GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אתי דבש: אני לא בטוחה שהחוזר כבר יצא כי יש אחת ל- שיוצא החוזר, אבל ברגע שהוא מתחייב ואנחנו מתחייבים, לפי מה שעירית אומרת, אז הדבר הזה - - - כן לעשות אבחנה בין זה שמשהו נאמר בחוזר מנכ"ל - - -
יעקב מרגי: הוא כותב, סליחה, הוא כותב כך.
יעקב מרגי: "המשרד ירענן", ריענון, בעברית פשוטה, שלא למדתי אותה בבית הספר הממלכתי שלמדתי בו, זה לרענן דבר קיים, לא להמציא.
אתי דבש: ולחדד.
יעקב מרגי: רגע, כתוב "ירענן את חוזר המנכ"ל בנושא.
יעקב מרגי: בריענון החוזר נרחיב את הצורך בקיום ההסברה".
יעקב מרגי: זאת אומרת שקיים חוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: יש חוזר מנכ"ל שמָה אומר?
יעקב מרגי: מישהו יודע לומר לי מה אומר חוזר מנכ"ל?
אוריאנה אלמסי: הוא לא אומר את זה.
אוריאנה אלמסי: אני אוריאנה ממחלקת המחקר של הכנסת.
אוריאנה אלמסי: אני אצטט משהו אחד שכתוב בו.
אוריאנה אלמסי: חוזר מנכ"ל משרד החינוך שנקרא הנחיות לטיפול בילדים הסובלים ממחלת האפילפסיה, פורסם באוקטובר 2001, כלומר, לפני שש עשרה שנה, לא מצוין בו אם עודכן עם השנים, כלומר, יש חוזרי מנכ"ל שכן, בחוזר נכתב כי "הטיפול נוגד ההתקפים עלול לגרום לקשיי קשב וריכוז" שהייתה סוגיה אם - - -
יעקב מרגי: הוא מתייחס להגברת המודעות בבית הספר?
אוריאנה אלמסי: לא.
אוריאנה אלמסי: "ויש לפעול אם נדרשות הקלות" מן המשרד נתקבלה תשובה בדבר המענים הניתנים - - -
אתי דבש: אני אקח לתשומת לבי - - -
יעקב מרגי: אין "תשומת".
יעקב מרגי: אני מודה לך על תשומת הלב אבל אני אומר לך, תקשיבי, יצא סיכום ב-7 במרץ 2017 והתשובה של השר ב-15 למרץ.
יעקב מרגי: זאת אומרת, יש כאלה לארג'ים, אמרו שלפני שנה וחצי היה הדיון, אני זכרתי שזה פחות משנה וחצי, בסדר?
יעקב מרגי: היה זמן די והותר להוציא חוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: יש קשיים בירוקרטיים בהוצאת חוזר מנכ"ל, יכול להיות שזה אחד הגורמים שחייבים, מנגד, עומדת לשר הזכות והיכולת והרשות להוציא הנחיות לבתי הספר שלא במסגרת חוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: אני לא יכול לחכות לתשומת הלב שלך.
יעקב מרגי: תעבירי אותה עוד פעם למנכ"ל, מהמנכ"ל לשר, אנחנו ניפגש בשנה הבאה והגברת המודעות לא תיעשה.
יעקב מרגי: הדיון הזה הוא הגברת המודעות.
יעקב מרגי: אני לא באתי פה לאלץ מישהו לחקור את המחלה, להוציא תרופות, הגברת המודעות היא הדיון, אני מתמקד בו.
יעקב מרגי: אם הדיון עכשיו הוא שנה פלוס מהדיון הקודם שהיה סביב הגברת המודעות ואחת המסקנות, העיקרית − תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: אתה ממשיך?
יעקב מרגי: אולי אתן לךָ בחוץ, יש מזגן יותר טוב מפה.
יעקב מרגי: לא, סליחה, אני מהבוקר מוציא כאן אנרגיות על דיונים בוועדות כדי להוציא משהו שהאזרח מן השורה שמגיע ממרחקים פה ואכפת לו, אבל אני הערתי לך פעם שנייה.
יעקב מרגי: אנחנו לא מלאכים, אנחנו בני אדם ואנחנו צריכים להיות מונחים באלפי פריטים.
יעקב מרגי: היה לנו חוק, יש לנו עכשיו דיון, אחרי זה עוד דיון ואישור תשלומים וצריך לתפוס ראש עם כולם, אבל זה לא מעניין אף פעם את אף אחד, כל אחד בא עם העניין שלו.
יעקב מרגי: הוצאנו סיכום דיון ברור, ברור, ואני מתפלא שזה לא נעשה.
יעקב מרגי: ואני אומר זאת בחומרה.
יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל – זה בחומרה למנכ"ל שיהיה פה היום בדיון ואני אומר לו את זה – צריך לצאת.
יעקב מרגי: עכשיו אני לא אסבול שיגידו לי: יש נוהל של חוזר מנכ"ל וצריך אישור של הסתדרות המורים וארגון המורים וההורים ואחיות בית הספר ואולי גם האיחוד האירופי, אולי גם לשכה משפטית של איזה משרד קיקיוני שלא קשור וגם החליטו שהוא נדרש.
יעקב מרגי: אני רוצה הנחיות לבית הספר, שייצאו, ואני אכתוב את זה, אם זה בחוזר או במנשר או בהנחיות, תוך 30 יום מהיום.
יעקב מרגי: זה אחד הסיכומים שאני מוציא בוועדה, שתוך 30 יום משרד החינוך באמצעות מנכ"ל משרד החינוך, יוציא הנחיות לבתי הספר שיביאו לידי ביטוי את הגברת המודעות לפחות.
יעקב מרגי: אני מודע לזה שאי אפשר להפיל את כל התסכולים שלנו על מערכת החינוך, ליצור שעה לזה, שעה לזה, שעה לזה, כי אנחנו מציינים כמעט כל שבועיים יום לזה ויום לזה ויום לזה.
יעקב מרגי: צריך גם להיות הוגן עם מערכת החינוך אבל לפחות, בבית ספר, זה היה צריך להיות אוטומטי.
יעקב מרגי: קודם כל, אני מקווה שיש מורים, רגע, אל תעזרי לי, אני יכול להאמין, באיזונים, עם כל הלהט שלנו, יכול להיות שיש בתי ספר וגני ילדים שעושים זאת.
יעקב מרגי: יכול להיות שעושים זאת.
יעקב מרגי: אני לא יכול לסמוך על "יכול להיות" ו"רצונו וכתובו".
יעקב מרגי: צריכה לצאת הנחיה חד משמעית: בית ספר שקולט ילדים עם מחלה, מחלות כאלו ואחרות כשצריכים התייחסות והגברת מודעות בסביבה של הילד, אני חושב שצריך להוציא הנחיות שבית הספר לא יזיק לו כלום, עומדת לזכות ורשות מנהלי בתי ספר, לקיים עוד הרבה אירועים שהם מקיימים, שלא בהכרח בכלל ב'לופ' של משרד החינוך ועושים זאת.
יעקב מרגי: שלא ידקדקו אתנו "מתי" כי הם יודעים לעשות זאת.
יעקב מרגי: וחוץ מזה, מדברים על חינוך וערכים, זה אל"ף-בי"ת.
יעקב מרגי: וזה שמהדיון הקודם עד היום לא יצא עדכון לחוזר מנכ"ל, שמ-2001 יש חוזר מנכ"ל שלא מדבר בכלל, בכלל לא מזכיר את המילה מודעות – חמור מאד.
נורית קורן: אדוני היושב ראש, צריך להוסיף לזה שבאותו בית ספר צריכה גם להיות השתלמות לטיפול, איך ייטפלו בילד הזה, כל מי שיש לו נגיעה עם הילד.
יעקב מרגי: נעשה השתלמות לסוכרת, השתלמות לאפילפסיה - - -
נורית קורן: אין ברירה.
יעקב מרגי: לא, המילה השתלמות - - -
נורית קורן: זו הצלת חיים.
יעקב מרגי: זו הגברת מודעות.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה לשאול שאלה, שאלה פרקטית.
יוליה מלינובסקי: התכנית הזאת של "גן עדן בסגול" הוצגה למשרד החינוך, נכון?
אתי דבש: לא יודעת.
נורית קורן: איך את לא יודעת?
אתי דבש: אני לא יודעת.
נורית קורן: היא לא אחראית על זה?
יעקב מרגי: סימן שזה לא הוצג למשרד החינוך.
יוליה מלינובסקי: אתה הצגתָּ את זה למשרד החינוך?
יניב טבריה: לא, עכשיו הבאנו את זה קודם כל לוועדה - - -
יוליה מלינובסקי: אני מבקשת בסיכום - - -
יעקב מרגי: אם רק היית מתאפקת היית שומעת את זה.
יעקב מרגי: הוועדה שוב מודה לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי, שלקחה את הנושא הזה לאחריותה וטיפולה בכנסת ושיזמה את היום הזה בכנסת, למשתתפי הדיון כולם בלי יוצא מן הכלל.
יעקב מרגי: "הוועדה רואה בתלמידים החולים הנמצאים", תקשיבו, אני קורא את הסיכום של השנה שעברה אבל מוסיף סעיף.
יעקב מרגי: לצערי הרב לא השתנה כלום, זה אקטואלי וזה נכון - - - הוועדה רואה בתלמידים החולים הנמצאים במערכת החינוך תלמידים שווים בני שווים, שיש לספק להם סביבת לימודים אוהבת, תומכת ומבינה.
יעקב מרגי: עד כאן לא ביקשתי דברים קשים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לעדכן לאלתר, המלה "לאלתר" אני מבקש אותה מודגשת.
יעקב מרגי: כנראה שבפעם שעברה לא הדגשת אותה אז הם לא שמו לב, את חוזר המנכ"ל בנושא הנחיות לטיפול בילדים הסובלים ממחלה האפילפסיה.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת מהמשרד לשתף בעדכון החוזר את כל גורמי המקצוע הרלבנטיים לרבות רופאים והורים, שהנושא הזה קרוב ללבם.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לאמץ את התכניות והמודלים, גם זה כתוב בסיכום הקודם, של ההורים והעמותות לילדים חולי אפילפסיה ולאפשר להם להפיץ תכנית הסברה בכל המסגרות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבדוק האם ניתן להכיר בתלמידים חולי אפילפסיה במערכת החינוך, בהצגת אישור של רופא מומחה בלבד ללא צורך באבחונים נוספים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם ולמנהלת הוועדה זה באחריותך, הוועדה מבקשת כפי שאמרתי לך, שמשרד החינוך, אם אין באפשרותו מבחינה פרוצדורלית להוציא חוזר מנכ"ל תוך 30 יום, אני מבקש לקבל העתק מההנחיה וההסברה שיוצאת לכל בתי הספר תוך 30 יום.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט, ה- 29 במאי 2018 ט"ו בסיוון תשע"ח, הנושא:
יעקב מרגי: עידוד היכרות וכבוד הדדי בין המגזרים במערכות החינוך הנפרדות, לציון יום האחדות.
יעקב מרגי: כותרת ארוכה וצריך ללמוד מה היא טומנת בחובה ומהן הציפיות.
יעקב מרגי: בדרך כלל ליום כזה, שהכנסת מציינת, יש חבר כנסת מלווה אבל פה זו יוזמה של היושב ראש, לא נכריח אותו לבוא לפה ואנחנו נייצג אותו נאמנה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה עוד מפעל חיים שהמשפחות לקחו את הטרגדיה האישית שלהם והפכו אותה למנוע צמיחה ומנוע חיים ומנוע שתורם לחברה הישראלית.
יעקב מרגי: אין ספק שאותה רוח שליוותה אותנו סמוך לאירועים, אנחנו ביחד עם המשפחות, מנסים לשמר אותה.
יעקב מרגי: הייתה תקופה שנתנה איזשהו משב רוח רענן של אחדות, של חיבוק, של הזדהות, סולידריות עם האחר, כל הדברים הטובים שאנחנו רוצים בלי אסונות היו לנו באותה תקופה ואנחנו מנסים לשמר זאת.
יעקב מרגי: יש כמה אנשים טובים באמצע הדרך שאנחנו, אחרי הדיון נלך לעיסוקינו האחרים והשונים, הם ממשיכים באותה יוזמה ותבוא עליהם הברכה.
יעקב מרגי: אני אתן קודם כל, ברשותכם, לאילן, לפתוח.
אילן גאל-דור: שלום, תודה ליושב ראש, גם על הדברים.
אילן גאל-דור: אני אילן גאל-דור, מנהל ארגון "גשר", שבעצם פועלים, כמו שהיושב ראש אמר, פועלים כל השנה לחיבור בין הגוונים השונים בחברה הישראלית ואפשר להגיד גם בעם היהודי.
אילן גאל-דור: יום האחדות הוא יום - - -
יעקב מרגי: מתי זה היה שנפגשתי, ש'הצצתי ונפגעתי' אצלכם?
אילן גאל-דור: קורס גישור.
אילן גאל-דור: עשינו קורס גישור לפעילים - - -
יעקב מרגי: לפני כמה עשורים, אל תְּחשבו את הגיל שלנו מיד.
אילן גאל-דור: למעלה מעשר שנים.
יעקב מרגי: יותר, יותר, עוד לא הייתי חבר כנסת.
יעקב מרגי: אני חבר כנסת חמש עשרה שנים.
יעקב מרגי: כשהתחלתם עוד גישורים בקהילה.
אילן גאל-דור: גישור בקהילה, אנחנו חידשנו את התכנית הזאת.
אילן גאל-דור: הרעיון הוא להכשיר מגשרים שהם פעילים חברתיים, בכל מיני מקומות שבהם יש פוטנציאל או מקום שבאמת צריך פעילות קהילתית.
אילן גאל-דור: עשינו לפני כשנה בבית שמש, שבה היו חרדים, דתיים וחילוניים, פעילים קהילתיים, כדי שיהיו להם כלים לעשות גישור בקהילה.
אילן גאל-דור: בירושלים, בשכונת קריית יובל, אותו מודל, מתחת לרדאר.
אילן גאל-דור: לא צריך תקשורת בשביל הדברים האלה.
אילן גאל-דור: יום האחדות חל באופן פורמאלי בשבוע הבא, ב-6 ביוני.
אילן גאל-דור: מסביבו יש אירועים רבים והיום הוא מצוין בכנסת, גם כאן בוועדת החינוך וגם במליאה, היום אחר הצהרים, בברכת היושב ראש, מר יולי אדלשטיין.
אילן גאל-דור: הסיבה שביקשנו לכנס את וועדת החינוך היא קודם כל להדגיש את חשיבותו של היום, של המפגשים בין הגוונים השונים שיש בחברה הישראלית אבל אולי נסביר את הצורך - - - צריך לחשוב על העשייה.
אילן גאל-דור: מערכת החינוך במדינת ישראל מיום הקמתה החליטה, מסיבותיה, אולי הטובות אבל זו המציאות, שיש מסלולים נפרדים על פי הרקע הדתי של התלמידים.
אילן גאל-דור: זאת אומרת, אם אתה חילוני אתה הולך לחינוך הממלכתי, דתי – לאומי מה שנקרא הממלכתי דתי, החרדי נקרא החינוך העצמאי והחינוך של המגזר הערבי.
יעקב מרגי: זה מה שאתה מכיר.
יעקב מרגי: בוא אגלה לך סוד, מאז שהחליטה מה שהחליטה, התרבו עוד ששה או שבעה או שמונה זרמים בחינוך, בגוונים, שהולכים ומתרבים והמגמה הולכת ומתרחבת.
יעקב מרגי: אתה לא תאהב את זה אבל זה מה שיש.
יעקב מרגי: נקטת בזרמים העיקריים, אמרתי, שתדע שאנחנו כבר מזמן לא שם.
אילן גאל-דור: אני יכול להגיד, בתור מי שהיה חבר מועצת עיר בבית שמש, עשינו בדיקה על החינוך החרדי בבית שמש.
אילן גאל-דור: חשבנו שיש ממלכתי, ממלכתי דתי וחרדי, בתוך החרדי גילינו שמונה עשר זרמים בתוך החינוך החרדי "ולא קרב זה אל זה".
אילן גאל-דור: זאת אומרת, אם אתה שייך לחסידות גור או לחסידות בעלז, אתה במסלול הזה ואתה לא תיפגש עם האחרים.
אילן גאל-דור: אני לא רוצה להיות שיפוטי לגבי העניין הזה כי יש כאלה שאומרים, אולי כדאי לעשות מה שנקרא היום חינוך משלב, יש מעט מאד כאלה, שיש בתוך מערכת החינוך דתיים וחילוניים ביחד, אבל המציאות הזאת מביאה אותנו למצב שמי שעולה על המסלול ולא משנה איזה מהם, לא מכיר, לא פוגש, לא יודע.
אילן גאל-דור: מה שהוא נפגש אתו זה רק עם הדומים לו.
אילן גאל-דור: ומה הוא יודע על האחרים?
אילן גאל-דור: שום דבר.
אילן גאל-דור: הוא רואה בתקשורת, הוא אולי קורא פה ושם ואז הוא שומע רק את הקצוות.
אילן גאל-דור: ואז הוא בונה לעצמו דימוי, תדמית, של מי הם האחרים.
אילן גאל-דור: כך אנחנו תופסים, אם אני חילוני אז כך אני תופס את הדתיים הלאומיים, אולי כמשיחיסטים או כנערי גבעות או כל מיני דברים כאלה.
אילן גאל-דור: על החרדים בוודאי הסטיגמות הן נוראיות ואתה ודאי יודע את זה אבל גם הפוך.
יעקב מרגי: גם הפוך.
אילן גאל-דור: גם הפוך.
אילן גאל-דור: גם החרדים, מי שלומד בחינוך העצמאי ולא משנה על גווניו כי יש הרבה גוונים בשחור, הצורה שבה הוא תופס את הלא חרדים היא נוראית.
אילן גאל-דור: לכן, פה הקריאה שלנו, המערכת חייבת לעשות מעשים, כדי שילמדו בפנים שאלה שבחוץ הם לא כל כך נוראיים וגם ליצור מקומות שבהם יש את המפגש, את ההיכרות, את העשייה המשותפת, כי אנחנו פה ביחד ומדינת ישראל מכילה את כולם, בין אם אלה דתיים או חילוניים, חרדים, יהודים וערבים, כולנו נמשיך לגור פה ביחד ואנחנו צריכים לעשות עם זה משהו.
אילן גאל-דור: לכן, מגיעים בעיקר הארגונים מהמגזר השלישי ועושים את אותם מפגשים ועושים את אותן היכרויות, סביב יום האחדות.
אילן גאל-דור: אני יכול למנות פה, צפים ועולים אותם ארגוני המגזר השלישי, תנועת הנוער, החברה למתנ"סים, הצבא וגם מערכת החינוך, אבל היא יוצאת מהמסלול הרגיל ואומרת: אנחנו רוצים מעשים.
אילן גאל-דור: אני יכול להגיד, יש תקציב, יש תקנה במשרד החינוך לטובת מפגשים.
אילן גאל-דור: התקנה הזאת קטנה מאד - - -
יעקב מרגי: זה עדיין 3.5?
אילן גאל-דור: לדעתי 2.5 מיליון שקל.
יעקב מרגי: הולך ופוחת, כשיטת בית שמאי.
אילן גאל-דור: הולך ופוחת לכל הפעילות של מפגשים.
אילן גאל-דור: ומפגשים זה אומר דתיים-חילוניים-חרדים, יהודים וערבים, הכול נמצא בתוך התקנה הזו.
אילן גאל-דור: זה קטן, זה לא מאד משמעותי.
אילן גאל-דור: ואם נעשות פעילויות נעשות פעילויות בעיקר על ידי המגזר השלישי או על ידי יוזמות מקומיות של אותם ארגונים - - -
יעקב מרגי: אני חייב לציין, המפגש שהיה אצלכם בהרי ירושלים, עם ארגוני הנוער, שם ראינו דוגמה מוחשית של מפגשים בין כל חלקי האוכלוסייה.
אילן גאל-דור: רואים את זה בארגוני הנוער, בתנועות הנוער, יוזמות של רשתות או בתי ספר, אבל אני חושב שהקריאה שלנו כאן - - -
יעקב מרגי: למשהו יותר ממוסד ומערכתי.
אילן גאל-דור: למשהו יותר ממוסד.
אילן גאל-דור: המערכת לוקחת, יש פה ממסד, יש פה בעל הבית, הוא אומר: נכון, אנחנו לא יכולים לבד להוציא את זה לפועל.
אילן גאל-דור: בואו נתמוך, בואו נעודד, נקבע קריטריונים בוודאי, אבל המערכת צריכה הרבה יותר לתמוך.
אילן גאל-דור: אני יכול למנות פה אבל אולי אחרי זה ניתן לענת שנמצאת פה, היא מנהלת את כל תכנית יום האחדות, ושלום לידידינו היקר, איש האחדות.
יעקב מרגי: לפעמים הוא מעצבן, אבל הוא איש האחדות.
אילן גאל-דור: אתה יודע משהו, אני רוצה להגיד - - -
יעקב מרגי: הוא לא הדיון עכשיו.
אילן גאל-דור: הוא לא הדיון אבל אני אגיד משהו - - -
יהודה גליק: מה אתה מקלקל - - -
יעקב מרגי: מה עשיתי, מה עשיתי?
אילן גאל-דור: אני רוצה להגיד משהו לגבי ניהול המחלוקת.
אילן גאל-דור: אין לאף אחד, לא אנחנו ב"גשר" ולא פה בכנסת, אנחנו לא רוצים שכולם יגידו אותו דבר ויאמרו את אותו הדבר.
אילן גאל-דור: יש שסעים בהחברה הישראלית, אם נדע להפוך את זה - - -
יעקב מרגי: אני לא אוהב את המילה, יש שונוּת.
אילן גאל-דור: יש שונות.
אילן גאל-דור: אני אומר, בוא נהפך את זה לגוונים.
אילן גאל-דור: נכון, יש שונים וצריך להתווכח.
אילן גאל-דור: אם כולנו נחשוב את אותו הדבר ונגיד את אותו הדבר זה היה משעמם.
יעקב מרגי: תרבות הוויכוח.
יעקב מרגי: גם שם צריך להשקיע, על תרבות הוויכוח.
אילן גאל-דור: יפה.
אילן גאל-דור: בתרבות הוויכוח בפנים אל פנים, בתרבות הוויכוח ברשתות החברתיות, ללמוד איך לדבר אחד לשני.
אילן גאל-דור: זה בסדר שלא נסכים.
אילן גאל-דור: אני חושב שהדוגמה שיהודה, שחבר הכנסת גליק סבל ממנה, איך קראת לזה – הגיהינום, לגיטימי שיהיה ויכוח אבל צריך גם לדעת לנהל ויכוח וזה מה שאנחנו מנסים לעשות.
אילן גאל-דור: הלוגו שלנו באנגלית הוא: "Be different, be together".
אילן גאל-דור: זה בסדר להיות שונים אבל אנחנו לומדים איך לנהל את הוויכוח.
אילן גאל-דור: סביב יום האחדות אנחנו עושים הרבה פעילות אבל יש לי שתי קריאות, שני דברים הלכה למעשה.
אילן גאל-דור: אחד, שמשרד החינוך יקח על עצמו גם תקציבית, לעודד באופן משמעותי וליזום את אותם מפגשים ועשייה משותפת.
אילן גאל-דור: אפשר לעשות מסעות ביחד, אפשר להתנדב ביחד, בהחלט אפשר לעשות הרבה דברים טובים.
אילן גאל-דור: הדבר השני, העלינו את זה פה בשנה שעברה, אני העליתי את זה כאן, לקבוע את יום האחדות כיום שיצויין על ידי ממשלת ישראל כהחלטה.
אילן גאל-דור: והוגשה טיוטה שהגישה חברת הכנסת מירב בן ארי, שקיווינו שהיא תהיה פה היום, היא התחילה את התהליך.
אילן גאל-דור: זאת אומרת, התהליך נמצא בגלגלים פה וצריך - - -
יעקב מרגי: מה זה ביומן?
יעקב מרגי: אתה יודע לומר לי מהו הסטטוס?
יהודה גליק: היא הגישה הצעת חוק או לא הגישה הצעת חוק?
ענת שוורץ וייל: אני ענת, נעים מאד, אני מנהלת את יום האחדות.
ענת שוורץ וייל: מטעם "גשר", הוגשה הבקשה.
יעקב מרגי: יש פ'?
ענת שוורץ וייל: יש פ' וכרגע בודקים באיזה משרד יהיה נכון, שהיום הזה יישב בו.
יעקב מרגי: אני תמה שהיא לא הצליחה לעשות את זה, כל כך פשוט.
יעקב מרגי: אני אדבר אתה, אוקיי, טוב מאד.
יהודה גליק: הגיוני שיש ויכוח בין המשרדים, מי - - -
יעקב מרגי: זה לא יכול להיגמר בלי ויכוח, בסדר.
ענת שוורץ וייל: אז בואו, נפתח את זה - - -
יעקב מרגי: אתמול סיימנו בוועדה הזו, הצעת חוק בקריאה שלישית, ציון יום ההצדעה לתרומתה של העדה הדרוזית.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, את יודעת מה, הלוואי וזה היה הקושי היחיד של משרדי הממשלה, לאמץ חוקים, כי זה לא חוק - - -
ענת שוורץ וייל: הביקורת שקיבלנו במשרד וטוב שקיבלנו את זה, היא שיש הרבה מאד ימים בלוח השנה.
ענת שוורץ וייל: אבל יש משהו ביום האחדות שדווקא בסביבה הישראלית - - -
קריאה: לא ברור שצריך.
ענת שוורץ וייל: זה מאד מאוד חשוב.
ענת שוורץ וייל: הפלטפורמה של יום האחדות - - -
יעקב מרגי: מעניין אותי איזה משרד אמר שיש יותר מדי ימים בלוח, כי עובדה, אתמול הצלחנו להעביר הצעת חוק שנולדה לא לפני הרבה זמן וגמרנו אותה בקריאה שניה ושלישית.
יעקב מרגי: כשרוצים, אמר זאת האדם שקדם לי לא בהרבה שנים, "אם רוצים אין זו אגדה".
יהודה גליק: יעקב, השאלה היא מי יהיה.
יהודה גליק: כשאתה מעביר על יום הדרוזים, אתה יודע איזה קהל אתה מקבל את הבוחרים שלו, יום האחדות הוא לא מספיק אטרקטיבי, הוא לא מביא לך קולות.
יעקב מרגי: אני רוצה להאמין ששרי הממשלה שהתנגדו הם לא - - -
ענת שוורץ וייל: אני אשמח בסוף הישיבה ללוות אותך למשרד ולספר לך.
יעקב מרגי: אני אקח את הנתונים, תודה.
יעקב מרגי: אנחנו נעבור מימין לשמאל כשמשרד החינוך יתכבד לסוף כדי שיתייחס בסוף.
יעקב מרגי: מישהו רוצה להתייחס סביב השולחן?
נורית דוידי: נורית דוידי, תושבת שדרות, ראש תחום חינוך ברשת אמי"ת - - -
יעקב מרגי: דוידי?
יהודה גליק: אשתו של?
נורית דוידי: גם.
יעקב מרגי: אשת ראש העיר.
קריאה: ניסתה להימנע.
יעקב מרגי: דוידי, היא לא יכולה להעלים.
יהודה גליק: גברת שדרות, האישה הראשונה של שדרות.
נורית דוידי: רשת אמי"ת מייצגת את הנושא של חיבורים – חברה ישראלית.
נורית דוידי: זה ארבע שנים הרשת יצאה לכל מיני מיזמי חיבורים ואודות ל"גשר", עם מיזם של יום שבת ועוד מפעלים, אנחנו זוכים לקיים מפגשים משמעותיים.
נורית דוידי: הרשת מונה למעלה ממאה בתי ספר וכולם מקיימים עם כל המגזרים.
יעקב מרגי: אתמול היה אצלי בישיבה מנכ"ל הרשת.
נורית דוידי: ד"ר אמנון אלדר.
נורית דוידי: הרשת מונה בתי ספר ממלכתיים וגם ממלכתיים דתיים ואני רוצה לומר, שאחרי ארבע שנים שאנחנו מקיימים מפגשים, יש משהו יפה בדיונים ואני בעד, אני רק קוראת למשרד החינוך לתת לנו עוד סיוע ופלטפורמות לקיים מיזמים משותפים.
נורית דוידי: אמר בוגר רשת אמי"ת, זכרונו לברכה, הדר גולדין, שבמפגשים הוא היה רואה כל אחד שמסתגר בעמדתו.
נורית דוידי: הוא בא ואומר: הבנתי, הבנתי, הבנתי, אני יודע מי אני ואתה תדע מי אני, אני אשמע ממך אבל אתה תדע מי אני וחזרתי עם זהות יותר ברורה מי אני.
נורית דוידי: אבל במיזמים משותפים שיושבים יחד ובונים משהו, יצירה משותפת, אנחנו צריכים פה פלטפורמה.
נורית דוידי: אני חושבת שזה משרד החינוך שצריך לייצר בקרב מוסדות החינוך את הבסיס.
נורית דוידי: מסעות משותפים, מסע ישראלי, חברה ישראלית, זה הסיפור של כולנו.
נורית דוידי: מסע ישראלי, שהוא אחד המיזמים הגדולים והיפים, צריך לצאת בצורה שהיא משותפת, שהיא יחד יוצרת.
נורית דוידי: אם נייצר יחד משהו בדרך יקרה לנו משהו ונבין את השיתופיות בינינו אבל אם כל היום נדבר במעגלים, שהם בסדר, על ניהול מחלוקות בחברה הישראלית, יש עכשיו מיזם של מרכז קטיף, מרכז רבין וההורים של שירה בנקי, מקסים.
נורית דוידי: אם אנחנו לא יודעים עדיין לעשות שלום, לפחות נדע לנהל מחלוקת.
נורית דוידי: אנחנו גם לא יודעים לנהל מחלוקות ולייצר שיח שכזה.
נורית דוידי: לכן אני קוראת פה, בבמה הזאת, רשת אמי"ת שהיא יוצאת להרבה חיבורים, למעלה מ-90% של בתי הספר שלנו מקיימים את המפגשים הללו, אני אומרת - - -
יעקב מרגי: אפשר דוגמה של מפגשים, איך?
נורית דוידי: אנחנו יושבים ומייצרים מעגלים משותפים.
נורית דוידי: למשל, אנחנו ממלאים דף פייסבוק משותף, ספר לי איך יום הששי שלך אבל אני ממלאה את זה על החבר והוא ממלא עליי ואנחנו קוראים אחד על השני - - -
יעקב מרגי: בתוך הרשת, לא יוצאים מהרשת.
נורית דוידי: לא, לא.
נורית דוידי: אנחנו נפגשים עם עוד - - -
יעקב מרגי: יוצאים מהרשת?
נורית דוידי: עם כל הרשתות, בהחלט.
נורית דוידי: היום יגיעו לכאן בתי ספר מאמי"ת גוש דן.
נורית דוידי: הם קיימו ששה מפגשים עם המגזר הערבי ואנחנו מנסים לא רק להציג את עצמנו אלא גם להבין אחד את השני.
נורית דוידי: ולכן אני אומרת, רק שיחות לא יעזרו.
נורית דוידי: אנחנו צריכים לצאת למיזמים משותפים וקיימות במשרד החינוך פלטפורמות רבות, רק בואו נעשה את זה יחד.
יעקב מרגי: מועצת ארגוני הנוער, שלומי קסטרו.
שלומי קסטרו: אני שלומי קסטרו, מנכ"ל מועצת ארגוני הילדים והנוער.
שלומי קסטרו: עשרים ושניים ארגוני נוער מכלל ההחברה הישראלית, ערבים, חרדים, יהודים, גוונים בתוך החרדיות - - -
יעקב מרגי: אתה יודע, עוד לא זכיתי, בשלש שנים פלוס שאני כאן בוועדה, שיבוא לדיונים, לדוגמה, מנכ"ל תנועת נוער מסוימת.
יעקב מרגי: אחד הגיע בגלל הטרדות מיניות, קראנו לא לפה בהבאה, אבל למה?
יעקב מרגי: אני מציין את זה לשבח שאתה מגיע.
יעקב מרגי: אני לא נוזף באלה שבכיתה על אלה שאיחרו לכיתה.
שלומי קסטרו: תודה ואני חושב שהם עושים עבודה נפלאה - - -
יעקב מרגי: גם אני חושב, מה הקשר?
שלומי קסטרו: מבחינתנו, כל סוגיית החיים המשותפים נמצאת על סדר היום והאתגר הגדול, אגב, שאנחנו פוגשים, הוא הסיפור דווקא של ההורים.
שלומי קסטרו: צריך לומר שהנוער, כשאתה פוגש אותו ואתה מזמין אותו ומזמן אותו למפגשים, אז אתה פוגש פתיחות מאד גדולה לבוא ולעשות את זה וזה מדהים.
שלומי קסטרו: אני חושב שיש לנו אתגר גדול מאד עם ההורים ואנחנו עושים בדבר הזה.
שלומי קסטרו: הדבר השני שאני רוצה להגיד, הוא על החינוך הבלתי פורמאלי.
שלומי קסטרו: אילן פתח ואמר שהזרמים ובאמת הם מופרדים וכול'.
שלומי קסטרו: למרות שנעשים מאמצים בתוך בתי הספר, אני חושב שהמרחב של החינוך הבלתי פורמאלי שאנחנו פועלים בו, תנועות הנוער פועלות בו, ארגוני הנוער פועלים בו, הוא המרחב שבו אפשר יחסית בקלות, לייצר מפגשים, חיים משותפים, מפגשים שמקדמים שיח, מחלוקת בין מקומות שונים.
שלומי קסטרו: ולכן אני חושב שכדאי שגם המדינה והמשרד – ואנחנו נתכנס כאן ב-12 ביוני לדיון כאן, תכיר בחינוך הבלתי פורמאלי כמרחב הרבה יותר חשוב ותנהל אותו בצורה הרבה יותר מקצועית מאיך שזה מתנהל היום, באופן חובבני בעינינו.
שלומי קסטרו: הדבר השלישי, אני פונה לכבוד היו"ר כי הוא יושב כאן ורואה הרבה דברים.
שלומי קסטרו: אני חושב שצריך לשים לב למקומות שבהם המדינה ויש לה כוח עצום, עושה הפרד ומשול.
שלומי קסטרו: יכול להיות בתקנות, יכול להיות בחלוקת משאבים או דברים, שאותנו בשטח, זה פוגש אותנו באתגרים מאד מאוד גדולים.
יעקב מרגי: אתה מדבר בסיסמאות.
יעקב מרגי: גם בהערה הקודמת.
יעקב מרגי: אני אחזור להערה הקודמת.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם אתה היית רוצה שהמדינה תנהל את החינוך הבלתי פורמאלי.
שלומי קסטרו: לא.
יעקב מרגי: תן לי, אני אסביר.
יעקב מרגי: אנחנו לפעמים רוצים לשפר משהו, המדינה תומכת או בתקנה תקציבית או בסעיף תמיכות, בארגוני הנוער וטוב שכך והמגמה בעלייה.
יעקב מרגי: אנחנו מייחסים חשיבות לערך המוסף של תנועות הנוער וארגוני הנוער.
יעקב מרגי: אין ספק, יש להם תרומה ואנחנו באמת מצפים מהם הפוך, לא לעבוד בתבנית של המשרד, לעבוד מחוץ לקופסה.
יעקב מרגי: צרכי ההחברה הישראלית, האתגרים של ההחברה הישראלית, ברגע שתיכנס לזה שמדינה תנהל אתכם, אתה תיכנס לתוך תבנית.
יעקב מרגי: תחשבו, אני לא מגבש עמדות ועכשיו, כשאתה אומר לי הפרד ומשול, תסביר לי מה אתה אומר.
שלומי קסטרו: החלק הראשון אני מסכים אתך.
שלומי קסטרו: אולי המילה הנכונה היא מעורבות.
שלומי קסטרו: רק לציין, זה אמנם יום חגיגי אבל 1.4% בלבד מתקציב משרד החינוך נמצא בחינוך הבלתי פורמאלי.
שלומי קסטרו: זאת אומרת, גם בסוגיה הזאת צריך לעשות איזשהו מהלך.
יעקב מרגי: זו אמירה שהיא, לא מצאנו כלום.
שלומי קסטרו: אוקיי, סבבה.
יעקב מרגי: אתה יכול לבוא לומר, אני חושב שהמדינה לא משקיעה למרות הגידול והעלייה, המדינה צריכה להשקיע יותר בחינוך הבלתי פורמאלי.
אילן גאל-דור: גם 1.4% הם 60 מיליארד, זה המון כסף.
יעקב מרגי: לכן אמרתי לו, זה לא נכון לבחון את זה כך, בבקשה.
שלומי קסטרו: אני אגיד את הדבר השני.
שלומי קסטרו: אני חושב שבאמת יש פה יום חגיגי סביב הדבר הזה, אבל יש מקומות שבהם המדינה עושה הפרד ומשול וזה משית עלינו בסוף, על גופי החברה האזרחית, על האוכלוסיות שאתן אנחנו עובדים, זה משית אתגרים מאד גדולים, שבסוף אתה צריך לעשות את המפגשים בין האנשים ולדבר אתם והכול טוב אבל מסתכלים רגע למעלה ואומרים: כן, אבל.
יעקב מרגי: אתם לא תנועת נוער, אתם ארגון נוער.
יעקב מרגי: זה הפרד ומשול.
יעקב מרגי: בוא נגיד, זה מועדון האליטיסטים, תן לי, אני אומַר מה שאני יכול.
יעקב מרגי: אני חופשי, עליי אף אחד לא בא, אף אחד לא מאיים, גם כשמאיימים עליי אני נהיה יותר קיצוני, זו תכונה כזו.
יעקב מרגי: יש חיה שהולכת להתאבדות שלה, זה אני, זה ידוע, זה הערך המוסף היחיד שיש לי.
שלומי קסטרו: אחד מהם.
יעקב מרגי: אז מה אני אומר?
יעקב מרגי: המדינה צריכה להתעורר ולהתעשת.
יעקב מרגי: התרחשו כאן דברים במדינה, גם בתחום האקדמיה זה נכון ויש את המועדון האקסקלוסיבי של האוניברסיטאות במחקר, יש את המכללות שהוכיחו את עצמן גם בתחום המחקר אבל נותנים להן טיפין טיפין, במקום לפתוח ולתת העצמה.
יעקב מרגי: כמובן, הכול תוך כדי הבטחת הרמה והבטחת המצוינות, גם בקטע של תנועות הנוער וארגוני הנוער.
יעקב מרגי: ארגוני הנוער קמו כי אי אפשר כבר לפתוח תנועות נוער ונתקעים בכל מיני התנסחויות פרוצדוראליות.
יעקב מרגי: אני חושב שכן צריך, המדינה צריכה לבוא לומר בגדול, מהו מבחינתה ארגון נוער או תנועת נוער, אני חושב שצריך להוריד את ההגדרות, לעשות את זה אחד, להפוך את זה לאחד, שיהיו עשרים איש, שלושים ארבעים וחמישים וששים – שיהיו.
יעקב מרגי: המקנא אתה לי?
יעקב מרגי: מי ייתן "וכל עם ה' מבין", כולם צריכים לעשות, זה מפרה תחרות, זה מפרה.
יעקב מרגי: אני מלווה ואני יודע מה קורה, זה חשוב וכל אחד בייחודיות שלו וביצירתיות שלו ועושים מיקס כזה.
יעקב מרגי: אם יהיו מפגשים, אז זה בכלל וואוו, מה שזה ייתן פה בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שהמדינה תתווה בגדול את הכיוון של החינוך הבלתי פורמאלי, לתקצב אותו בקריטריונים אחידים.
יעקב מרגי: זו הסיבה שכשהערתי, שלא הערתי סתם, לא לחינם, אלא למה שהם יבואו פה, הם מצ'ופרים ומתוקצבים אז למה שהם יבואו לפה?
יעקב מרגי: להגיד לך כמה משתכר מנכ"ל תנועת נוער מסוימת?
יעקב מרגי: למה שיבוא?
יעקב מרגי: כי הוא מוגן, יש לו את המשרד שמגן עליו, במקום לפתוח את השורות, להפסיק עם ההגדרה שבין תנועות נוער לארגוני נוער.
יעקב מרגי: החינוך הבלתי פורמאלי כבר קבע את שביתתו במערכת החינוך הישראלית, יש לו את הערך המוסף שלו, יש את התרומה, צריך לשדד מערכות, לפתוח הכול מחדש, לתת איזו דחיפה קדימה.
יעקב מרגי: אני מבין את הקשיים, אתה לא נוגע עם ההפרד ומשול אבל זה מה שאני מדבר עליו בגדול, כנ"ל גם במחקר.
יעקב מרגי: מה לעשות, לא כולם פתוחים ואמיצים, יש כאלה שחיים מחרדות, יש כאלה שגיבשו, הפכו את זה לעדה, השני למקצוע ואחד מתפרנס מחרדות וחששות.
יעקב מרגי: בבקשה, זאב גולדבלט.
זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים.