנו יודעים מה זה מוח – עוד לא, אנחנו עוד לא שם.
יוליה מלינובסקי: זה יכול להיות משהו שהוא גנטי, זה יכול להיות משהו - - - כי זה קורה לאנשים אחרי תאונת דרכים וזה לפעמים קורה סתם כך, אף אחד לא יודע למה.
יוליה מלינובסקי: כשהתחלתי את הריצות שלי בין הממשלה, כולל משרד החינוך, פניתי לכולם וביקשתי: בואו נקים צוות בינ-משרדי שידון בזה.
יוליה מלינובסקי: כשבאתי למשרד הבריאות, לדוגמה, וסיפרתי להם, אני, מספרת להם, שיש כ-80,000 חולים כאלה, הם לא ידעו, בסדר?
יוליה מלינובסקי: לא, לא, יש שיחה מתועדת עם מנכ"ל משרד הבריאות.
יוליה מלינובסקי: כ- 80,000, 1% מהאוכלוסייה.
יוליה מלינובסקי: דווקא באוכלוסייה הבדואית-הערבית האחוז יותר גבוה.
יוליה מלינובסקי: האחוז יותר גבוה בדרום מאשר במרכז הארץ, יש כל מיני סטיות.
יעקב מרגי: ממשרד הבריאות נמצא כאן מישהו?
יוליה מלינובסקי: אני ישבתי בשיחה עם מנכ"ל משרד הבריאות שאמר לי: וואללה, לא ידענו.
יעקב מרגי: טוב, הוא איש כספים.
יוליה מלינובסקי: כן, יש לו שם רופאים.
יוליה מלינובסקי: משרד החינוך בכלל לא טרח לענות לי.
יוליה מלינובסקי: משרד החינוך, פניתי וביקשתי, מחר יקרה דבר כזה בכיתה עם ילדים ואנחנו מכירים מצבים שהמורות, כי הן לא מכירות את זה, פשוט מרוב הפחד, מתחילות לצעוק, לצרוח, כל הכיתה על הרגליים כי הן לא יודעות לעזור לילד, כי לא יודעות.
יוליה מלינובסקי: נו, מה יש, אי אפשר לצפות שכל אחד יידע וזה קורה, אגב, זה קורה.
יעקב מרגי: אבל היא צריכה לדעת דבר בסיסי.
יעקב מרגי: מורה, קורה לה דבר כזה, יש מוקד 101 ומבקשים הנחיות - - -
יוליה מלינובסקי: מרוב הפחד הן מתחילות לצעוק, קופצות על השולחן - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה, ברוך השם, אני לא נעזרתי, לא ב- 100, לא ב- 101, לא ב- 103 ואני לא צעיר.
קריאה: גם לא ב- 110, זה שירות לאזרחים.
יעקב מרגי: לא, אני לא צריך את העזרה שלהם.
יוסף ג'בארין: אם זה 80,000 בכלל האוכלוסייה, יש להניח שאלה 40,000 או 30,000 תלמידים?
יוליה מלינובסקי: אי אפשר לדעת.
יעקב מרגי: תעשי את הפתיחה שלך ואני אתן, בבקשה.
יוליה מלינובסקי: ביקשתי ממשרד החינוך, אתם יודעים שיש בעיה שקיימת לחולי אפילפסיה והיא שיש את הפליקרים האלה.
יוליה מלינובסקי: עכשיו אנחנו במסיבות סיום ובשנה שעברה קיבלתי פנייה מילדה שלא יכלה להשתתף במסיבות סיום בגלל שוועד ההורים החליט שבתוך המסיבה יהיו הפליקרים האלה.
יעקב מרגי: אני לא אפילפטי והייתי בחתונה בשבוע שעבר, יצאתי מהאולם עד שזה נפסק.
יוליה מלינובסקי: אם זה חמש בשנייה זה מסוכן, בן אדם שהוא חולה אפילפסיה יקבל התקף.
יוליה מלינובסקי: אם זה פחות הוא יכול לסבול את זה.
יוליה מלינובסקי: מה ענו לאותה ילדה?
יוליה מלינובסקי: לא שינו שום דבר.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, מבחינת הכיתה, מבחינת משרד החינוך, הילדה יכולה לא להשתתף במסיבות סיום, רק שיהיו הפליקרים האלה.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, אף אחד לא מתחשב בשום דבר.
יוליה מלינובסקי: פניתי למשרד החינוך, פניתי לשר בנט, לפני כמה דקות ראיתי פה את עדן, כנראה שהנושא הבא יותר מעניין - - -
יעקב מרגי: מי שלא יודע, עדן הוא אחד העוזרים שלו.
יוליה מלינובסקי: אחד היועצים או אחד העוזרים.
יוליה מלינובסקי: משום מה, מפה הוא ברח כי זה פחות מעניין ופחות מדובר.
יוליה מלינובסקי: הנושא של תשלומי הורים - - -
איתן ברושי: הוא פשוט עסוק עכשיו בהלבנת מאחזים.
איתן ברושי: הוא לא עוסק בחינוך, אל תדאגי.
יוליה מלינובסקי: אני אומרת דבר פשוט, אדוני היושב ראש, קודם כל, תודה רבה לך על קיום הדיון הזה, זה נותן לנו במה לדבר על זה.
יוליה מלינובסקי: אנחנו לפני שנה וחצי דיברנו שאנחנו נעשה במערכת החינוך, כי מה שאתה לא יודע אתה מפחד מזה, במיוחד ילדים.
יוליה מלינובסקי: ברגע שמסבירים להם, ההבנה וההנגשה והיכולת לעזור הן אחרות לחלוטין.
יוליה מלינובסקי: דיברנו שאנחנו נעשה במערכת החינוך מן שעה כזו שנתית, שתעלה את המודעות, מה קורה אם מחר זה קורה לחבר שלך, איך מגיבים, שזה לא כזה נורא ואפשר להתמודד ומהן הדרכים.
יוליה מלינובסקי: אגב, גם למורות זה לא יזיק.
יוליה מלינובסקי: אנחנו, אחרי שנה וחצי, לא קרה כלום כי למשרד החינוך כל פעם יש תירוץ אחר למה לא.
יוליה מלינובסקי: אז אני כועסת - - -
יעקב מרגי: בואו נשמע היום, אין דבר כזה.
יוליה מלינובסקי: אני מאד מאוד כועסת.
יעקב מרגי: יש לי את הסיכומים מהדיונים האחרונים, אנחנו נבדוק מה משרד החינוך עשה.
יוליה מלינובסקי: במיוחד שיש לנו פה עמותה שעושה הכול חינם, לא מבקשת כסף, לא מבקשת תקציבים, רק תתנו לנו לעשות.
יוליה מלינובסקי: אתה יודע, תירוצים שאין תקציב וכסף, הם לא פה, לא במצב הזה.
יעקב מרגי: בבקשה, אתה רוצה להציג לנו מצגת?
יניב טבריה: כן.
יניב טבריה: אפשר לדבר קודם?
יעקב מרגי: קודם כל, הצג את עצמך.
יעקב מרגי: תדבר בשילוב עם המצגת.
יניב טבריה: קוראים לי יניב, אני יושב ראש עמותת "גן עדן בסגול".
יניב טבריה: אנחנו מקיימים פעילויות להעלאת המודעות למחלת האפילפסיה, עם כל מיני גורמים.
יניב טבריה: לפני שנה וחצי היינו פה ביום האפילפסיה בוועדת חינוך וראינו במפורש שמשרד החינוך לא יודע על תלמידים שהם חולי אפילפסיה.
יניב טבריה: הממ"מ הציג מסמכים שהראו שיש במערכת החינוך קרוב ל-13,000 תלמידים, משרד החינוך - - -
יוסף ג'בארין: 17,000.
יניב טבריה: 13,000, 12,800 פלוס מינוס.
יוסף ג'בארין: לפי המסמך של הממ"מ זה 17,000.
יניב טבריה: משרד החינוך יודע על בין 200 ל- 300 תלמידים אז ההפרשים פה הם מאד מאוד גבוהים.
יניב טבריה: אנחנו, בשלש השנים האחרונות, נפגשנו גם עם משרד החינוך, גם עם מועצת התלמידים מספר פעמים, רצינו להבין מה הצורך ומהי היכולת להשפיע על תלמידים בשביל שהם יידעו מהי אפילפסיה.
יניב טבריה: ולאחר הדיון הקודם שלנו, שבאמת הייתה המלצה שנעשה "שעה סגולה" בכל בתי הספר בארץ.
יניב טבריה: פיתחנו מערך שיעור, ביחד עם גלית גרינברג ממרכז ההסברה ב"סורוקה", גייסנו את טל מוסרי שהוא כוכב ילדים והצגנו איזושהי מצגת שיכולה לעבוד בצורה מאד קלה ונוחה, ויכולה להגיע לכל מורה בארץ.
יעקב מרגי: צְלול, צלול למצגת.
יעקב מרגי: (הצגת המצגת)
יוסף ג'בארין: אין תרגום לערבית של הסרט?
גלית גרינברג: בעברית, כפיון זו מחלת הנפילה.
גלית גרינברג: מחלת הנפילה היא - - -
יעקב מרגי: אוקיי, מאה אחוז, תודה.
יוסף ג'בארין: נשמח אם תוסיפו תרגום.
יעקב מרגי: העמותה בסגול, קיבלתם אתגר.
יוסף ג'בארין: או דיבוב אולי.
יוליה מלינובסקי: חשבתי שמשרד החינוך ייקח את זה.
יוליה מלינובסקי: כמה זמן ההרצאה הזו?
יניב טבריה: זה מספיק ל- 45 דקות, יש בזה גם שאלות לדיון וגם מצגת והסבר.
יוליה מלינובסקי: ממש חבילה שלמה.
גלית גרינברג: שיעור מוכן שהמורה יכול להתמודד עם זה, בלי - - -
יעקב מרגי: ומי הדוברת?
גלית גרינברג: אני גלית, ממרכז החינוך לאפילפסיה ב"סורוקה", עושה את זה כבר שנים - - -
יעקב מרגי: ברוכה הבאה, אני זוכר אותך.
גלית גרינברג: תודה רבה.
גלית גרינברג: וכל מורה, גם אם הוא חושש מאפילפסיה, יכול להתנהל בידידות עם זה ולסיים שיעור כשלימדנו אותם.
יוליה מלינובסקי: הם הכינו כבר הכול, רק, את יודעת, תכניסו את זה לפה, מה שנקרא, חינם.
יעקב מרגי: מאחר ואין לנו הרבה נוכחים כאן, נתחיל עם חברי הכנסת ולאחר מכן, מימין לשמאל נקיף את כל השולחן.
יוסף ג'בארין: בקצרה.
יוסף ג'בארין: אני מברך על הדיון החשוב הזה.
יוסף ג'בארין: 1% הוא שיעור משמעותי בקרב התלמידים.
יוסף ג'בארין: חסר מאד ידע ומידע.
יוסף ג'בארין: תודה גם למרכז המחקר של הכנסת, על תחילת המידע החשוב שכבר סיפקו - - -
יוליה מלינובסקי: משרד החינוך לא דיבר אתי שנה וחצי, למרות כל הפניות שלי.
יעקב מרגי: את חושבת שלא שמעתי אותך?
יעקב מרגי: אנחנו נפנה אליהם בשאלה.
יוסף ג'בארין: אני מנצל את ההזדמנות כדי לפנות למשרד החינוך ולראות איך מכניסים ומשלבים את הנושא הזה בתוך המערכת.
יוסף ג'בארין: שיעור אחד בשנה זה לא כבד מדי וזה לא יותר מדי, בוודאי.
יוסף ג'בארין: ולעמותה, אני מקווה גם שתהיו רגישים יותר לעניין השפה.
יוסף ג'בארין: אני מניח שהרבה יעשו את זה גם בהתנדבות כדי לסייע.
עודד פורר: ראשית, חברתי לסיעה, חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, לקחה את הנושא הזה לפני שנה וחצי, שלא טופל כמעט בשום מקום בכנסת.
עודד פורר: מדובר על אחוז שהוא משמעותי באוכלוסייה, בסוף אלה לא מספרים קטנים.
עודד פורר: וגם כשאתה יורד מהסטטיסטיקות של האחוזים, כל אחד כזה הוא סיפור.
עודד פורר: כשנחשפנו לפני שנה וחצי, פה בכנסת, לסיפורים האישיים של תלמידים שקרה להם האירוע הזה, אי אפשר שלא להתפלא, איך מערכת החינוך לא מטפלת בנושא הזה בצורה מערכתית.
עודד פורר: אני מצטרף גם למה שאמר חבר הכנסת ג'בארין, חייבים להנגיש את זה בשפות, בטח בחברה כמו החברה הישראלית, שהיא חברה רב תרבותית, ודווקא הילדים הם אלה שצריכים את זה.
עודד פורר: אם עכשיו הגיע ילד, בוודאי בישובים ערביים אבל גם בתוך בתי הספר בישובים היהודים, יש לך דוברי שפות.
עודד פורר: יש עולה חדש שהגיע אתמול לבית הספר, שלשום לבית הספר, לפני שעה לבית הספר, אפשר להנגיש את זה בשפות, זו לא בעיה, בטח במבנה שהוצג כאן.
עודד פורר: אני כן חייב לומר, אדוני היושב ראש, הסיפור הזה של חוסר התגובה של משרד החינוך לחברי כנסת וזו לא פעם ראשונה.
עודד פורר: זו לא פעם ראשונה, זה לא הנושא הראשון אבל דווקא בנושא הזה הייתי מצפה להתנהלות אחרת.
עודד פורר: וההתנהלות הזו היא שערורייה, אגב, גם כלפי הוועדה.
עודד פורר: לא מעט דיונים שאני קיימתי, כיושב ראש ועדת משנה, בין אם זה בחופשות ובין אם זה כוועדת משנה לספורט, כשביקשנו את משרד החינוך לפה הוא לא הגיע.
עודד פורר: בנושא הספורט הוא שולח לנו הודעה לוועדה "אני לא קשור לנושא הזה".
עודד פורר: זאת אומרת, דברים שהם חינוך גופני אינם נמצאים בבתי הספר.
עודד פורר: ההתייחסות הזו לוועדת החינוך צריכה להיפסק.
יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת נורית.
נורית קורן: תודה רבה אדוני היושב ראש, על הדיון החשוב.
נורית קורן: צריך לומר שפה, בוועדת החינוך, זה הבית של כל התופעות שיש בכלל, זה שייך לוועדת החינוך אבל אתה לוקח אותם כאן.
נורית קורן: ואני רוצה להצדיע לך.
נורית קורן: גם מחר אנחנו דנים בתסמונת ויליאמס ותודה רבה לך.
נורית קורן: אני רוצה לומר שאני, את הנושא של האפילפסיה פגשתי כי היה לנו במשפחה קרוב משפחה שסבל מזה והוא היה ממש מסכן.
נורית קורן: אני מדברת על לפני שלושים שנה, זה כמעט ולא טופל.
נורית קורן: הוא היה בבית, הוא לא עבד - - -
נורית קורן: הוא לא עבד וזה היה נורא.
נורית קורן: הגיע אלי יניב לפני שנתיים, אני חושבת, והוא דיבר אתי.
נורית קורן: אני רוצה לברך אותך.
נורית קורן: אתם, בעצם הרמתם והעליתם את הנושא הזה לסדר היום הציבורי ובמיוחד למערכת החינוך, כמה זה חשוב.
נורית קורן: אנשים כמוכם, שעושים כאלה דברים, צריך רק להצדיע לכם.
נורית קורן: אני מודה לכם, הארתם את עיניי, אני מניחה שגם יוליה בטח נפגשה אתכם וגם משרד החינוך.
נורית קורן: אני רק רוצה לומר שלא מזמן גיליתי שגם בת של חברה סובלת מזה.
נורית קורן: וזה מאד מאוד קשה, מאד קשה למשפחה.
נורית קורן: קודם כל, האבחון של זה מאד קשה.
נורית קורן: מאד קשה האבחון ואני רוצה לומר את החוויות שאני שמעתי מן המשפחה, שמוציאים אותה מן המקלחת מדי פעם, ומוציאים אותה מכל מקום אחר ולא יכולים לסייע להם, לה.
נורית קורן: החוסר אונים הזה, חוסר האונים הזה של המשפחה הוא הדבר הכי קשה.
נורית קורן: ואני חושבת שכאן אנחנו צריכים לתמוך.
נורית קורן: אם משרד החינוך לא הגיע - - -
יעקב מרגי: הגיע.
עודד פורר: כבר שנה וחצי שפונים אליהם והם לא מגיבים.
יעקב מרגי: לא, אני, בוא, אני חייב לאזן.
יעקב מרגי: מבחינת הוועדה יש לנו סיכום, יש לנו תשובות, יש לנו תשובה של השר.
יעקב מרגי: אנחנו נבדוק מה נעשָה.
יעקב מרגי: אני חושב שהסיכום שהיה לפני שנה יכול להיות רלבנטי גם היום לסיכום הדיון, השאלה אם נעשו דברים מאז.
יעקב מרגי: אנחנו נקבל הסבר, לא להתנפל, בואו נראה עד הסוף.
נורית קורן: אני רוצה שאנחנו, עם היד על הדופק כדי לסייע למשפחות.