GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב גולדבלט: הכרת האחר וכיבוד האחר זה צו אנושי וכמי שפעל ופועל גם היום לביסוס נציגות הורים יציגה לכלל הורי ישראל, מכל המגזרים, הדתות, הפריסה הגיאוגרפית, הרמה הסוציואקונומית או רמת ההשכלה, נושא זה, מן הסתם, הוא נר לרגלינו.
זאב גולדבלט: לכן אנחנו מכילים בפורום ועדי ההורים היישוביים את כולם; יהודים, מוסלמים, דרוזים, נוצרים, עשירונים עליונים, מעמד ביניים, עשירונים תחתונים, מגבול הצפון ועד אילת.
זאב גולדבלט: מפרופסורים ועד חסרי השכלה הפועלים למתן הזדמנות טובה יותר לילדיהם.
זאב גולדבלט: המטרה של כולנו היא לשפר את מערכת החינוך ולבטל את המכשלות המונעות שוויון הזדמנויות בחינוך, כמו למשל במה שהולך להיות נדון בעוד חצי שעה – תשלומי ההורים.
זאב גולדבלט: אנחנו מאמינים שההורה הוא גם המחנך או מחנך העל של ילדיו ולכן, עלינו ההורים לשמש דוגמה לנוער.
זאב גולדבלט: וזה בדיוק מה שאנחנו עושים בפורום.
יעקב מרגי: יובל, תציג את עצמך.
יובל חלביה: יובל חלביה, יושב ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית.
יובל חלביה: ציפיתי ליותר אנשים, האמת, כי זה נושא שהוא באמת - - -
יהודה גליק: תארגן מריבה – יבואו הרבה אנשים.
יובל חלביה: אני אומר את זה כאמירה.
יובל חלביה: כשאני היום בשנה האחרונה הסתובבתי וראיתי בני נוער ואני שומע מתוך מועצות, עלה לי איזשהו ניצוץ.
יובל חלביה: אני חייב לציין שאני יוצא עוד פחות מחודש לחיים האזרחיים ואני יוצא עם תקווה מאד מאוד גדולה.
יובל חלביה: תקווה מאד מאוד גדולה כי אני רואה את הכוח שיש לנוער היום, כי הנוער עושה את השינוי הזה, הנוער חותר לשינוי הזה.
יובל חלביה: כשאני מסתכל היום על לבוא בתלונות על הנוער ככה והנוער ככה, אחד הדברים שהכי מכעיסים אותי, כל מי שאומר לי אני אומר לו: קח, תסתכל בפייסבוק, תראה איך עולם המבוגרים, זה שמנסה פה להטיף לנו, תראה איך הוא מתנהל ואיך הוא מתנהג וגם איך הוא מגיב למחלוקות כאלו ואחרות - - -
יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך, בשביל האיזון, כמו שאומרים בביקורת ובאים "הנוער של היום" אני אומר: רבותי, אל תעשו הכללה.
יעקב מרגי: גם כשאתה עושה למבוגרים אל תעשה.
יובל חלביה: אני אתן דוגמה מתוך עולם מועצות התלמידים והנוער.
יובל חלביה: שנה שעברה הרי איחדו את מפות החברה הערבית עם המחוזות הגיאוגרפיים ואחד הדברים שאני רואה היום, שנה אחרי, זה המפגשים שנוצרו בין בני הנוער מן המחוזות הגיאוגרפיים הרגילים, רשויות גם, לבין הערביות.
יובל חלביה: אתה רואה את האיחוד שנוצר שם, שהוא איחוד מאד מאוד יפה ומאד מעצים.
יובל חלביה: ישב בן נוער מהחברה הערבית, מוסלמי ואמר: אני רוצה לשרת את המדינה, אני לא יכול לשרת את המדינה.
יובל חלביה: יושב לידו נער דתי ואתה יודע, מתחיל השיח סביב הנושא הזה של תרומה למדינה ואיך אני תורם למדינה, גם איך אני תורם לכפר שלי.
יובל חלביה: אחד תורם לכפר, אחד תורם לעיר, אחד תורם למדינה עצמה, כל אחד בדרך שלו.
יובל חלביה: מבחינת העניין הזה אני מאמין שהשינוי שאנחנו מדברים עליו מבחינת האחדות, הוא לא יבוא לא בשנה הזאת ולא בשנתיים הקרובות אלא הוא יבוא כשבני הנוער יהיו עולם המבוגרים, אני מאד בטוח בזה.
יובל חלביה: והדבר שנורא חורה לי במיוחד, הוא שיש המון - - -
יעקב מרגי: אתה יודע, שמעתי את הנאום הזה כשאני הייתי נער ואני עכשיו בעולם המבוגרים ועוד לא הגיע.
יעקב מרגי: אתה אופטימי אבל בסדר.
קריאה: מקלקלים אותם בדרך, עד שהם נהיים מבוגרים אנחנו מקלקלים אותם.
יובל חלביה: הנושא שנורא חורה לי זה כמות הארגונים וכמות העמותות שפועלים לכל הנושא של שלום ואחדות.
יובל חלביה: יש מיליונים כאלה.
יובל חלביה: השאלה היא מה מאחד אותם, מה מאגד אותם וזה תקף לכל נושא שאני פורט לפעמים, אבל מה מאגד אותם, כי אתם יודעים, כמו שהארגון האחד עובד הארגון השני לא עובד כך ואז אתה יוצר איזשהו בלבול אצלנו, גם כנוער.
יובל חלביה: זה דבר שאני חייב להעלות - - -
יעקב מרגי: רגע, אני מנסה לרדת לסוף דעתך.
יעקב מרגי: לו יצוין שבבית הספר שאתה למדת בו, היה פעיל ארגון נוער אחד או תנועת נוער אחת, זה היה נראה לך סביר?
יובל חלביה: לא, לא כתנועת נוער - - -
יעקב מרגי: הרי לא כולם חושבים אותו דבר, לא כל אחד מעניין אותו, כל אחד רוצה לתחום, לתרום או לפעול עם אג'נדה אחרת או עם כיוון ערכי אחר.
יובל חלביה: תראה, אני לא מדבר מבחינת - - -
יובל חלביה: אני לא מדבר מבחינת אג'נדה, אני מדבר על קווים כלליים, קווים מנחים שאם אני עכשיו מחנך למשהו דרך ארגון התנועה שלי, לאו דווקא ארגוני תנועת נוער, דווקא יותר העמותות שפועלות, אבל ברגע שאין לי קו כללי, קו מנחה, אז מגיע מישהו לבית ספר, עושה איזושהי פעילות עם דתיים וחילוניים, ואז מגיע עוד אחד שזה גם עם דתיים חילוניים אבל כאן זה שונה לגמרי.
יובל חלביה: איפה הדבר שמאחד אותנו?
יובל חלביה: איפה הקו המנחה הזה?
יעקב מרגי: אמרתי שהגיע הזמן שמשרד החינוך יתווה את הכיוון, את הכיוון, לומר: אתם רוצים תמיכה – אין בעיה, אני רוצה לפחות בפול הערכי, אני דורש מכם א', ב', שהאחדות תהיה משהו מוביל.
יעקב מרגי: מספר פרמטרים מובילים, שהם האתגר של ההחברה הישראלית.
יעקב מרגי: לתת לי חינוך, אני מצפה שמערכת החינוך תחנך אותי.
יעקב מרגי: החינוך הבלתי פורמאלי – אני מצפה ממנו שייתן לי משהו שאיך אומרים, אחי-סמך למעגל או צמוד אליו או סמוך למערכת החינוך, שייתן את הערך המוסף, הערכי, האתגר של ההחברה הישראלית.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, אפילו החזון של בני הנוער, העתידי, משהו - - -
יובל חלביה: אני רק אגיד לך, שב-27 ביוני שזה ממש בימים הקרובים, עומד לצאת חזון הנוער לשנת המאה של המדינה, פלטפורמה ענקית שהולכת לתת לכל תלמיד ותלמידה במדינת ישראל.
יובל חלביה: וההשקה וההכרזה שלו תהיה ב-27 ביוני, בכל התחומים.
יובל חלביה: מנהיגות, חינוך, בריאות, כלכלה, ביטחון, כל הדברים האלה ואני חייב לציין שאתם תראו דווקא מתוך שיח החזון, שהנוער חושב אחרת, רוצה שינוי.
יובל חלביה: וברגע שאנחנו נחתור כולנו ביחד, גם כל המבוגרים, בצורה הרבה יותר חזקה, עם כללים הרבה יותר ברורים, איך אנחנו עושים את זה, אנחנו לא ניצור את הבלבול הזה גם אצלנו כבני נוער וגם לא את הבלבול בהחברה הישראלית.
יובל חלביה: אנחנו צריכים לחשוב כולנו ביחד, כל ההחברה הישראלית, איך אנחנו הופכים את ההסברה הזו, שלא תהיה "אל תכתבו את זה ואל תעשו את זה" אלא בוא נראה בפועל בשטח, נעלה את זה למודעות הציבורית ואז אתה יוצא מאיזושהי נקודת מבט - - -
יעקב מרגי: אני לא אומר: אל תכתבו את זה.
יעקב מרגי: גם תלוי איך אתה כותב, איך אתה מביע, הדרך.
יעקב מרגי: יהודה גליק, אפילו לפני כן, את הזכרת, גברת דוידי, את המסע הישראלי.
יעקב מרגי: המסע הישראלי הוא אחת היצירות היפות, שמערכת החינוך אימצה.
יעקב מרגי: חלק, לא כל בתי הספר מאמצים את המסע הישראלי.
יעקב מרגי: אני אומר משיחות עם בני נוער, צָיין לי בשנתיים האחרונות משהו שהרגשת שהלבֵנה זזה אצלך, שאתה א', ב', ג' ד', ה' וחלק גדול הצביעו, ברמה האישית, שהמסע הישראלי עשה להם את השינוי.
יעקב מרגי: נכון, זה התמסחר קצת, נכון שיש כמה מסעות ישראלים אבל אם אני הייתי קורא קריאה פה, למשרד החינוך, ביום הזה, זה באמת לראות איך מסע ישראלי הופך להיות משהו build בפעילות של בית הספר, לקראת הוצאת הילדים לאזרחות, לקראת כל הבוגרים של מערכת החינוך, זה אחד הדברים.
יעקב מרגי: גם פעולות שעושים ארגוני הנוער ותנועות הנוער, יציאות כאלו, גיחות עם משמעות, לא גיחות סתם, גיחות עם משמעות, אני תמיד התקוממתי כשהיו באים אליי: תתקצב אותנו ללכלך את הסניף בצבע.
יעקב מרגי: הייתי שונא את זה, הייתי מתעצבן, איזה היגיון יש בזה?
יעקב מרגי: הייתי מתפוצץ מזה.
יעקב מרגי: חודש אחרי כן תבואו: צריך לצבוע.
יעקב מרגי: משהו משמעותי, גיחות משמעותיות שמביאות את הוואוו הזה, את השינוי שכל אחד לוקח אתו.
יעקב מרגי: כולנו יודעים על מה אנחנו מדברים, רק צריך לעשות את זה.
יעקב מרגי: ענת, לפני כן גליק, אני אתן לך.
יעקב מרגי: חבר הכנסת גליק.
יהודה גליק: אדוני היושב ראש.
יהודה גליק: קודם כל, אהבתי, אתה נתת דוגמה - - -
יעקב מרגי: לא מאמין לך, אתה אוהב לכולם.
יעקב מרגי: יכול להיות שזה - - -
יהודה גליק: אהבתי, אתה נותן דוגמה.
יהודה גליק: אני ראיתי שבאו והציעו לך מה לשתות, שחור או לבן, אמרת: יש פה אחדות, יהיה גם וגם.
יהודה גליק: זה יושב ראש ועדה שלא רק מדבר, הוא גם מבין.
יעקב מרגי: הוא מדבר על מתוק כל הזמן והוא כעס למה לקחתי סודה.
יעקב מרגי: הוא ציפה שהכול יהיה מתוק.
יהודה גליק: לפני כחודש וחצי כולנו היינו עדים לנאום במעמד פרס ישראל, של גברת מרים פרץ.
אילן גאל-דור: נאום מדהים.
יהודה גליק: ואני שמתי לב, לא רק הנאום - - -
יעקב מרגי: מרים פרץ היתה באר-שבעית והדובר גם באר-שבעי לשעבר והיושב ראש של הוועדה גם באר-שבעי.
יעקב מרגי: חצי שולחן, הנה, תראה כמה אצבעות.
יהודה גליק: מחר בערב אני נואם - - -
יעקב מרגי: גם אלון דוידי - - -
אילן גאל-דור: השאלה היא לא מי נולד איפה אלא מי נשאר לגור שם.
יעקב מרגי: נכון, אתה צודק.
יעקב מרגי: מי שנשאר בנגב אני מצדיע לו.
קריאה: היא גרה בגבעת זאב, זה לא פחות חשוב.
יעקב מרגי: כל מקום חשוב, מדן ועד אילת.
יהודה גליק: בכל אופן, מה שרציתי לומר הוא לא על הנאום, רציתי דווקא לומר על התגובה בקהל.
יהודה גליק: הרגשת פתאום חשמל, שכל הקהל קם על הרגליים ומוחא כפיים והרגשת שנאמרו פה מים צוננים לנפש עייפה וצמאה.
יעקב מרגי: היה שם חיבוק במה, הייתי שם במעמד, חיבוק של שני ג'ינג'ים משני קצוות, מרים פרץ וגרוסמן.
יעקב מרגי: והדובר שלנו גם ג'ינג'י, תכונות טובות.
יהודה גליק: אני רוצה לומר שהבנתי כמה שהציבור צמא למסרים האלה.
יהודה גליק: ומה היא אמרה?
יהודה גליק: היא בסך הכול אמרה שאנחנו כולנו פאזל אחד שלם ואי אפשר בלי אחד החלקים, אני לא מוכנה לוותר על אף חלק מהפאזל.
יהודה גליק: זה מה שהיא אמרה.
יהודה גליק: היא אמרה: אני לא מוכנה לוותר על אף חלק מהפאזל הזה.
יהודה גליק: הנאום הזה יושב אצלי, יושב אצלי.
יהודה גליק: בתנ"ך יש לנו מחלוקת בין בבל לירושלים.
יהודה גליק: בבל היא עיר שכולם אותה שפה, אותה דעה פוליטית ואותו מבנה וירושלים היא עיר של שלום, שיש בה ריבוי גוונים.
יהודה גליק: יכול להיות שאם לא נצליח להעביר את הנושא של יום האחדות, אז לפחות שיום ירושלים יהיה יום האחדות אבל לפחות איזשהו רעיון.
יהודה גליק: בכל מקרה, הנושא הזה, הצבור צמא לו.
יהודה גליק: אני לא מכניס בו פסימיות כיוון שאין לי ספק שהשיח היום, כמה שיש לי בעיה עם השיח היום, התקדמנו הרבה מאד מאז ואני חושב שהיום יש הרבה יותר יכולת הכלה.
יהודה גליק: ולכן, החשיבות של יום אחדות, החשיבות של להרגיל את הצבור, כל הזמן, להקשיב, לשמוע.
יהודה גליק: כמו שאמרתְ ממש כל כך יפה, תמיד אמרתי שאחד הכישלונות הכי גדולים של מדינת ישראל זה מילואים.
יהודה גליק: הרי למה באים למילואים, כדי לשכנע אחד את השני בדעה הפוליטית.
יהודה גליק: עוד לא זוכר פעם אחת שהלכתי הביתה ממילואים ואחד אמר: תשמע, השתכנעתי ואני עובר לצד - - -
יעקב מרגי: אני מכיר מילואימניקים שהיו אומרים: "אני באתי לנוח מהאישה".
יהודה גליק: רוב האנשים באים למילואים כדי לשכנע אחד את השני בצד הפוליטי, בסוף אף אחד לא שיכנע אז בזבזנו כל כך הרבה ימי מילואים, כי אם אתה בא כדי להגיד: וואיי, ראית איך נתתי לו, איך הכנסתי לו, איך אמרתי את הדברים האלה, איך נתתי לו מכה, עזוב, זה לא הדיבור, אם באת כדי להראות איך אתה יודע לשכנע את האחר, לכן, כמו שאת אמרת וכמו שנאמר פה, זו חוויה משותפת.
יהודה גליק: לכן, באמת, יושבות פה המקסימות האלו, נשים עושות שלום, אני אוהב אתכן, שולח לכן חיבוק גדול.
יהודה גליק: השבוע גם ישבתי בישוב יובלים בצפון, קמה שם בחורה אחת ואמרה: תשמעו, עד שלא הפגישו אותי עם הערבים שגרים פה או עם החרדים שגרים שם, זה לא היה אותו דבר.
יהודה גליק: לכן אני מחזק את כל הפועלים והפעילים שמקרבים ומפגישים ומארגנים פעילויות יחד, ולבי, שבעזרת השם נמשיך לעשות את הדבר הזה.
יהודה גליק: ידידי, יושב ראש מועצת התלמידים, זה טוב שיש לך מרץ שהכול ישתנה ביום אחד אבל תאמין לי, דברים משתנים ובעזרת השם עוד ימשיכו להשתנות, וגם כשזה בא מלמטה, לא צריך תמיד הקצבה מלמעלה, דווקא העובדה שזה בא מהצבור, זה הדבר הכי - - -
יעקב מרגי: ענת, רצית להוסיף?
ענת שוורץ וייל: אני לא יודעת אם זה צוין פה כי איחרתי קצת ובעצם, היום זה ט"ו סיוון, ארבע שנים לזכר הנערים.
ענת שוורץ וייל: המשפחות לא יכלו להגיע, זה היעילות של הכנסת לקבוע את יום האחדות הרשמי בכנסת כיום הזה.
ענת שוורץ וייל: אני רוצה להגיד, כמי שמלווה את המשפחות, אמירות כמו של רחלי, ש"אני לא צריכה שתזכרו מי היו הבנים שלנו, אני צריכה שתזכרו מי היינו באותם ימים", או איריס יפרח, שהיא אומרת שעד אותו אירוע היא לא הכירה את ההחברה הישראלית ואיך ההחברה הישראלית נכנסה אליה הביתה, זה משהו שפותח אצלה כל כך הרבה דברים.
ענת שוורץ וייל: יום האחדות, ככה, בשנים הראשונות, היה משהו מאד מאוד מסיבי, משהו מאד גדול, כמו לידה מהירה, והיום הוא עדיין כזה, אבל אנחנו צריכים להבטיח שהוא יהיה יציב.
ענת שוורץ וייל: לכן אני מחזקת את אילן במה שהוא אמר על החוק, אנחנו חייבים את החוק הזה, הוא חשוב, זו אמירה חשובה שיוצאת מבית המחוקקים שיהיה יום כזה בלוח השנה.
ענת שוורץ וייל: אנחנו רואים יותר ויותר דוגמאות כמה יום כזה, אנחנו בעצם קוראים לפגוש את השונה ממך, לצאת מאזור הנוחות שלך.
ענת שוורץ וייל: אנחנו כבר הוכחנו לעצמנו שאנחנו יודעים לצאת מאזור הנוחות שלנו ואני רק אספר כמה דוגמאות.
ענת שוורץ וייל: לפני כמה שבועות, בשם יום האחדות, התנהל טורניר כדורגל בישוב קרני שומרון, שאנחנו יודעים איפה זה על המפה, שאירחו את הכפרים הערבים סביבם, יחד עם עוד ישובים יהודיים ואתם רק יכולים להבין כמה צעד כזה הוא משמעותי בשביל שני הצדדים.
ענת שוורץ וייל: מרוב שהיה שם מוצלח, הם הולכים להמשיך שנתי, כתהליך מפגשים, סביב משחק ושיח.
ענת שוורץ וייל: והם יושבים שם ואומרים כמה הדבר הזה משנה את החיים.
ענת שוורץ וייל: רק לסיכום, שוב, לחזק את החוק.
ענת שוורץ וייל: שוב, אני אגש אליך בסוף, אנחנו חייבים לראות איך זה יכול להתקדם.
ענת שוורץ וייל: אני רוצה להודות לכולם ולהגיד שבאתר שלנו יש מפת אירועים, אפשר - - - כל מקום בארץ, פחות או יותר מתקיים, אנחנו מדברים על קרוב לארבע מאות אירועים שמתקיימים ברחבי הארץ.
ענת שוורץ וייל: ויש לנו פה רעיונות מה ניתן לעשות.
ענת שוורץ וייל: תודה רבה גם בשם המשפחות.
יעקב מרגי: אילן, אתה רוצה להוסיף משהו או משרד החינוך?
אילן גאל-דור: אני רוצה להוסיף משהו.
אילן גאל-דור: אני רוצה לנגוע במשהו שלא דיברנו עליו וזה הסיפור של מפגשים עם חרדים.
אילן גאל-דור: אם אתה מדבר על מפגשים מכוננים או משפיעים - - -
יעקב מרגי: עד עכשיו, המפגשים היחידים שהיו לי הם בצומת עם ההפגנות או שהפגינו ליד הבית שלי.
אילן גאל-דור: אני יכול להגיד לך שב"גשר" אבל זה לא רק אנחנו, להביא קבוצות למפגשים עם חרדים, זה אחד הדברים.
אילן גאל-דור: אני חושב שגם המגזר החרדי צריך לעבור שינוי בנכונות שלו להיפגש ולהיפתח ולארח.
אילן גאל-דור: יש, בחלק מבתי הספר, קוראים לזה שבת חרדים.
אילן גאל-דור: הולכים לירושלים או לבני ברק ועושים שבת כזאת.
אילן גאל-דור: זו חוויה שמשאירה רושם, שמשנה תפיסה.
אילן גאל-דור: צריך גם למצוא את אותם מקומות שהחרדים יבואו.
יעקב מרגי: תספר לי כשזה יקרה, בסדר?
יהודה גליק: לא, אבל שחלילה, נבקש שתקפידו שלא חלילה יקרה שהבנים ישבו קדימה והבנות אחורה, כזו דבר אני לא יכול לסבול, כזאת שערורייה.
קריאה: זה יום האחדות.
קריאה: שלא מרשים שזה יהיה בכלל.
יעקב מרגי: הנה, יהודה, התנהגת למופת כל הישיבה, אל תקלקל.
יהודה גליק: לא ציפית שזה יקרה עד הסוף, באמת.
יעקב מרגי: אתה יודע שיש לי ציפיות.
יעקב מרגי: טוב, משרד החינוך.
יעל קוטון: שלום, שמי יעל קוטון, אני ממינהל חברה ונוער, משרד החינוך.
יעל קוטון: קודמיי ציינו ואמרו את החשיבות של יום האחדות - - -
יעקב מרגי: רגע, את הממונה הארצית?
יעל קוטון: כן.
יעקב מרגי: על?
יעל קוטון: על מנהיגות צעירה.
יעקב מרגי: את בִּמקום?
יעל קוטון: אני החלפתי את שושי שפיגל, שהיא מובילה את הנושא, יחד עם דנה פרידמן מהמטה לחיים משותפים, אני מחליפה אותה.
יעל קוטון: בכל אופן, האנשים המלומדים והמכובדים הציגו מאד יפה את החשיבות של העיסוק בנושא האחדות.
יעל קוטון: אני אתחיל מזה שמשרד החינוך שותף ליום האחדות מזה ארבע שנים, מאז שהיום הזה יצא לאור, יחד עם "גשר", יחד עם המשרד לשוויון חברתי ועוד גופים חשובים ששותפים.
יעל קוטון: לקראת יום האחדות, משרד החינוך, גם, ביחד עם השותפים הרבים, הוציא ערכות של פעילות לכלל גילאי בתי הספר ולחינוך הפורמאלי והבלתי פורמאלי.
יעל קוטון: אנחנו רואים את יום האחדות כיום חשוב ביותר אבל כיום שיא שמסכם את הפעילות לאורך כל השנה.
יעל קוטון: יום האחדות לא יכול לעמוד בפני עצמו אלא חייב להיות חלק מתהליך שקורה לאורך כל השנה ואת התהליך הזה אנחנו מנסים להעמיק ולהרחיב, במעגלים רבים.
יעל קוטון: דובר כאן על התקנה, תקנת מפגשים, יש גם תקציבים של שעות ותקציבים לבתי ספר, אם אלה בתי ספר תאומים, אם זה דבר חדש שיצא השנה ודיברתם קודם על מסעות ואופק ישראלי, אבל בכל אופן, משרד החינוך רואה בנושא של קיום מפגשים בחברה הישראלית כדי לגשר על הפערים כדבר חשוב במעלה.
יעל קוטון: אני יודעת, יכול להיות שאנחנו צריכים להקצות לזה עוד ועוד תקציבים - - -
יעקב מרגי: אני אעזור לך, בסיכום אני אעזור לך.
יעל קוטון: אבל הדבר נמצא בהחלט על סדר היום עם הרבה מאד תכניות והרבה מאד עשייה.
יעל קוטון: גם העשייה שכאן נתנו לה דוגמאות, היא חלק מהעשייה של משרד החינוך, גם בארגוני הנוער, תנועות הנוער, רשויות מקומיות, בתי ספר וצוותי חינוך, אפרופו - - -
יעקב מרגי: תודה, תודה ובהצלחה.
יעל קוטון: בהצלחה במשך - - -
יעקב מרגי: אתן לך לייצג את כל הנשים בכחול בדקה.
אילנה דבורצ'ין: מה שרציתי לומר, קודם כל לברך, כי זה נראה לי נפלא לעשות יום כזה ולא ברור לי עד היום, שכחברה כל כך מגוונת ומורכבת לא עשינו.
אילנה דבורצ'ין: חשוב לזכור, אני הייתי שמה את הפוקוס על היום הזה כיום חג אזרחי.
אילנה דבורצ'ין: יש לנו המון חגים ולמה אני מדגישה אזרחי, כי צויינו כאן כל מיני דברים שקשורים לנו כיהודים, אמנם אמרנו ככה ב- 'וִישׁ', דרוזים, ערבים וכו' אבל עלינו לזכור שערבים הם לא תחת הכיפה הזאת, שאנחנו יהודים ומה שמאחד אותנו זה היותנו יהודים.
אילנה דבורצ'ין: שם הייתי מצפה ליותר פוקוס, בנושא של מפגשים, בנושא של קירוב לבבות.
אילנה דבורצ'ין: זה נראה לי מאד חשוב, גם במסע ישראלי שהייתי בו אין מספיק למגזר הערבי חשיפה.
יעקב מרגי: איתן, אני ממש מסכם, לא יהיו דוברים נוספים ביום האחדות, כי סיכמתי כבר.
יעקב מרגי: בוא, אני גם בן אדם, זה דיון רביעי.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אני רוצה קודם כל לברך על היום אבל אני רוצה בכל זאת אולי לקלקל את המסיבה.
איתן ברושי: דווקא מהבית הזה לא יוצאת רוח של אחדות, על בסיס האירועים בחוקים.
איתן ברושי: ואני רוצה לומר גם, משרד החינוך, הוא יכול ביום לדבר על אחדות ובערב הוא עושה פַּלגנות.
איתן ברושי: ואני רוצה לומר לך שהיה לו נאום מבריק בפרס ישראל, חמש פעמים הוא אמר: אנחנו משפחה אחת, כשהוא יוצא החוצה – הוא מפלג.
איתן ברושי: אמרתי מעל דוכן הכנסת לפני מספר ימים, שאי אפשר בבוקר או ביום לפלג את העם בדברים הזויים ובלילה לגייס אותו למילואים, מה שהיה לפני מספר שבועות כשגייסו למילואים.
איתן ברושי: אין גיוס על בסיס פלגנות.
איתן ברושי: שום דבר לא יכול לכפר על ההתנהגות של הכנסת והממשלה.
איתן ברושי: היא בדיוק הפוך עושה.
איתן ברושי: לכן שום יום פה לא יועיל.
איתן ברושי: ומשרד החינוך לא יכול להתחפש, משרד החינוך הוא שר החינוך.
איתן ברושי: ושר חינוך מוביל פילוג ולא - - -
יעקב מרגי: איתן, תודה, גם דעה כזו נשמעה.
איתן ברושי: צריך לשנות את ההתנהלות הזאת.
יעקב מרגי: הוועדה מודה ליו"ר הכנסת על יוזמתו לציון יום האחדות בכנסת.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למשפחות היקרות, לתנועת "גשר – מפעלים חינוכיים" על הובלת מיזמי האחדות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקחת את אותה אווירת אחדות, אווירת ההזדהות וההכלה לאותם ימים של האסון של המשפחות, ולהחדיר אותה כחלק מתכנית הלמודים של מערכת החינוך והחינוך הבלתי פורמאלי.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התרבות לאמץ ולתמוך בהצעת החוק יום האחדות, של חברת הכנסת מירב בן ארי.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להגדיל את התקציב המיועד למפגשים בין חלקי החברה הישראלית.
יעקב מרגי: הוועדה תעקוב אחרי יישום המלצות הדיון הזה.
יעקב מרגי: על סדר היום הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס' 11), התשע"ח-2018.
יעקב מרגי: תזכורת קטנה.
יעקב מרגי: אתמול סיימנו את הקראת התיקונים.
איתן ברושי: אני ביקשתי הצעה לסדר.
יעקב מרגי: מכובדי, אתמול לקחו לי את רוח הקודש שהייתה לי.
איתן ברושי: לא קשור בנושא הדיון.
יעקב מרגי: אנחנו היום ניכנס לתוספות, נקריא אותן ונפתח עליהן דיון.
יעקב מרגי: תהיה הקראה אחת ודיון אחד עד שנמצה אותו.
יעקב מרגי: זה סדר העבודה שאנחנו רגילים.
יעקב מרגי: לא צריך להירשם לרשות דיבור.
יעקב מרגי: ניתן לכל אחד את האפשרות להתבטא.
יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר הכי נכון והכי טוב, לא כמו שנהוג בוועדות אחרות, שכל מי שרוצה מתבטא.
יעקב מרגי: החלטנו שאת מירב נשלח לוועדת הכנסת ולוועדת הפנים לשלושה חודשים כדי שתדע להעריך את מה שקורה כאן בוועדת החינוך.
יעקב מרגי: שוב, סבלנות.
יעקב מרגי: כל אחד ואחת יוכלו להתבטא בסוגיה בה אנחנו דנים אבל לאפשר לי להבין.
יעקב מרגי: לפעמים אני נשמע נחרץ ונוקשה אבל פשוט לאפשר לנו להבין.
יעקב מרגי: השינויים הם רבים והם לא פשוטים.
יעקב מרגי: יש כאלה שמכירים את החוק כפי שתכנן משרד החינוך להכתיב אותו, אבל תתאזרו בסבלנות עד שיסבירו לנו אותו.
יעקב מרגי: מכאן אני רוצה לשלוח תנחומים לפעילת הציבור ללא לאות רויטל לן כהן.
יעקב מרגי: אביה נפטר הלילה ואנחנו משתתפים בצערה ושולחים לה מכאן תנחומים.
יעקב מרגי: אני לוקח את הרשות ואומר זאת בשם כל החברים.
יעקב מרגי: הצעה לסדר, בבקשה.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, הבוקר נפתחו הלימודים בעוטף עזה אחרי מטח בעיקר של פצצות מרגמה לרבות נפילות בתוך קיבוצים, לרבות פגיעה במוסד חינוך, ועיקר העיסוק כרגע של מערכות החינוך הוא הניסיון לקיים שגרה במציאות מאוד מורכבת.
איתן ברושי: עיקר המאמץ של המורים, המחנכים ומרכזי החוסן הוא לנסות לחזק את הילדים והצעירים בתקופה ובשעות לא פשוטות.
איתן ברושי: אני מבקש, ברשותך, שתצא מכאן הודעה עכשיו למערכות החינוך, לנוער ולילדים בעוטף עזה כולה – לרבות שדרות כמובן – שאנחנו מחזקים אותם, מעריכים אותם ועומדים לרשותם, כפי שעשיתי באופן פרטי, בכל מה שניתן לסייע.
איתן ברושי: אני אומר את זה גם למשרד החינוך וגם לארגונים שיושבים כאן.
איתן ברושי: יש רגעים שאם אתה לא קיים, אתה לא קיים.
איתן ברושי: ברגעים האלה, ואולי גם יהיו בהמשך - לפי ההתכנסויות של הממשלה זה לא ייגמר – צריך לדעת שלקיים שם את השגרה, זה מאמץ גדול מאוד.
איתן ברושי: לכן אני חושב שזה טוב שיהיו שותפים לזה לא רק אלה שחיים שם יום יום ולילה לילה ושנה אחרי שנה.
יעקב מרגי: אין ספק שמכאן שולחים חיבוק וחיזוק לתושבי עוטף עזה בכלל, לישובים ולשדרות, בגין התקריות היום יומיות.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם כמי שגר לא רחוק משם, חווינו השבוע חוויה של חטיפת נשק באזור שלי וראית את כל התושבים נכנסים לצורת התנהלות.
יעקב מרגי: לחיות בשגרה כזו יום יום ושעה שעה, חיבוק גדול.
יעקב מרגי: מחזקים אותם ואין ספק שהם עושים את עבודתם – המורים, המנהלים, אנשי הצוות, מרכזי החוסן וראשי הרשויות – עבודת קודש ולכן השגרה נשמרת שם.
יעקב מרגי: ההצעה הזו של איתן ברושי היא בשם כולם.
יוסי יונה: אני בוודאי מסכים עם דבריך.
יוסי יונה: אני רוצה למעשה לומר שני דברים מאוד קצרים כאשר האחד הוא בהמשך לדברים שאמרה חברתי קארין אלהרר אתמול.
יוסי יונה: גם אני רוצה להביע את ההערכה שלי אליכם.
יוסי יונה: אבל אני רוצה גם לסייג ולומר לדודו, לאילן ולרחלי שאתם בוודאי עושים את עבודתכם בצורה מקצועית אבל אתם גם צריכים להבין שהתפקיד שלנו הוא לעשות לכם את החיים קשים.
יעקב מרגי: הם לא באו בטענות אליכם.
יוסי יונה: אני רק רוצה להוסיף ולומר שאנחנו אמורים לעשות לכם את החיים קשים כי אנחנו מבקשים הבהרות ואנחנו לא מניחים לכם.
יוסי יונה: יחד עם ההערכה שיש לנו לעבודתכם המקצועית, דעו שזה התפקיד שלנו.
יעקב מרגי: אצלנו נהוג שכאשר אומרים "אבל", אתה הולך לחטוף.
יוסי יונה: הערה שנייה מתייחסת לדברים שאתה אמרת שבאמת השאירו אותו בהשתוממות ובהלם שעות ארוכות לאחר סיום הישיבה כאן.
יוסי יונה: הצהרת קבל עם ועדה ואמרת שבסופו של יום החוק הזה הוא לא חוק של שילוב ילדים.
יעקב מרגי: לא חידשתי כלום.
יעקב מרגי: הוא לא חוק השילוב.
יעקב מרגי: אני מצטער אם חשבת אחרת או אם הטעינו אותך או מישהו הטעה אותך.
יוסי יונה: אני חייב לומר שאני הוטעיתי כי כל האתוס הפדגוגי שליווה את העבודה שלנו כאן
יוסי יונה: בוועדת החינוך בדיון בחוק הזה, לא סתם שופטת בית המשפט העליון דורנר ישבה כאן והיה הרבה שיג ושיח בנושא הזה כאשר אנחנו פועלים תחת ההשראה של הדוח שלה.
יעקב מרגי: תחת ההשראה, כן.
יוסי יונה: השראה של הדוח שלה היא השראה של שילוב.
יעקב מרגי: סליחה, ברשותך, אם זה היה חוק השילוב, ההצעה הממשלתית הייתה מוצמדת להצעת החוק הפרטית שלי.
יעקב מרגי: אבל לא.
יעקב מרגי: אנחנו התפשרנו והגענו למשהו.
מאיר כהן: יש כאן אלמנטים.
יעקב מרגי: הוא אמר בהשראת הדוח.
יוסי יונה: החשש המאוד גדול, מאיר חברי, כאשר בעצם מה שנאמר בפעם הקודמת על ידי אדוני היושב ראש שאמר שהמערכת פועלת וכל מה שאנחנו עושים, אנחנו רוצים לעשות פורמליזציה לדבר הקיים.
יוסי יונה: אבל מה אם הדבר הקיים הוא בעייתי?
יוסי יונה: אנחנו הולכים לעשות פורמליזציה לדבר הקיים.
יוסי יונה: מבחינתי זו בעיה מאוד חמורה, שזה כל תפקידנו כי אם הדבר הקיים הוא לא טוב ואנחנו עושים לו פורמליזציה, אז מה עשו חכמים בתקנתם?
יוסי יונה: אני רוצה שתירשם הטרוניה המאוד עמוקה שלי.
יעקב מרגי: בתהליך הבניית המחשבה, קודם כל מניחים הנחת עבודה ועל זה בונים.
יעקב מרגי: אנחנו לא עושים פורמליזציה לקיים.
יעקב מרגי: אנחנו מסדירים ומשפרים את הקיים.
יוסי יונה: אני רוצה להביע את הטרוניה שלי.
יוסי יונה: אנחנו מוציאים מתחת ידינו בסופו של דבר חוק שהוא משמר את הקיים ואחת הבעיות המאוד מרכזיות שלו, אדוני היושב ראש, זו תהיה המשך המגמה של הפניית ילדים שאין להם את המשאבים להשאיר אותם בכיתות הרגילות והם יופנו בכמויות בלתי סבירות למסגרות סגרגטיביות ועל ידי כך יקפחו את סיכויי החיים שלהם.
יעקב מרגי: מאחר וההצעה לסדר שלך יצא משהו חשוב, הזכרת לי שצריך להצמיד את הצעת החוק, אנחנו נתחיל בהצמדת הצעת החוק הפרטית שלי להצעת החוק הממשלתית.
קארין אלהרר: אתה רוצה?
יעקב מרגי: אין לי ברירה.
יוסי יונה: ההצעה שלך היא חוק השילוב.
יעקב מרגי: הסכמתי לזה.
יעקב מרגי: מה לעשות, זה אני.
יעקב מרגי: זאת הצעת חוק שלי והסכמתי לזה.
יעקב מרגי: אני עדיין מאמין שהמהלך שעושה כאן הממשלה הוא מהלך נכון, מהלך אמיץ, התחלה של משהו טוב.
יעקב מרגי: יש חששות ואני מכבד את כל החששות שנאמרו כאן לאורך כל הדיונים.
יעקב מרגי: זה שאני מנהל נוקשה, זה לא אומר שאני דוחה על הסף כל חשש או משהו כזה.
מאיר כהן: אדוני, אנחנו נכבד את מה שאתה רוצה ונצביע.
מאיר כהן: נתמוך.
יעקב מרגי: זה פרוצדורלי בלבד.
מאיר כהן: אבל כעיקרון, אחרי כל כך הרבה ישיבות, אנחנו נצביע.
מאיר כהן: אני חושב שצריכה להיות החלטה ואמירה של הוועדה.
מאיר כהן: זאת גם אמירה אישית שלך כי מה יזכרו מזה?
מאיר כהן: יזכרו מזה שהממשלה הביאה חוק, שכל חברי הכנסת ורוב האנשים שיושבים סביב השולחן אומרים שזה חוק שהוא פלסתר למשהו, שבסך הכול הממשלה רוצה לקבל את הגיבוי שלנו.
מאיר כהן: אם אדוני ייקח כמה סעיפים של החוק וישמע, כמו שאתה עושה, ונבוא ונאמר לממשלה שאנחנו באופן כללי אתה.
יעקב מרגי: זה לא אמר שאף דבר מהחוק הזה לא נכנס.
מאיר כהן: בסופו של דבר אני אצביע כי אני לא חושב שאנחנו צריכים להתנגד לממשלה שכוונותיה הן טובות.
מאיר כהן: אבל יש כמה סעיפים בתוך החוק הזה שאנחנו צריכים לומר לממשלה שזה שאנחנו כאן, אנחנו לא חותמת גומי ואם היא לא תשנה א', ב' ו-ג', לא נצביע.
יעקב מרגי: אני חושב שדיון שמיני, והוא לא אחרון, זאת לא חותמת גומי.
יעקב מרגי: אני אומר חד משמעית אנחנו כרגע מצביעים על הצמדת הצעת החוק הפרטית.
חנין זועבי: אבל אני נגד החוק הזה ואני בעד החוק שלך.
חנין זועבי: איך אני אחליט?
יעקב מרגי: מה שתחליטי.
יעקב מרגי: את ילדה גדולה.
מאיר כהן: יש דברים שנרצה לשנות.
יעקב מרגי: מי שליווה את החוק הזה מתחילתו ועד סופו יודע שיש בו הרבה שינויים והרבה דברים טובים.
קארין אלהרר: כן, אבל הם מינוריים ביחס לעניין.
יעקב מרגי: הצעת החוק שמביאה הממשלה, הצעת חוק שיש בה הרבה אלמנטים חיוביים.
קארין אלהרר: מה הם?
יעקב מרגי: את יודעת אותם.
יעקב מרגי: אם את רוצה להטריח אותי שוב, אני אומר.