GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני מתחבר למה שאמרתם ואין ספק שבסדר הזה של הניסיון של החברה הישראלית אנחנו יכולים להיגמל מהתוכניות המבדלות האלה.
מירב בן ארי: ועדת חוץ וביטחון, מי שהיה כאן בבוקר או מי שקרא את הנתונים, ראה בעצמו שיש איזושהי בעיה.
מירב בן ארי: אם יש לך בוועדת חוץ וביטחון נתונים כל כך נמוכים, אז אתה ואומר, רגע, אני צריך לשים שם זרקור.
יעקב מרגי: שושנה בן דור, בבקשה גבירתי.
שושנה בן-דור: שושנה בן דור, ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.
שושנה בן-דור: אני רוצה לדבר ברמה המאוד מעשית על פני הרבה שנים של היכרות, עבודה עם הקהילה ו-25 שנים עבודה בתוך בתי הספר היסודיים, שאגב, אני חושבת שבבתי הספר היסודיים צריכים לראות את השלבים החשובים.
שושנה בן-דור: "הדרך החדשה", הרבה פעמים, אמרתי, לא הושקעו מספיק משאבים.
שושנה בן-דור: היו טעויות והפניית משאבים שטרם הותנו בנושא הזה.
שושנה בן-דור: אני רוצה להתמקד על מה שאנחנו כגוף רואים, וזה גם המורות יוצאות אתיופיה שעובדות איתנו, גם גופים אחרים.
שושנה בן-דור: אני רואה שהמרכז הישראלי לחדשנות וחינוך איננו כאן היום, אבל אנחנו גם תמימי דעים בעניין הזה.
שושנה בן-דור: איפה הקושי?
שושנה בן-דור: אם אנחנו מדברים על הרצון לסגור פערים, אם אנחנו רואים שיש תלמידים בקרב הקהילה שמצליחים מאוד ויש כאלה שמאוד מתקשים, וזה עדיין נמשך לדור השני, שגם זו תופעה בינלאומית ידועה, שגם הדור השני ילידי אותו מקום, יש להם הרבה מהקשיים, כי להורים שלהם עדיין יש שאלות של שילוב, ופה הנושא הזה הוא גם רמת ההשכלה של ההורים.
שושנה בן-דור: צריכים גם להזכיר את הנושא הזה.
שושנה בן-דור: צריכים להתמקד בנושא אחד, וזה עושר השפה.
יעקב מרגי: אני רוצה לאתגר אותך דווקא בגלל שהגשת את העמדה הזאת.
יעקב מרגי: הבוקר קיימנו דיון, סיפורי הצלחה של כפרי הנוער.
יעקב מרגי: שני בוגרים, מסיימים י"ב, שני סיפורי הצלחה, מבני העדה האתיופית שחוו קשיים, שאחד העיד על עצמו שהוא הגיע בכיתה י' עם רמה של כיתה ו', עם כל הקשיים שמנית כרגע, ובכפר הנוער הוא לא היה בתוכנית מבדלת.
יעקב מרגי: הוא קיבל שעות פרטניות ודחיפה כמו כל התלמידים שהיה קשה להם.
יעקב מרגי: את יודעת מה הבדל בין ילד מתקשה, תלמיד שנולד בארץ והוא בן העדה האתיופית?
יעקב מרגי: ניקח דוגמא, הבן שלי.
יעקב מרגי: לו יצויר שהיו לו קשיים בכיתה י"א, למה בן העדה צריך טיפול אחר או תגבור אחר מאשר הבן שלי?
שושנה בן-דור: אני לא רואה שום מקום לשאלה הזאת.
יעקב מרגי: טוב, אני שמח.
שושנה בן-דור: אני כן רוצה לדבר על הנקודה הזאת.
שושנה בן-דור: אני לא רוצה להגיד באיזו מסגרת מתייחסים לאתגר הזה, אבל חייבים להתייחס לנושא הזה, כי אותם בני נוער, פחות בני נוער, יותר מבוגרים מקרב הקהילה שהגיעו לרמה של שפה עשירה, בין בכוחות עצמם, בין בעזרה של תוכניות, חלקן מבדלות, חלקן אולי לא, הם הצליחו להשתלב, ומי שלא, והנתונים הם גבוהים מדי, שעדיין אין לו שפה עשירה, סביר להניח שהוא יהיה בין המתקשים, לא משנה מה הפוטנציאל.
יעקב מרגי: את הולכת ליד ולא נוגעת בבעיה, סלחי לי, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: אני בכוונה מתעמת עם זה, כי זה הדיון.
יעקב מרגי: מחקרים מעידים שהפער בין תלמיד בפריפריה, באוצר המילים בכיתה א' לבין תלמיד מאזור חזק, הוא פער עצום.
יעקב מרגי: מדברים על בין 500 מילה ל-3,000 מילה.
יעקב מרגי: זה הפערים שמציינים וזה קיים בלי יוצא מין הכלל לאותם תלמידים חלשים, מוחלשים מאזורי הפריפריה, ולא משנה מאיפה הם, מה מוצאם.
יעקב מרגי: זה תלוי בהרבה פרמטרים.
יעקב מרגי: אנחנו לא נעשה להם תוכנית מבדלת.
יעקב מרגי: אם נזהה את הקושי הזה, ניקח אותו במערכת החינוך וניתן לו העצמה, נעודד, נטפח.
מירב בן ארי: אתה חוזר על זה שוב ושוב.
יעקב מרגי: הכותרת של הדיון, תוכניות מבדלות.
מירב בן ארי: אבל זו נקודה ברורה.
יעקב מרגי: בבקשה תסכמי, גבירתי.
שושנה בן-דור: גם מדובר, אמרת, תוכניות מבדלות וסגירת פערים.
שושנה בן-דור: אני מתייחסת כרגע לנושא של סגירת פערים ואני אומרת שבמקום לדבר במונחים כלליים ולתקוף, צריכים למצוא את הדרכים לסגור את הפער השפתי, וככל שיעשו את זה יותר מוקדם, הילד יצליח יותר ויהיה פחות מתוסכל, ועל זה צריכים לדבר.
יעקב מרגי: בינתיים הגיע דב חנין שאחר כך ניתן לו להתייחס.
יעקב מרגי: הוא המובילים של היום הזה.
יעקב מרגי: אורי סבח, בבקשה.
אורי סבח: תודה.
אורי סבח: אני מהקליניקה לרב-תרבותיות ומגוון, באוניברסיטה העברית.
אורי סבח: אנחנו עובדים עם אגודת יהודי אתיופיה על הנושא הזה.
אורי סבח: רק כמה הערות קצרות בנוסף בהמשך למה שישמבל אמרה.
אורי סבח: אנחנו מטפלים ספציפית באמת בנקודה הזאת של הפרויקט הלאומי ורציתי להעיר פשוט.
אורי סבח: המצב כיום לפי מה שאנחנו מבינים, וזאת אחת הבעיות, אין לנו מספיק נתונים, איך מחליטים איזה בתי ספר יקבלו ואיזו תוכנית.
אורי סבח: לפי הנתונים שאנחנו קיבלנו ממשרד החינוך, הפרויקט הלאומי מוגדר עדיין ככזה שבו מוגדרות מעין מכסות, זאת אומרת, יש מכסה לכמה תלמידים יוצאי אתיופיה אמורים להיות בכיתות וכמה תלמידים שאינם יוצאים אתיופיה אמורים להיות בכיתות.
אורי סבח: התוכנית לגבי הפרויקט הלאומי מדברת על 80:20, זאת אומרת, אלה ההגדרות של הפעלת התוכנית, שיהיו 80% יוצאי אתיופיה ו-20% תלמידים שאינם יוצאי אתיופיה.
אורי סבח: בשנה האחרונה כנראה התחילה איזושהי תוכנית פיילוט, שוב, זה כל מיני שיקולים של תקציב, וכן יש תקציב, אין תקציב.
אורי סבח: כנראה מעודפי תקציב מופעלת תוכנית פיילוט שבה ההגדרה היא 50:50, זאת אומרת, התוכנית פועלת כך שיהיו לפחות 50% תלמידים שאינם יוצאי אתיופיה.
אורי סבח: השאלה היא פשוט מי מחליט למה 80:20, למה 50:50?
אורי סבח: מבחינתו 80:20 זו גם תוכנית מבדלת, כי כדי למלא את ה-80% צריך כמו שישמבל אמרה, למלא אותם בתלמידים, ואז ממלאים אותם בתלמידים פשוט מכיוון שהם יוצאי אתיופיה ולא על בסיס צרכים אישיים.
אורי סבח: מה שבעצם אנחנו צריכים זה קודם כול נתונים, מי מחליט איזה פרויקט מקבלת איזו כיתה או איזה בית ספר, והסבר למה צריך בכלל את המכסות האלה?
אורי סבח: למה צריך תוכנית שבה אומרים, זוהי תוכנית לשילוב של יוצאי אתיופיה ותלמידים שאינם יוצאי אתיופיה, אבל כך שיהיה 80:20 או 50:50.
אורי סבח: יכול להיות גם 30:70.
אורי סבח: מי קבע את הקריטריונים האלה ולמה.
יעקב מרגי: אני כופר בכלל בקביעה, אבל לא משנה.
יעקב מרגי: זו גם שאלה.
ערן סדן: אני ערן סדן.
ערן סדן: רצינו רק נקודה קטנה, שמבחינתנו בחינוך כלפי העדה האתיופית וכיוצא בזה, הוא לא רק צריך לבוא לידי ביטוי בציונים.
ערן סדן: זה צריך להיות דבר כללי ומערכת כללית מאוד ורחבה לגבי כל ההתייחסות, לא רק לציונים.
יעקב מרגי: שולה מולא, את רוצה להשלים או להבהיר?
שולה מולא: אני רוצה רק להשלים.
שולה מולא: קודם כול להגיד שהמצב של האזרחים ממוצא אתיופי הוא מקרה קיצוני של הקבוצות המוחלשות שהזכרת.
שולה מולא: יש כאן הרבה קבוצות שזוכות או נתקלות בהטיה ובגזענות, אבל מה לעשות, אנחנו מסתובבים עם השונות שלנו על הגוף שלנו.
יעקב מרגי: גם אני מסתובב עם השונות שלי.
שולה מולא: נכון, גם אתה.
שולה מולא: אנחנו עכשיו עושים - - -
יעקב מרגי: תחרות.
שולה מולא: כן.
שולה מולא: אם נהיה רציניים ונתמקד - - -
יעקב מרגי: לא, לא, אני רציני.
יעקב מרגי: לא אמרתי את זה בציניות.
שולה מולא: כשהבת שלי אמרה, והיא יודעת מה היא אמרה, שהיא רוצה לעבור לדוברי אנגלית, והיא דוברת אנגלית לא ממני, המורה שלה אמר לה לפני שנתיים, "את לא מהעדה הנכונה", זאת אומרת, לא משנה, כמו שישמבל תיארה, כמה שנים אנחנו בארץ, הילדים שלנו מסתובבים במרחב כשונים, אבל כשונים נחותים, ואנחנו צריכים להתייחס לזה.
שולה מולא: 40 שנה יש תוכניות מבדלות.
שולה מולא: 40 שנה יש רציונל לתוכנית מבדלת ואנחנו אפילו יכולים להסכים לזה.
שולה מולא: זה נשמע לנו הגיוני באמת, בלי ציניות, אבל 40 שנה אנחנו סוחבים פערים מאוד גדולים.
שולה מולא: פעם הסברנו כי עלינו.
שולה מולא: עכשיו אנחנו לא יכולים להגיד, כי אנחנו עולים, כי 53,000 אזרחים ממוצא אתיופי נולדו בישראל ואנחנו עדיין מחזיקים בפער הזה.
שולה מולא: הגברת שאלה, אז מה אתם רוצים?
שולה מולא: זו מין שאלה כזאת שבאה כשאנחנו מביעים ביקורת או מביעים כאב על המצב שלנו.
יעקב מרגי: לא, היא רוצה לדעת באמת.
שולה מולא: באמת באמת אנחנו רוצים יחס דיפרנציאלי.
שולה מולא: יש כל מיני ילדים ממוצא אתיופי, עם כל מיני צרכים שונים.
שולה מולא: יש בבתי ספר כל מיני תוכניות שנוצרו לא רק בשביל הלבנים של בית הספר, אלא משרד החינוך חייב לבחון את עצמו מי לא נמצא בחדר בתוכנית מחוננים, מי לא נמצא בתוכנית אמירים, מי לא נמצא בתוכניות הטובות, לא בתוכניות ובמוסדות חלשים, קשים, אלא בפיזור נורמטיבי שלנו.
שולה מולא: אני רוצה לראות אותנו בכל הקשר, בכל מרחב, וזה המבחן.
יעקב מרגי: צודקת מאה אחוז.
שולה מולא: אנחנו חייבים כל הזמן לשאול מה מבחן התוצאה.
שולה מולא: משרד החינוך חייב להידרש למבחן התוצאה.
שולה מולא: שוויון זה לא מה אני עושה בתהליך, כי התהליך פה של 40 שנה, אלא מה באמת התוצאה, איפה הילדים שלנו ממוצא אתיופי, כולל אלה, וזה הרוב, שנולדו כאן בארץ.
שולה מולא: קודם דיברתם על ההטיה של המבחנים.
שולה מולא: יש הטיה של המבחנים, אז בוא נביא את פוירשטיין שיגיד שהתרבות האתיופית, יש לה כל מיני מאפיינים, עכשיו אנחנו נתקן אותה כדי שאנחנו נוכל לעקוף את אותו מבחן.
שולה מולא: לא! המבחן הזה לא טוב.
שולה מולא: המבחן הזה לא טוב בשבילנו, המבחן הזה לא טוב בשביל המרוקאים, המבחן הזה לא טוב בשביל העולים, אז למה לעזאזל לא לתקן את המבחן?
שולה מולא: נקודה אחרונה והיא קריטית בעיניי, והיא חותכת כל מרחב, כל הקשר.
שולה מולא: מסתובבים כאן אנשים גזעניים שרובם לא מודעים לגזענות שלהם.
שולה מולא: אני חושבת שצריך להחליט שהכשרה במשרד החינוך מהתחלה, מפרחי הוראה לאורך כל השנים שהם באים במגע עם אוכלוסיות.
שולה מולא: הם חייבים לקבל חניכה, טיפול, חינוך.
שולה מולא: מה זו הטיה?
שולה מולא: זה אחרי שאני פוגשת ילד, יש לי את הציפיות עוד לפני שהוא פותח את הפה.
שולה מולא: למה?
שולה מולא: ואם אנחנו לא נשים את האצבע על זה ומשרד החינוך יידרש על מבחן התוצאה, אנחנו נפגוש אותך שוב, ואתה איש מאוד נחמד ואכפתי, בכנות.
יעקב מרגי: מסכים איתך, כי באמת המדידה, כשרוצים לקדם זכויות, צמצום פערים, זה נכון וטוב לכלל החברה הישראלית.
יעקב מרגי: הפערים בחינוך במדינת ישראל הם מהמובילים במדינות ה-OECD או מדינות שקוראות לעצמן מתקדמות או מפותחות.
יעקב מרגי: זה אתגר במערכת החינוך, להתמודד עם הפערים האלה.
יעקב מרגי: רוב האוכלוסייה נמצאת בין העליונים לאלה שכמעט לא נמדדים למטה.
יעקב מרגי: זה נע לאורך כל הסקאלה, ואם את שואלת אותי מה כן צריך לעשות, כן, מסכים איתך, צריך לבדוק.
יעקב מרגי: כשעושים את המיצ"ב, לבדוק בנקודות מיקוד.
יעקב מרגי: זכאות לבגרות ובגרות משמעותית וכמה הבגרות שלהם היא כרטיס כניסה לאקדמיה, לא כבגרות ותו לא, כמה הם משתלבים בתוך האקדמיה במקצועות איכותיים ונדרשים.
יעקב מרגי: כשזה בצבא, אז בצבא.
יעקב מרגי: הגדרת את זה נכון, מי לא נמצא בכיתה, מי לא נמצא בקבוצה.
יעקב מרגי: דב.
דב חנין: תודה לכינוס הישיבה החשובה הזו.
דב חנין: אני מתנצל שהגעתי באיחור.
דב חנין: היום הזה הוא יום שאנחנו רצים בו מוועדה לוועדה, ושוב, הערכה גדולה לאגודת יהודי אתיופיה גם על המקום והתפקיד המוביל שלהם ביום הזה בכלל וגם על הנייר, הייתי אומר, מאיר העיניים, אם הוא היה אור, אבל הוא קצת יותר זורע לנו חששות וצער, שהוצג בפני הוועדה יחד עם המרכז למשפט קליני.
דב חנין: אדוני היושב ראש, זה היה ב-17 במאי 1954, לפני 64 שנים כשבית המשפט העליון האמריקאי ברוב של תשעה נגד אפס הוציא את פסק הדין ההיסטורי של Brown Verses Board of Education שבו הוא קבע את העיקרון ש-separate but equal is not equal, נפרד אבל שווה הוא לא שווה.
דב חנין: הוא אף פעם לא שווה.
דב חנין: כל הפרדה בסופו של דבר היא מנגנון שפוגע בקבוצה מוחלשת, אפילו אם המטרה המוצהרת היא לחזק את הקבוצה המוחלשת הזאת.
דב חנין: קחו את המוחלשים ותשימו אותם בנפרד, יצרתם עוד מנגנון של החלשה.
דב חנין: אני אומר את הדברים מכיוון שאנחנו עדיין במערכת החינוך שלנו נמצאים בעולם של מסלולים מבדלים והעולם של המסלולים המבדלים הוא עולם של חיזוק הבעיה והעמקת הבעיה ולא של התמודדות עם הבעיה ופתרון של הבעיה, וכשאני מדבר על מסלולים מבדלים, אני מדבר על מסלולים מבדלים מכמה סוגים: קודם כול יש המסלולים המבדלים דפקטו.
דב חנין: עדיין יש לנו בתי ספר שאליהם מגיעים כאילו באופן טבעי ובלי שום התערבות שיעור גבוה מאוד של יוצאי אתיופיה, ויש בתי ספר אחרים, לא רחוקים מהם, שבהם שיעור יוצאי אתיופיה הוא מאוד מצומצם.
דב חנין: זה אומר בפועל מנגנונים מבדלים.
דב חנין: אדוני היושב ראש, אתה מכיר היטב את המאבקים שאנחנו ניהלנו גם פה בכנסת נגד המנגנונים המבדלים הפורמליים שבהם יש מקומות שפשוט אמרו לילדים יוצאי אתיופיה, לא, אתם לא צריכים להגיע לבית ספר הזה, אתם לא רצויים במקום הזה, אתם צריכים ללכת למקום אחר, אבל כשמדובר על מנגנון לא פורמלי, הוא עדיין מנגנון קטלני.
דב חנין: זה סוג אחד של בעיה.
דב חנין: סוג שני של בעיה זה מנגנונים שבהם כאילו כדי לקדם יוצאי אתיופיה, מייצרים להם קופסה נפרדת והקופסה הנפרדת הזאת בעצם רק מחזקת את הבעיה ואת הקושי.
דב חנין: אני, לכן, אדוני היושב ראש, מעריך את הדיון הזה.
דב חנין: אני מתנצל שלא הייתי פה מתחילת הדיון.
דב חנין: אני בטוח שנשמעו פה דברים מאוד חשובים.
דב חנין: אני שמעתי את דברי הדוברת האחרונה שדיברה בהרבה כאב, שולה, על מה שקורה במשרד החינוך, ואני מקווה שהדברים הנרגשים שלך והאמיתיים שלך באמת יקלטו בתוך המערכת הזאת.
דב חנין: צריך להגיד את האמת.
דב חנין: משרד החינוך זו ספינה מאוד גדולה.
דב חנין: יש בה אנשים טובים שרוצים לעשות שינוי.
דב חנין: זה מסובך להזיז ספינה גדולה מכיוון הנסיעה שלה, אבל זה מאוד חיוני ומאוד דחוף.
דב חנין: אחד הדיונים שהייתי בהם היום היה דיון בוועדה לזכויות הילד, והנתון הכי קשה שאני שמעתי, שהעציב אותי מאוד וגורם לי לחשוב על הצורך שלנו בחשבון נפש בחברה הישראלית, זו הקביעה שמעמדם ומצבם של ילדים יוצאי אתיופיה שנולדו בישראל יותר גרוע מאשר מעמדם ומצבם של ילדים יוצאי אתיופיה שנולדו באתיופיה והגיעו אחר כך לישראל.
דב חנין: זה משהו שאותי כישראלי פשוט מבייש.
דב חנין: אנחנו חברה עשירה, אנחנו חברה מתקדמת, אנחנו חברה עם יכולות.
דב חנין: זה לא יכול להיות המצב אצלנו.
דב חנין: את זה אנחנו חייבים לשנות בצורה דרמטית וחדה.
יעקב מרגי: זיווה.
שושנה בן-דור: זו תופעה ידועה בהרבה מקומות, לצערנו הרב, והילדים שהם דור שני הרבה פעמים נתקלים ביותר בעיות, לא רק בישראל.
דב חנין: אנחנו רוצים להיות יותר טובים.
שושנה בן-דור: אני מסכימה, אבל צריכים להתחיל מבין המציאות.
יעקב מרגי: בבקשה, זיוה, תציגי את עצמך.
זיוה מקונן דגו: זיוה מקונן דגו, מנכ"לית אגודת יהודי אתיופיה.
זיוה מקונן דגו: קודם כל, אדוני היושב ראש, תודה רבה על הדיון.
זיוה מקונן דגו: אם יש בבית הזה בכל הוועדות מי שמתמיד ואומר, נושא חשוב לי, ומקיים אותו לפי נושא, זה אתה, אז אני באמת רוצה להגיד תודה.
זיוה מקונן דגו: וכמובן תודה רבה לחבר הכנסת דב חנין שמוביל את היום הזה זו שנה שלישית.
יעקב מרגי: וזה המקום גם להתנצל בשמה של פנינה תמנו-שטה שנמצאת בדיון מקביל בוועדת ביקורת המדינה.
יעקב מרגי: נתבקשתי לומר.
זיוה מקונן דגו: אנחנו מציפים את הסוגיה הזאת של תוכניות מבדלות וכו', אבל אם התוצאות וההישגים של תלמידים יוצאי אתיופיה היו כמו כלל האוכלוסייה, לא היינו באים ומקיימים את הדיון הזה ונלחמים על האם אנחנו רוצים להיות ביחד, לא רוצים להיות ביחד, האם מפרידים אותנו או לא מפרידים אותנו.
זיוה מקונן דגו: הבעיה היא ש-20 שנה קיימות תוכניות נפרדות והתוצאות הן גרועות.
זיוה מקונן דגו: אני אומרת, אדוני היושב ראש, גרועות.
זיוה מקונן דגו: 38 תלמידים יוצאי אתיופיה ב-5 יחידות מתמטיקה ב-2016, זה לא מתקבל על הדעת.
זיוה מקונן דגו: 37 תלמידים בכימיה, זה לא מתקבל על הדעת.
זיוה מקונן דגו: 17% מהתלמידים בישראל.
זיוה מקונן דגו: שר החינוך בא ויצא בהחלטה "5 פי 2", להכפיל את התלמידים עם 5 יחידות מתמטיקה וכו', והוא לא ראה את התלמידים יוצאי אתיופיה.
זיוה מקונן דגו: זה לא הגיוני שב-2011 היו 33 תלמידים וב-2016 – 38 תלמידים.
זיוה מקונן דגו: מה שאנחנו מבקשים ממשרד החינוך, זה שלא יגיד, אנחנו נשפר את ההישגים של תלמידים יוצאי אתיופיה ב-10%, אלא איך אנחנו סוגרים את הפערים.
זיוה מקונן דגו: מעל 80% תלמידים יוצאי אתיופיה הם ילידי ישראל.
זיוה מקונן דגו: זה לא סביר, כמו שיושבת ראש האגודה, שולה מולא, אוטוטו ד"ר שולה מולא, טענה.
זיוה מקונן דגו: זה לא סביר ש-33% הם ילידי הארץ והמצב שלנו כאילו הגענו אתמול, שהבעיה היא בעלייה שלנו או בפערים שבאנו איתם.
זיוה מקונן דגו: הבעיה היא במערכת החינוך שלא יכולה לראות אותנו כשווים.
זיוה מקונן דגו: אני רוצה לתת דוגמא.
זיוה מקונן דגו: היום אני מרבה לתת דוגמאות שקשורות לילדים שלי.
זיוה מקונן דגו: הבן שלי עבר מבית ספר יסודי לחטיבת ביניים.
זיוה מקונן דגו: בכיתה ז' המורה שלו, ברוך השם, יש לו בעיות קשב וריכוז, שלושה שבועות-חודש הוא היה על ריטלין והוא ישב בשקט.
זיוה מקונן דגו: המורה שלו שלושה שבועות חשבה שהוא עולה חדש.
זיוה מקונן דגו: באסיפת הורים היא משתפת אותי, "חשבתי שהוא עולה חדש, לכן לא ניגשתי אליו.
זיוה מקונן דגו: כשגיליתי במסדרון שהוא מדבר עברית רהוטה, פתאום קלטתי שהוא - - - ".
יעקב מרגי: אני לומד מזה שהיא למדה שעולה חדש, לא ניגשים אליו בכיתה.
יעקב מרגי: ככה לימדו אותי להבין דברים.
יעקב מרגי: זה מזעזע.
זיוה מקונן דגו: ובואו נחשוב באמת מה קורה לאותם הילדים שיום-יום אותה מורה או מורה מסתכל עליהם וכך וכך.
זיוה מקונן דגו: הסוגיה הנוספת המשמעותית, אדוני, זה נושא של מורים יוצאי אתיופיה.
זיוה מקונן דגו: בישראל 137,000 בערך מורים בכלל, נכון?
זיוה מקונן דגו: כמה יוצאי אתיופיה מהנתונים שקיבלנו ממשרד החינוך?
יעקב מרגי: יש כ-180,000 עובדי הוראה.
זיוה מקונן דגו: מהנתונים שקיבלנו ממשרד החינוך, כ-500 מורים יוצאי אתיופיה.
זיוה מקונן דגו: אדוני, רוב המורים יוצאי אתיופיה הם בחלקיות משרה.
זיוה מקונן דגו: חמור מזה, המורים שמלמדים באולפן במרכזי קליטה הם כלולים במספר הזה.
זיוה מקונן דגו: למה?
זיוה מקונן דגו: זה אתיופים, אז אפשר לספור את זה ככה.
זיוה מקונן דגו: זה לא סביר, זה לא הגיוני.
זיוה מקונן דגו: דרך אגב, משרד החינוך גם מפעיל תוכניות נבדלות להכשרת מורים, זאת אומרת, מקבץ את המורים, נותן להם תגבור, כאילו שהמורים האלה, גם אם הם נולדו בארץ, הם צריכים תגבור כדי להיות מורים, וגם חמור מזה, הם צריכים לדון על הזהות ועל השייכות שלהם כאילו כלל מורי ישראל לא אמורים לעסוק בנושא הזה.
זיוה מקונן דגו: אני חושבת שכל מורה ומורה בישראל צריך ללמוד על כל המורשות ועל כל העדות, מה לעשות, כי אנחנו מגוונים.
זיוה מקונן דגו: לא יתכן שמשרד החינוך מתקצב ובונה תוכנית נפרדת למורים יוצאי אתיופיה.
זיוה מקונן דגו: תודה רבה.
עירית בירן: עירית בירן, סגנית מנהל המינהל הפדגוגי.
עירית בירן: אני אדבר על המדיניות ואחר כך על איך אנחנו יכולים להיעזר בכל האנשים שדיברו כאן.
עירית בירן: המדיניות אוסרת מסגרות מבדלות, אוסרת כיתות מבדלות, אוסרת קבוצות והקבצות מבדלות.
עירית בירן: כל מי שיודע על כזה דבר, אנחנו מבקשים, תעזרו לנו, כי אם אתם יודעים ויש לכם סיפורים על בתי ספר, לזיוה יש את הטלפון שלי בבית, בעבודה, בכל מקום, מיילים.
עירית בירן: תודיעו לנו, תעזרו לנו, כי אנחנו רוצים לטפל.
עירית בירן: השנה טיפלנו בשלוש תלונות של מסגרות מבדלות.
עירית בירן: טיפלנו עד הסוף, עד אפילו הוצאת אזהרה מנהלית למנהל בית ספר.
עירית בירן: אנחנו רוצים לטפל בזה.
עירית בירן: זה מאוד מטריד אותנו.
עירית בירן: אנחנו לא רוצים שיהיו עוד מסגרות מבדלות.
עירית בירן: אין לנו, אנחנו לא יודעים בדיוק מה קורה ולפעמים מפקח כולל אפילו, שזה בית ספר שלו, לא ראה שיש קבוצות כאלה, אז כל תלונה כזאת תעזור.
עירית בירן: בנושא של בתי ספר עם ריכוז גבוה, גם זה משהו שאנחנו פועלים לאורך שנים.
יעקב מרגי: תרחיבי פה.
עירית בירן: הבעיה המרכזית היא בעצם גני הילדים.
עירית בירן: יש לנו כרגע 25 גנים עם אחוז מאוד גבוה.
עירית בירן: אנחנו לא מצאנו פתרון בגני הילדים לפיזור, כי להסיע ילדים של גילאי 3-4 הוא משהו שאנחנו לא כל כך מעוניינים.
עירית בירן: אנחנו חושבים שזה לא בריא.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים, לא אוהבים.
עירית בירן: יודעים להסיע, לא אוהבים.
יעקב מרגי: אז אולי במקרה הזה הצר שובה בנזק המלך?
יעקב מרגי: צריך לבחון את זה מקצועית, עניינית.
עירית בירן: אוקי.
זיוה מקונן דגו: אדוני, אבל אם זו השכונה שלהם ויש גן ילדים שזה השכונתי, מה שאנחנו מצפים זה לא עכשיו שיסיעו לנו ילדים בגלל שהם אתיופים, משכונה כזאת, משכונה אחרת, אלא שיקבלו באמת את מה שהם צריכים ויגיעו מוכנים לכיתה א'.
יעקב מרגי: אני לא קובע, אני לומד.
יעקב מרגי: לו יצויר עכשיו, באר שבע, דוגמא, שכונה י"א, ו' החדשה, אזור רישום מסוים, נפלה כיתה, 90% יוצאי אתיופיה ודאי ילידי הארץ ו-10% אחרים.
יעקב מרגי: את חיה עם זה כאגודת יוצאי אתיופיה?
זיוה מקונן דגו: אני אומרת, אם זו השכונה שלהם, אם זו הסביבה שלהם, מערכת החינוך, בואו תביאו את המורים הטובים, בואו תיתנו להם את מה שהם צריכים לקבל, את הכי טוב ותנו להם לצמוח.
יעקב מרגי: ואינו נכנס לקטגוריה של מסגרת מבדלת.
זיוה מקונן דגו: לא.
שולה מולא: אבל אנחנו מכירים מצבים, אני מכירה לא בבאר שבע, אני גרה בירושלים, בתלפיות, בקעה.
שולה מולא: אנחנו מכירים מצבים שאיכשהו נפל, שהכיתה הזאת, הגן הספציפי הזה, יש בו רוב ממוצא אתיופי, והגן 100 מטר ויש הרבה בהירי עור.
שולה מולא: איך זה כך?
יעקב מרגי: זו דוגמא שצריך לדבר עליה.
עירית בירן: גם על זה אנחנו עושים בירור מול הרשויות המקומיות.
עירית בירן: זה עוד פעם יהיה בחירה, ממלכתי-דתי, ממלכתי.
עירית בירן: אנחנו נטפל בכל דבר כזה שיש לכם מידע, שאנחנו לא מקבלים את התשובות הנכונות כדי שזה לא יקרה בשנה הבאה.
עירית בירן: אנחנו מאוד מעוניינים לטפל נקודתית.
יעקב מרגי: גבירתי, אני רוצה לשמוע ממך אמירה חד משמעית.
יעקב מרגי: זה הנחיות שתוציאו לשלטון המקומי ולרשות החינוך המקומית.
יעקב מרגי: במקרה שהביאה גברת שולה מולא, את הדוגמא הזו, באותה שכונה, מרחק של 50 מטר, זה נושק לאותו אזור רישום.
יעקב מרגי: זה לא מקרי שבגן הזה בצד ימין באשכול גנים, לפעמים זה יותר חמור שזה באותו אשכול, שבכיתה הזו יהיה ריכוז גבוה של בני העדה ובכיתה השנייה לא.
יעקב מרגי: זה מקומם, זה אסור שיהיה ואני אקרא לכם בסיכום לבדוק זאת לקראת שנת הלימודים הבאה עלינו לטובה שהיא כבר בפתח.
עירית בירן: אנחנו בחינוך היסודי ובחטיבות הביניים מתמקדים במקומות שיש גם ריכוז וגם אנחנו מסתכלים על התוצאות, כי רצינו לראות האם יש איזושהי הלימה, האם ילדים שהם בפיזור מגיעים לתוצאות יותר טובות מכאלה שבריכוז.
עירית בירן: אנחנו לא יכולים להגיד שסטטיסטית יש איזשהו נתון שאומר שבגלל שיש 30% בני הקהילה בבית ספר מסוים, ההישגים שלהם פחות טובים או יותר טובים, וזה חשוב להגיד את זה בצורה מאוד ברורה.
עירית בירן: למרות זאת אנחנו בודקים בית ספר-בית ספר.
עירית בירן: אנחנו כן יכולים להגיד שלפעמים בגלל הבחירה בממלכתי-דתי יש לנו כן ריכוזים של 30% ו-40% בבית ספר.
עירית בירן: יש לנו בחטיבות הביניים, 79 חטיבות עם ריכוזים.
עירית בירן: אנחנו מנסים לראות אפשרויות לפיזור.
עירית בירן: לא יכולה להגיד שיש לנו פתרון מחר בבוקר.
זיוה מקונן דגו: היום 54% מהתלמידים יוצאי אתיופיה לומדים במערכת החינוך הממלכתית, לא הממלכתי-דתית.
יעקב מרגי: הפער היום הוא כמעט שווה.
עירית בירן: זה מה שאני מנסה להגיד.
עירית בירן: בממלכתי את תראי שהם נמצאים, 10%, 5%.
עירית בירן: הם מאוד מפוזרים בממלכתי.
עירית בירן: בממלכתי-דתי זה המקום היחיד שיש ריכוזים.
עירית בירן: עוד פעם אני אומרת, אנחנו בדקנו את זה השנה, אנחנו נבדוק את זה עוד פעם.
עירית בירן: אם יש משהו שראיתם, שאנחנו לא ראינו, ואנחנו נחזור לרשויות המקומיות כדי לבדוק שזה לא קורה.
עירית בירן: אנחנו גם נכנסנו עכשיו למח"טים.
עירית בירן: דיברו על הסללה לחינוך הטכנולוגי.
יעקב מרגי: גברת בירן, ברשותך, תופעה שקיימת במיוחד בחינוך הממלכתי-דתי.
יעקב מרגי: ברגע שאני ביישוב מסוים, בואי ניקח תיכון לצורך העניין.
יעקב מרגי: זה יותר בולט בתיכונים, שהמשרד מאפשר לתיכון ממלכתי-דתי לעשות מסגרות יותר תורניות, אפילו המשרד מאפשר לגבות תל"ן, תוכנית לימודים נוספת.
יעקב מרגי: אוטומטית נוצר מצב, זה נכון גם ליסודי, שבית הספר הממלכתי-דתי האיכותי שאליו הולכים אנשי הגרעין התורני, וילדי - - - מוסתים לבית ספר אחד, ואוטומטית בית ספר החינוך הממלכתי-דתי הרגיל, זה ילדי השכונה, ואז אנחנו מוצאים ריכוזים ואין פלא שהתוצאות הן כפי שהן.
יעקב מרגי: כאן אני רוצה חשיבה ועשייה אקטיבית מחוץ לקופסה, של המשרד.
יעקב מרגי: אם המשרד מאשר, זה יהיה.
יעקב מרגי: אם המשרד, בבואו לאשר תל"ן או לאשר מסגרות חינוך בדלניות בממלכתי, שזה במימון של 100% פלוס אפילו ויותר, צריכה להיות התוצאה הזו לנגד עיניו.
יעקב מרגי: הוא צריך לצפות פני עתיד.
יעקב מרגי: הוא צריך להתנות, ובתנאי שאתה מקבל 30%, 40%, אז תקבל את האישור לתוכנית.
עירית בירן: נוסיף את זה לתוך הוועדות.
עירית בירן: בנושא של פערים לימודיים, אנחנו כל שנה עוקבים אחרי המיצ"ב בכיתות ה' ואחרי המיצ"ב בכיתות ח', שזו בצעם היכולת שלנו להסתכל מה קורה.
עירית בירן: אם מסתכלים על שש השנים האחרונות, כל הזמן סגירה של 40% של הפער בין כלל דוברי העברית.
עירית בירן: אני בכוונה אומרת את זה, כי אם מסתכלים על כלל החברה הישראלית, זה קצת מבלבל.
עירית בירן: יש לנו דוברי ערבית.
עירית בירן: לקחנו והפרדנו את נתוני כלל דוברי העברית לעומת כלל בני קהילה ילידי הארץ ושאינם ילידי הארץ.
יעקב מרגי: כשאת אומרת סגירת פערים, תכמתי את זה למספרים.
עירית בירן: בחינוך היסודי למשל, המדד של כלל דוברי עברית כרגע עומד על 637.
קריאה: יותר פשוט באחוזים, לדעתי.
יעקב מרגי: רגע, עוד לא הגענו.
עירית בירן: אנחנו לא אומדים אחוזים שם, כי זה הולך על מדד של 500, כמו המיצ"ב.
עירית בירן: 20% פחות זה ההישג כרגע של בני הקהילה, זאת אומרת, יש לנו עכשיו משימה.
יעקב מרגי: פער של 20% לעומת חלקם באוכלוסייה.
עירית בירן: לא, לעומת המצב שלהם ביחס לכל דוברי העברית.
יעקב מרגי: ברמת הציון.
עירית בירן: בדיוק, ברמת הציון המשוקלל של המיצ"ב.
עירית בירן: זו משימה שהמנכ"ל אמר, אנחנו נעבור בית ספר-בית ספר, וזו משימה שלקחנו על עצמנו לסגור את הפער הזה כדי להביא אותם לפחות במקצועות יסוד - עברית, אנגלית ומתמטיקה בחינוך היסודי, ומדעים גם בחטיבת הביניים.
עירית בירן: זה יעד שלקחנו וזה חשוב לדעת.
עירית בירן: זה הנתון.
עירית בירן: אפשר לקבל את הנתונים האלה גם ברמת בית ספר, כי זה מפורסם בשקיפות.
עירית בירן: אתם יכולים לראות בית ספר-בית ספר.
עירית בירן: הנושא של זכאות לבגרות.
עירית בירן: לקחנו את כלל דוברי העברית ושמנו על יד של תשע"ז, תשע"ח, אז סגרנו בעצם ביחס לשנה קודמת 5%.
עירית בירן: הפער כרגע הוא של 10% סך הכול.
עירית בירן: דוברי עברית זה 70.52 לתשע"ז.
עירית בירן: סך הכול 61.44 לבני הקהילה האתיופית, בגרות, זכאות, לא זכאות איכותית.
עירית בירן: זכאות איכותית, הפער הוא קצת יותר גדול, הוא בסביבות 20%.
עירית בירן: כלל דוברי עברית, זכאות איכותית, זאת אומרת אנגלית ומתמטיקה במוגבר, זה 61.5 כלל דוברי עברית.
עירית בירן: יש שיפור כ-6% לעומת שנה קודמת של בני הקהילה.
יעקב מרגי: הנתון הזה שהציגו פה אגודת יוצאי אתיופיה, בהתייחס לזה שיש לנו דלתא של שנה, המספר הזה של סך הכול 40 בני העדה ניגשו ל-5 יחידות מתמטיקה - - -
עירית בירן: הוא לא נכון לשנה האחרונה.
יעקב מרגי: מה את יודעת על השנה האחרונה?
עירית בירן: אנחנו מתקרבים ל-100 חבר'ה שעושים 5 יחידות מתמטיקה.
יעקב מרגי: יש קבוצת מיקוד?
יעקב מרגי: יש תוכנית מיקוד?
עירית בירן: יש קבוצת מיקוד, יש תוכנית מעורבת, לא מבדלת.
עירית בירן: הם חלק מהתוכנית של השר.
עירית בירן: הם מסומנים.
עירית בירן: נכון, אנחנו עוקבים.
עירית בירן: את הדור הזה אנחנו עוד יכולים לעקוב כי יש לנו נתוני הורים.
עירית בירן: את הדור הבא, את הדור השלישי כבר לא נוכל לדעת מי ומה, כי ביקשו משרד הקליטה על בוכרים.
עירית בירן: אין לי בוכרים, אני לא יודעת מי בוכרי.
יעקב מרגי: זו הטעות שלכם.
יעקב מרגי: גם בצבא.
יעקב מרגי: אני מתמודד עם שבר, אני קורא לזה, של בני העדה הקווקזית.
יעקב מרגי: איבדנו אותם.
יעקב מרגי: אומרים לי, לא, הם מקוטלגים יוצאי חבר העמים.
יעקב מרגי: מאבדים אותם בצבא.
יעקב מרגי: במסגרת החינוך יש נשירה גבוהה.
עירית בירן: שם אין לנו נתונים.
יעקב מרגי: סליחה, אז עוצרים ובודקים.
יעקב מרגי: עושים חקר.
יעקב מרגי: גם בצבא, גם במערכת החינוך.
יעקב מרגי: הם מגיעים לצבא עם חסר אדיר.