GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רחל אברמזון: אפשר לחשוד בנו שאנחנו בכלל נעלים את הכול ולא נעשה אבל המציאות מכתיבה גם את הדברים.
יעקב מרגי: את צודקת ואני אשאל שאלה.
יעקב מרגי: האם זה שכתוב אבחנה, זה מגביל אותך לקבל - - -
קארין אלהרר: בוודאי שכן.
יעקב מרגי: למה את עונה במקומה?
רחל אברמזון: כשכתוב לי חשד לאוטיזם?
מנחם גולדין: זאת לא אבחנה רפואית.
רחל אברמזון: הילד כבר נכנס לתוך המסלול.
יעקב מרגי: זה מה שרציתי לוודא.
יעקב מרגי: סיפקת לי תשובה.
קארין אלהרר: אבל זה לא כתוב.
איתן ברושי: תני לו לנהל את הוועדה.
איתן ברושי: אל תשתלטי על הדיון.
איתן ברושי: יש כאן עוד אנשים שרוצים לדבר.
איתן ברושי: .
קארין אלהרר: אני לא שואת אותך.
קארין אלהרר: אם מפריע לך, תצא.
איתן ברושי: אני לא אצא.
איתן ברושי: תפסיקי לנהל את העניינים.
קארין אלהרר: אני לא אפסיק.
איתן ברושי: את לא מנהלת את הוועדה.
קארין אלהרר: אני חברת כנסת.
איתן ברושי: גם אני חבר כנסת.
איתן ברושי: אל תשתלטי על הוועדה.
איתן ברושי: יש כאן יושב ראש.
קארין אלהרר: תתנצל.
איתן ברושי: תבקשי את סליחה.
קארין אלהרר: ממי?
קארין אלהרר: ממך?
איתן ברושי: מההתנהגות שלך.
קארין אלהרר: אין לך איזו התיישבות לטפל בה?
איתן ברושי: תפסיקי.
קארין אלהרר: אני לא שואלת אותך.
איתן ברושי: אנחנו כאן בוועדת החינוך.
יעקב מרגי: בזה שאומרת רחלי שהיא גורם מקצועי במשרד שמבחינתה, ברגע שאני שואל אותה האם בה שכתוב אבחנה זה על פי כל המשמעויות שפירש לנו המשפטן מר גולדין.
רחל אברמזון: אני רוצה לדייק את זה.
רחל אברמזון: תקשיבו.
רחל אברמזון: כאשר מגיעה מהמכון להתפתחות הילד איזושהי אבחנה וסימן שאלה, זה כבר נמצא שם.
רחל אברמזון: זה לא משהו שאפשר להעלים אותו ולומר שאין לילד אף קושי, אין לו אף מוגבלות.
יעקב מרגי: וזה עונה גם לחשד.
רחל אברמזון: זה מסומן.
רחל אברמזון: לכן כשזה מסומן, הוא כבר נכנס למסלול הזה.
יואב קריים: למה שזה לא יהיה כתוב?
יעקב מרגי: יש מושג נאמר לפרוטוקול.
גד שמואל כהן: פורום ועדי הורים יישוביים.
גד שמואל כהן: אני רוצה במקום הזה לזעוק את זעקת ההורים בפריפריה.
יעקב מרגי: תזעק.
גד שמואל כהן: בטבלה הזאת יש הפניה לגורמי מקצוע, לרופאים נוירולוגים, לרופאים פסיכיאטרים.
גד שמואל כהן: בפריפריה אנחנו מדברים על המתנה של שנה ויותר לרופאים המקצועיים האלה.
יעקב מרגי: מה אתה מבקש?
גד שמואל כהן: איך אנחנו בחוק מתקנים את זה ומגבילים את התקופה?
יעקב מרגי: אתה רוצה שאנחנו נקבע עכשיו חוק מיוחד שיחייב את שר הבריאות ואת שר העבודה והרווחה ויושב ראש המל"ג להתכנס ולנווט עכשיו מסה?
גד שמואל כהן: או לחילופין לתת אפשרות שכאשר אתה בתהליך, להגיע לוועדה.
יעקב מרגי: התייחסנו לזה בדיונים.
יעקב מרגי: המשרד ישקול והוא שוקל לתגמל בסכומים גבוהים יותר באזור הפריפריה כדי להתמודד עם זה.
יעקב מרגי: אני לא בטוח שזה יפתור את כל הבעיה.
יעקב מרגי: אלה חוקים בטבע.
יעקב מרגי: היכן שיש הכנסות גבוהות, הכול הולך לשם במיוחד בתקופה שהערכים והכנסה מתנגשים קצת.
רחל אברמזון: אדוני היושב ראש, אני אוסיף ואומר שגם בשיח שלנו עם משרד הבריאות הגענו להסכמה שגם אם יש הפניה כבר וההורים עם הילד נכנסו לתהליך של אבחון, זה כבר נרשם אצלנו.
רות יצקן: מנהלת המחלקה בחולון.
רות יצקן: אני רוצה להוסיף את הנושא של השאלון התפקודי שרחלי לא הדגישה.
רות יצקן: בהתבסס על דורנר, התפיסה בוועדה שדנה לא מסתמכת רק על המסמך הרפואי כפי שאמרת.
רות יצקן: היא מתבססת גם על רמת התפקוד של הילד שמתוארת על ידי הצוות החינוכי וזה איזשהו שאלון של 170 שאלות שכל מחנך בבית ספר צריך למלא ואת זה צריך לקחת בחשבון.
רות יצקן: לגבי הנושא הרגשי, זה נושא שאנחנו דנים עליו המון זמן גם עם הפסיכולוגית המחוזית.
רות יצקן: כל הזמן נאמר שצריך להפריד את זה.
רות יצקן: הפסיכולוגים בתוך האבחונים שלהם, יש להם פרק שלם על המקום הרגשי שהוא לא בהכרח התנהגותי ואני מחזקת את מה שאתה אומר.
רות יצקן: חייבים להתייחס לזה כי יש לזה משמעויות.
רות יצקן: הנושא של אוטיזם.
רות יצקן: נכנס כאן נושא של פסיכולוג חינוכי וזה אומר שהפסיכולוגים של השירות הפסיכולוגי בבתי הספר, יש להם מרגע זה מנדט לאבחן ילד עם אוטיזם.
רות יצקן: זה משהו חדש שלא היה בעבר וצריך לקחת את זה בחשבון ולחשוב על המשמעויות של זה.
רות יצקן: הנושא השפתי.
יעקב מרגי: את לא רוצה לעצור כאן ואחר כך להמשיך?
יעקב מרגי: אני כבר איבדתי אותך.
יוסי יונה: אני רוצה לחדד לגבי העניין התפקודי.
יוסי יונה: האם כאן קיימת טענה שיכולה להיות בעיה תפקודית שיש לתת לה ביטוי במסגרות של החינוך המיוחד גם אם היא לא מלווה באבחנה?
רות יצקן: לא בהכרח, אבל אני רוצה להוסיף כאן משהו.
רות יצקן: צריך לזכור שברירת המחדל היא שילד ילמד בחינוך רגיל וזאת מהות החוק וזאת מהות הרעיון.
יוסי יונה: השאלה שלי היא יותר עקרונית.
רות יצקן: היום אנחנו נדרשים למסמך רפואי תומך.
יוסי יונה: האם כאן יש איזושהי הצעה שאני מנסה פשוט להבין אותה, שיכולה להיות בעיה תפקודית של ילד או ילדה, הגם שלא מתלווה לה אבחנה כלשהי כפי שמצוינת כאן בסוגי האבחנות?
יוסי יונה: האם לכך הכוונה או שלא הבנתי אותך?
רחל אברמזון: אז יש מסלול לטפל.
רות יצקן: ילד מקבל זכאות על בסיס פער גדול ביחס לבני גילו.
רחל אברמזון: אני רוצה לומר שהבעיה התפקודית, תלוי על מה אנחנו מדברים.
רחל אברמזון: אם זאת בעיה תפקודית למשל בתחום מסוים, דיסציפלינרי מסוים, אז הבעיה תיפתר בתוך בית הספר ולאו דווקא במסלול של הזכאות לחינוך מיוחד.
יעקב מרגי: שמעת את השאלה הראשונה של רות?
רחל אברמזון: אנחנו עדיין לא סגרנו את העניין, אם אנחנו לוקחים את השאלון הזה או לא.
רחל אברמזון: דיברנו על כך שבתוספת השנייה, כאשר נדבר על רמות התפקוד, אני רוצה גם לפתוח.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, הערתי גם בעבר ולא הייתי כאן בכל הישיבות.
איתן ברושי: אני רוצה משרד החינוך ישמע.
איתן ברושי: אני מתנגד, ולפי דעתי אתה תמכת בהסתייגות שלי, שיושב ראש הוועדה יהיה עובד מדינה ממשרד החינוך.
איתן ברושי: אני מדבר על סעיף 5.
יעקב מרגי: לא תמכתי.
איתן ברושי: לפי דעתי תמכת.
איתן ברושי: אז אני מבקש להעלות את זה.
איתן ברושי: יש תכונה לעובדי מדינה לחשוב שכל השכל מרוכז בירושלים.
יעקב מרגי: תבוא להצבעות ותגיש התנגדות.
איתן ברושי: הייתי ראש וסגן עשר שנים מהראשונים שקיבלו את פרס החינוך, לא התחלתי לעסוק בחינוך כשהגעתי לכנסת אלא עשיתי זאת הרבה קודם.
איתן ברושי: זה לא סביר שנושא כזה שיש בו נגישות גדולה בין הורים ובין המוסדות, הוא יהיה תלוי בירושלים.
איתן ברושי: גם אם השלטון המקומי מסכים, אני הולך עם זה עד הקצה ואני אומר לכם תפסיקו להתעקש על זה.
איתן ברושי: זה חייב להיות בידי מחלקת החינוך של הרשות.
יעקב מרגי: השלטון המקומי מסכים.
איתן ברושי: אמרתי שגם אם השלטון המקומי מסכים.
איתן ברושי: תרשמו את ההסתייגות שלי לגבי יושב ראש הוועדה.
איתן ברושי: עובד משרד החינוך, שהוא בעל מומחיות, יש כאלה גם לא במשרד החינוך, הוא יהיה יושב ראש.
איתן ברושי: אני מתנגד לזה.
איתן ברושי: אני רוצה שיהיה כתוב שהיושב ראש יהיה מנהל מחלקת החינוך.
איתן ברושי: אפשר היה להתפשר על המחוז.
עמוס תמם: אנחנו מצטרפים לזה.
יעקב מרגי: תתמודד בפריימריס של אחת המפלגות ותבוא לתמוך.
איתן ברושי: לא הכול פוליטיקה.
איתן ברושי: אל תשלחו את ההורים שגם כך קשה להם.
יעקב מרגי: אבל היינו שם.
יעקב מרגי: אתה מחזיר אותנו לדיון שכבר קיימנו.
איתן ברושי: אמרתי את זה גם בעבר.
רחל אברמזון: אתה לא מדייק.
רחל אברמזון: לא שולחים את ההורים.
איתן ברושי: שמעתי אותך בעוד ישיבות.
איתן ברושי: אני מעמיד ניסוח מול ניסוח.
איתן ברושי: זאת הסתייגות.
יעקב מרגי: אני מזמין אותך לישיבה מיוחדת שיהיו בה רק הצבעות.
יעקב מרגי: תגיש הסתייגות מהותית והסתייגות דיבור.
מירב בן ארי: טוב, בואו נתחיל.
מירב בן ארי: אפתח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
מירב בן ארי: היום ה-20 בפברואר 2018, ה' באדר תשע"ח.
מירב בן ארי: הנושא הוא: כבוד האדם במערכת החינוך והיחס לקהילה הלהט"בית – לציון יום זכויות הקהילה הגאה.
מירב בן ארי: אני אגיד כמה מילים ואז אנחנו נעבור לנציגים של הארגונים ולמשרד החינוך.
מירב בן ארי: היום הזה הוא יום חשוב מאוד בכנסת.
מירב בן ארי: אני אחת מיושבות ראש השדולה, אני, מיכל רוזין, מרב מיכאלי, שרן השכל ויעל גרמן, חוצה מפלגות, קואליציה ואופוזיציה, כולנו יחד באמת למען הקהילה הגאה.
מירב בן ארי: אני ניהלתי עכשיו את הדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ועכשיו כאן.
מירב בן ארי: היום הכנסת גם בוועדות וגם בשדולה שתתקיים בצהריים באולם ירושלים, תציין את הקהילה הגאה ובכבוד הראוי לה.
מירב בן ארי: אני שמחה להוביל גם את הוועדות.
מירב בן ארי: זו שנה שלישית שלי כאן
מירב בן ארי: שאני מובילה את הוועדות וגם כמובן להוביל את השדולה.
מירב בן ארי: הקהילה הגאה צריכה יום מיוחד בכנסת, כי לצערי זה מגזר שמופלה במשך שנים, והרבה פעמים, ראינו גם היום בבוקר את הדוח של ניר כץ, אנחנו מקבלים איזושהי מראה לפנים שלנו ואנחנו מבינים שאנחנו מסתכלים עקום על הקהילה, ולכן חשוב מאוד לציין את זה כאן גם בדיונים וגם כמובן בכינוס של השדולה.
מירב בן ארי: אני באופן אישי מרגישה חלק מקהילה הגאה.
מירב בן ארי: אני בהורות משותפת עם שותף גיי.
מירב בן ארי: אני מדברת על זה בכל מקום.
מירב בן ארי: אני גאה בזה.
מירב בן ארי: זה חלק מהאג'נדה שלי וחלק מהמשפחה שלי בבית.
מירב בן ארי: אני חושבת שחברי כנסת בכלל רתומים לקהילה, חלקם מגיעים מתוך הבית שלהם, אבל חלקם כי באמת אוהבים ומכבדים.
מירב בן ארי: חשוב לי שתדעו שיש לכם כאן גב בכנסת, שכמו שאמרתי, זה לא עניין מבחינתי של קואליציה ואופוזיציה, זה עניין של זכויות אדם וזכויות שלנו כחלק מהחברה הישראלית שהיא פלורליסטית, ליברלית ושיודעת להכיל לתוכה את כל החלקים של החברה.
מירב בן ארי: אני מודה לכם שהגעתם לכאן היום ואני אתן לכם ברשותכם, אתה רוצה להתחיל, חבר הכנסת מאיר כהן?
מאיר כהן: כמה מילים.
מירב בן ארי: אתם גם תראו שחברות השדולה יכנסו ויצאו בגלל שהיום יש הרבה דיונים וכולן רוצות להיות בכולם.
מאיר כהן: בשעה 11:00 מתחיל דיון עם ילדים חולי סרטן.
מירב בן ארי: נכון, זה גם יום העוני היום שאתה מוביל אותו גם.
מאיר כהן: שלום לכולם, גבירתי היושב ראש, אני רוצה לדבר על עברי כמנהל בית ספר תיכון עם 1,200 תלמידים.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד דברים שלא ישתמעו לשתי פנים.
מאיר כהן: משרד החינוך עדיין נמצא רחוק מאוד מהמקום שבו אני חושב שהם צריכים להיות ואנחנו רוצים שהם יהיו.
מאיר כהן: גבירתי היושבת ראש, משרד החינוך משקיע בכל כך הרבה דברים, ומנהלי בתי הספר והמורים נמצאים בכל כך הרבה השתלמויות במתמטיקה, באלף ואחד דברים והכול חשוב, אבל עדיין הקהילה הלהט"בית ברוב בתי הספר, המרחב הוא לא מרחב מוגן ומרחב מחבק.
מאיר כהן: אני רוצה להסב את תשומת הלב ואני לא יודע אם יש כאן חבר'ה שבאים מהפריפריה, ואם יש כאן אני רוצה שתצביעו, אני רוצה לראות אתכם.
מאיר כהן: כמנהל בית ספר בדימונה ליבי-ליבי על הילדים חברי הקהילה הגאה בעיירות הפיתוח, ואני נשארתי פה בכדי להגיד את זה.
מאיר כהן: כשר רווחה עשיתי הכול בכדי להאיר בזרקור על הפריפריה, ואני אומר את זה היום לשר החינוך ולמנהלי בתי הספר ושר הרווחה.
מאיר כהן: אולי לחבר'ה הצעירים הדברים נראים קצת נוקשים, אבל הקושי הגדול הוא של ילדים חברי הקהילה הגאה במקומות קטנים בפריפריה ובמגזר הערבי, ושם אנחנו צריכים, משרד החינוך, ואני פונה לשר החינוך.
מאיר כהן: אני אומר את זה לא פעם ראשונה.
מאיר כהן: שם צריך לקרוא למנהלות ולמנהלים ולהסב את תשומת ליבם ולתת להם כלים ביחד אתכם איך אפשר לטפל בבנים ובבנות האלה, וכשאני אומר לטפל, זה לא חלילה שצריך משהו מיוחד.
מאיר כהן: איך אפשר לתת להם את החיבוק ולהבין שבתוך המרחב שבו הם לומדים, הם יקבלו את כל הזכויות, ולפעמים זה לא תלוי במורים ומנהלים, גם בהתייחסות של החברה אליהם.
מאיר כהן: אני כמנהל בית ספר בדימונה, כל פעם שנתקלתי בתלמיד או תלמידה, הייתי צריך להביא אותם לתל אביב כי לא היו כלים בפריפריה, ואנחנו מחויבים, גבירתי, להכריז על שנה שבה אנחנו הולכים לשם, למגזר הערבי ולפריפריה, ומבהירים לחלק מהמנהלים חשוכי התפיסה שהילדים האלה הם לא יוצאי דופן.
מאיר כהן: תזכרו, אני גם את הכדור הזה מעביר אליכם.
מאיר כהן: אני יודע שאתם מטפלים בכל כך הרבה דברים.
מאיר כהן: כשאני אומר, אני מעביר לכם, אני רוצה לשמוע התייחסות שלכם באירועים שלכם.
מירב בן ארי: אנחנו נתחיל עם תמר יהל, מנכ"לית חוש"ן.
תמר יהל: שלום לכולם, שמי תמר, מנכ"לית חוש"ן.
תמר יהל: אני לא חושבת שיש צורך להכביר במילים ולהציג נתונים על להט"בופוביה במערכת החינוך.
תמר יהל: אני חושבת שכל מי שיושבות כאן מכירות את המצב.
תמר יהל: השנה ניתן פעם ראשונה בעצם מענה מערכתי של משרד החינוך בדרך של תקצוב פעילויות הסברה במערכת החינוך.
תמר יהל: בעצם לפני חצי שנה נפתחה תקנה תקציבית במשרד החינוך.
תמר יהל: אני טיפה אדבר על זה.
תמר יהל: בעצם התקנה נפתחה, למי של מכיר, במהלך מאי התחלנו להעביר פעילויות.
תמר יהל: היו לנו בסך הכול חמישה חודשי לימודים בשנת 2017 לקיים את הפעילות שתוקצבה למשך שנה.
תמר יהל: התקנה נפתחה עם 1.5 מיליון שקלים בתוכה.
תמר יהל: התגייסות של כל ארגוני הקהילה, גם כאלה שלא היו קודם בזירת ההסברה הלהט"בית, להגיע להישגים מאוד יפים בניצול של התקנה.
תמר יהל: קיימנו 1,720 פעילויות במהלך השנה במסגרת התקנה, חוץ מפעילויות שארגון חוש"ן עוד קיים לפני זה שלא במסגרת התקנה, כלומר הגענו לניצול של 68% מהתקציב בתקנה שתוקצב למהלך שנה בחמישה חודשי פעילות.
תמר יהל: מבחינתו זה הישג מאוד יפה.
מאיר כהן: את יכולה בבקשה לדבר על הפריסה הארצית ואם היו מקומות שלא נתנו לכם להיכנס?
מירב בן ארי: ברור, אבל מנהל בית ספר מחליט אם הוא רוצה את הפעילות או לא.
מאיר כהן: אני שואל.
מירב בן ארי: אני יודעת, זה כסף שאני שמתי.
מירב בן ארי: תאמין לי, אני מכירה.
תמר יהל: אנחנו פועלים ברמה הארצית.
תמר יהל: אני יכולה להגיד שאנחנו בחוש"ן, בערך 70%-75% מהפעילות שלנו נמצאת בטווח של חדרה-גדרה, כלומר כל המקומות הרחוקים יותר, הם דורשי מאמצי שיווק הרבה יותר גדולים, ובהקשר הזה של תקנה ראינו שיש קשר ישיר לכמה מדריכת מיניות, המפקחת באזור הזה דוחפת, כמה ראשי המועצות המקומיות דוחפים.
מאיר כהן: זה נורא מה שאת אומרת.
מירב בן ארי: שנייה רגע, אני ממש מבקשת אם אתה יכול לתת לה לסיים ואחרי זה, כי אני ביקשתי במיוחד.
מירב בן ארי: אני יודעת שזה אולי נורא בעיניך.
מירב בן ארי: בעיניי זה מדהים.
מירב בן ארי: אני יושבת פה ומתרגשת.
מירב בן ארי: זה מרגש אותי, אין לך מושג כמה, כי אני מעריכה אותך.
מאיר כהן: מי שצריכה להחליט זו המפקחת.
מירב בן ארי: א', היום מנהל הוא אוטונומי להחליט איזה תכנים הוא מכניס לבית ספר ואיזה לא, ועל זה יתייחסו גם משרד החינוך.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד למפקחת, המנהל יחליט, כי הוא אוטונומי להכניס, אבל אני יושבת פה ואני מתרגשת.
מאיר כהן: אם מנהל מחליט שלא, לא?
מירב בן ארי: תן לי ליהנות מ-1,720 פעילויות, מ-0 ל-1,720.
מירב בן ארי: סליחה, ה-1.5 מיליון שקל האלה, אני מתנצלת - - - אני הרבה פעמים לא מתרגשת.
מירב בן ארי: אני ירקתי דם עליהם.
מירב בן ארי: אין לי הרבה דברים שאני מנכסת בכנסת, ומי שמכיר אותי בקהילה, יודע.
מירב בן ארי: אני מתרגשת, מ-0 ל-1,720.
מירב בן ארי: ללכת למנהלי בתי הספר ולהגיד להם, חבוב, אין יותר מתנדבים של חוש"ן, הם מקבלים כסף.
מירב בן ארי: הם נכנסים לבית ספר ומעבירים פעילות, אז סליחה רגע שהם עוד לא אצל הערבים ובכל הארץ, אבל עליתי ל-1,720 ואני מתרגשת, כי רק אתמול אנחנו בוואטסאפ על להמשיך להעביר את הכסף, ואני מול אגף תקציבים.
מירב בן ארי: מי כמוך יודע כמה אתה מול אגף תקציבים, ואני מוודאת שהכסף מגיע, כי זה חשוב לי וזה מרגש אותי.
מירב בן ארי: אני לא צריכה גם שהיא תגיד, רק לשמוע את העניין הזה ולהבין שסוף סוף החבר'ה האלה הפסיקו - - - .
מירב בן ארי: אני מעריכה התנדבות.
מירב בן ארי: אני עשר שנים ניהלתי מרכז למתנדבים, אבל לא מגיע להם, מגיע להם כסף, מגיעה להם עבודה ומגיע שמנהל בית ספר יוכל להזמין את "איגי", אז רגע, שנייה, אני מתנצלת, אני חייבת לשמוע את זה.
מירב בן ארי: תרשה לי.
תמר יהל: אני כן יכולה להגיד שלעומת שנים קודמות הייתה עלייה, כלומר יש הרבה מאוד ערים שנכנסנו אליהן בפעם הראשונה.
תמר יהל: אני יכולה לתת לדוגמא למשל את אשקלון, שמינהל החינוך בה היה מאוד מעורב ודרש מכל בתי הספר היסודיים בעיר להזמין הכשרת חדר מורים לבתי הספר שלו.
תמר יהל: יש הרבה מאוד ערים שנכנסנו אליהן בפעם הראשונה ואני יכולה להגיד שאיריס פה והשותפות המדהימות שלנו בשפ"י עשו עבודת שיווק מאוד משמעותית ובהחלט ראינו שבמקומות שיש מפקחות טובות ויש מדריכות טובות ורתומות, הייתה הרבה יותר הזמנה של פעילות.
תמר יהל: צריך גם לא לשכוח שזה חדש לשטח והרבה בתי ספר והרבה מועצות ועיריות לא מכירות ולא יודעות.
תמר יהל: אני בטוחים שמשנה לשנה נצליח להעלות את זה.
תמר יהל: אני יכולה להגיד שכשנפתחה התקנה, היה מאוד חשש, נצליח למלא את הפעילות, לא נצליח, תהיה דרישה, לא תהיה דרישה.
תמר יהל: הדרישה הייתה, איריס יכולה להעיד.
תמר יהל: הדרישה הייתה מטורפת.
תמר יהל: אנחנו הארגונים לא עבדנו מאוד קשה על שיווק, אני חייבת להגיד.
תמר יהל: רוב השיווק, משרד החינוך ושפ"י בעצמם עשו ואני חושבת שעם שיווק עוד יותר אגרסיבי ועוד יותר משמעותי אנחנו יכולים להגדיל את הפריסה הרבה יותר.
תמר יהל: מבחינתי זה רק הציף על פני השטח את הצורך האדיר, פתאום שבית ספר, ניתנת לו הפעילות וזה ככה בחותמת של משרד החינוך ובתקצוב של משרד החינוך, כל כך הרבה יותר מוסדות רוצים להזמין ורוצים להביא, כי כן צמאים לתוכן הזה ויש יותר הכרה בבתי הספר שצריך לעסוק בו גם ברמת חדר המורים וגם ברמת התלמידים.
מירב בן ארי: ספרי לנו קצת על התגובות של המורים, תלמידים.
מירב בן ארי: יש בתי ספר שפעם ראשונה בכלל נתקלים בכם.
תמר יהל: זו שאלה קצת מורכבת.
תמר יהל: יש הרבה מאוד תגובות מאוד טובות.
תמר יהל: כמעט כל בית ספר שאנחנו נכנסים, גל של יציאות מהארון אחרי פעילות שמתקיימת ואיזשהו מורה או מורה שנרתמים פתאום לנושא, וכמובן שככל שאנחנו מגיעים לאוכלוסיות שפחות מכירות, אז יש יותר קשיים, ושבאים ואפשר לספר ולדבר על דברים מאוד בסיסיים, אבל יש גם הרבה התנגדויות והרבה קשיים ואנחנו סופגים גם מתלמידים וגם מהמורים הרבה מאוד שאלות שמעידות על בורות עצומה ועל שנאה ועל חוסר קבלה.
תמר יהל: זה ממש ברמה היום-יומית.
תמר יהל: כל יום יש לנו קבוצת דיון פנימית של המתנדבים שלנו.
תמר יהל: כל יום מישהי או מישהו כותבים פוסט על איזושהי תגובה, על איזושהי שאלה.
תמר יהל: אנחנו רואים בשטח שבאמת עדיין יש צורך מאוד גדול.
תמר יהל: כמה דברים יותר ברמה הקונקרטית על זה.
תמר יהל: קודם כול, העשייה של התקנה הזו והתקצוב של זה היא מדהימה, אבל זה קצה הקרחון, כלומר אנחנו צריכים להעלות את התקציב הזה.
תמר יהל: היום אנחנו מגיעים לפחות מ-25% מבתי הספר הממלכתיים בארץ, הכלליים.
תמר יהל: אנחנו צריכים לוודא שאנחנו נכנסים גם לבתי ספר במגזר הערבי, במגזר הדתי, ואנחנו צריכים לוודא שלפחות במגזר הציבורי הכללי אנחנו מגיעים לפחות ל-80%-90% מבתי הספר תוך כמה שנים.
תמר יהל: זה יעד שהוא בעיניי ריאלי ואנחנו חייבים להעלות את זה.
תמר יהל: נתקלנו סביב העניין הזה של התקנה בהמון כשלים בירוקרטיים.
תמר יהל: אמנם באמת איריס והשותפות משפ"י עושות עבודה מדהימה ונפל עליהן המון עומס והמון טיפול בירוקרטי של דברים, אבל אנחנו רואים שזה לא מספיק.
תמר יהל: בעצם קיבלנו את הכסף לתקצוב הפעילויות, אבל גם משרד החינוך לא קיבל איזשהו תקן או איזשהו בן אדם שיתעסק ויתכלל את הפעילות הזו.
תמר יהל: אנחנו רואים שאין זמן ואין מספיק מענה ואין מספיק כוח אדם כדי לטפל בדברים האלה, וזה משהו שחייב לתת לו מענה, חוץ מזה שכבר קיבלנו אישורים מהמון אנשים, כולל סמנכ"ל משרד החינוך, כולל משרד האוצר, שהתקנה הזו נמצאת בבסיס התקציב, ומשרד החינוך, לא יודעת איפה שם בדיוק עומד הכשל, אבל עדיין לא מוכנים להכיר בזה או לקבל את זה שהתקנה הזו נמצאת בבסיס התקציב.
תמר יהל: אנחנו כבר עכשיו כמעט בסוף פברואר, התקנה לשנת 2018 לא יצאה, כלומר עשינו הרבה מאוד פעילות בין יוני לדצמבר 2017 ואנחנו כבר חודשיים מובטלים ומחכים שהתקנה תצא, ועד שנקבל את כל האישורים, אי אפשר לעבוד ככה.
תמר יהל: הכשלים הבירוקרטיים האלה חייבים להיות מתוקנים.
תמר יהל: אמרתי שאנחנו ניצלנו 68% מהתקציב.
תמר יהל: זה בערך 1.1 מיליון מהתקצוב של התקנה, אבל בתי ספר בודדים, ברמה של כמה עשרות אלפי שקלים קיבלו כבר את התשלום הזה.
תמר יהל: אנחנו עובדים עם בתי ספר שאומרים, וואלה, אנחנו לא יודעים אם נזמין שוב, אם נעבוד שוב דרך התקנה, כי אנחנו לא סומכים על משרד החינוך שישלם, וזה באמת כל הנושא של הגזברות של משרד החינוך שחייב לקבל איזשהו מענה.
תמר יהל: עוד שאלות בנושא הזה של התקנה?
מירב בן ארי: התקנה, שתדעי, אנחנו סגרנו את זה.
מירב בן ארי: אושר והכסף עבר ל-2018.
תמר יהל: יופי, זה טוב לבוא לכאן.
מירב בן ארי: אם הייתי מביאה אותך לפה והייתי אומרת לך שיש לי כשלים בירוקרטיים, אז לא הייתי מנהלת את הדיון הזה היום.
מירב בן ארי: נראה לי עד אתמול בלילה עוד התכתבנו.
תמר יהל: אפשר שתי התייחסויות אחרות?
תמר יהל: דבר שני, הנחיצות בהכשרה לאנשי חינוך החל מגיל הגן עד התיכון, היום זה עומד על בית ספר, אם הוא מזמין, לא מזמין.
תמר יהל: מבחינתי זה לא הגיוני שנכנסת מורה, שנכנס מחנך, חדשים למערכת בלי שהם במהלך התואר שלהם בלימודי חינוך או הוראה או גננות, לא עברו איזושהי היכרות עם הקהילה, לא מקבלים במהלך העבודה שלהם הכשרה שהיא של חובה, שלא תלויה במנהל או מנהלת בית ספר כאלו ואחרים.
תמר יהל: זה משהו בסיסי במקצועיות של אנשי חינוך ואני חושבת שזה משהו שחייבת להיות בו עליית מדרגה ודרישה ואיזשהו תו תקן, אם זה של המל"ג או אם זה של משרד החינוך, אני לא יודעת מה, אבל שזה תוכן חובה לעשות הכשרה כזו פעם בארבע שנים בחדר מורים, בכל הכשרה של מחנכים לגיל הרך וכו'.
תמר יהל: דבר שלישי, מענה מערכתי של תכנים.
תמר יהל: היום אין תכנים כמעט, בודדים, בספרי הלימוד, שמתייחסים לקהילת הלהט"ב.
תמר יהל: תוכן יכול להיות בפרק שעוסק בקהילת הלהט"ב, בלימודי אזרחות, וזה יכול להיות שיבחרו יצירה ספרותית בשיעור ספרות שמתעסקת בסיפור אהבה בין שתי נשים, וזה משהו שאנחנו חייבים להכניס.
תמר יהל: עד שהוא לא יכנס לכל תלמידי ישראל בכמה נושאים שבוחרים בהם וככה נדאג להגיע לכולם.
תמר יהל: משרד החינוך לא צריך להסתמך על חוש"ן או על "איגי" או על גוף חיצוני שיבוא.
תמר יהל: צריך לטפל בדברים בעצמו ולדאוג שהתכנים האלה נכנסים לתוך חוברות הלימוד ומגיעים לכל תלמיד ותלמידה.
מירב בן ארי: תודה, תמר.
מירב בן ארי: דורית, מנכ"לית "איגי".
דורית גלסמן: שלום לכולם, שמי דורית, אני מנכ"לית "איגי".
דורית גלסמן: "איגי", למי שמכיר, ארגון הנוער הגאה היחיד כיום שפועל במדינת ישראל.
דורית גלסמן: יש לנו למעלה מ-85 קבוצות, הצפונית בקריית שמונה והדרומית באילת.
דורית גלסמן: אנחנו מפעילים את הארגון.
דורית גלסמן: כל יום בעצם יש לנו פעילות, למעלה מ-2,400 חניכים ואנחנו מפעילים את זה על ידי 300 מתנדבים שפועלים בהתנדבות כל יום ועושים בעיניי עבודת קודש.
דורית גלסמן: לציין את זה ולהגיד להם תודה ביום הזה.
דורית גלסמן: אני רוצה בהמשך לשותפה היקרה תמר, גם לחזק את הדברים שנאמרו בנושא של תכני לימוד.
דורית גלסמן: לא מזמן הייתה לנו ישיבת צוות ומישהי הציעה ספר של יהודית קציר על סיפור אהבה בין שתי נשים.
דורית גלסמן: אני בת 33 ובחיים שלי לא ראיתי את הספר הזה, אז אני מצטרפת לדברים.
דורית גלסמן: יש המון יצירות חשובות שמדמות ומראות דוגמאות ליחסים - - -
טובה בן ארי: אגב, גם סמדר שיר כתבה ספר על אבות ועל אימהות, לילדים דווקא.
דורית גלסמן: יחסים של אבות גאים, יחסים בי-סקסואליים, יחסים לסביים בעצם של כל הקהילה הגאה.
דורית גלסמן: אני רוצה להצטרף לקריאה הזאת של תמר, ואני חושבת שכל מי שבחדר, לתכנים במערכת החינוך, בעצם מהגן ועד התיכון.
דורית גלסמן: בנוסף, אחריי עוד מעט ידבר ענבר שהוא עושה שנת שירות ב"איגי", ורוצה לספר לכם קצת על החוויה האישית שלו על מערכת החינוך שהוא רק סיים לפני כמה חודשים.
דורית גלסמן: נקודת המוצא של אוכלוסיית הנוער הטרנסית, שמדובר בנוער שנמצא בתהליך בירור וגיבוש זהות מגדרית ומצוי במאבקים אישיים וסביבתיים לעיתים תכופות.
דורית גלסמן: אני רוצה לציין שיש לוודא שסביבת החינוך של הנוער הזה לא תהווה למעמסה נפשית, תאפשר מקום של ביטוי עצמי.
דורית גלסמן: אני רוצה לדבר על כמה נקודות בקשר לנוער טרנסג'נדר.
דורית גלסמן: אני רוצה לדבר על שימוש בשם.
דורית גלסמן: אם ילד בגיל 16 מבקש מהמורה שלו להתייחס אליו בשם שהוא רוצה, אנחנו מבקשים לדבר ואנחנו מוכנים לעזור, שהמורה תאפשר לגשת אליו בעצם בלשון פנייה שאותה הוא מבקש ובשם שאותו הוא מבקש, במיוחד כשההורים שלו פחות תומכים בו או לא תומכים בו או אפילו לא יודעים.
דורית גלסמן: אני חושבת שלפחות שיהיה מקום אחד בחיים שלו.
דורית גלסמן: אני חושבת שבית הספר שלו והכיתה שלו צריכה להיות שם עם כל הקושי של הדבר, ואנחנו מכירים את הקושי של צוותי החינוך ושל המורות, שהן בעצמן מעידות על עצמן שהן לא יודעות כיצד לנהוג בזה.
דורית גלסמן: שימוש בשם שלי, השם שאיתו אני הולך, אני חושבת שזה משהו שהוא חשוב פה לציין.
דורית גלסמן: כבר בבתי ספר בארצות הברית יש ביטול של שירותים מגדריים בבתי ספר.
דורית גלסמן: ילד שבעצם הולך לבית ספר ב-8:00 בבוקר ומסיים ב-15:00 בצהריים ולא יכול להתפנות כי אין לו שירותים.
דורית גלסמן: מירב, אני מכירה אותך ואני חושבת שאנחנו אמיצות מספיק כדי להתחיל לדבר ולקדם את הדבר הזה.
דורית גלסמן: זה קיים כבר בארצות הברית.
דורית גלסמן: העתקנו מהמדינה הזאת הרבה מודלים ואנחנו מוכנים גם להיעזר בזה.
דורית גלסמן: כמובן שזה מתבטא גם בכל מה שקשור בלבוש, תלבושת אחידה, שהרבה פעמים בבתי ספר היא מגדרית ואם אני נער, אני רוצה ללכת עם התלבושת של אותו מגדר שאותו אני בוחר, אז בית הספר והיועצת והמפקח צריך לאפשר את הדבר הזה.
דורית גלסמן: לפני נראה לי שבועיים, חניכים ממועדון "המטריה" שלנו, מועדון טרנס, הביעו בעצם, ילדים בני 16 הרימו הפגנה כי נער רצה להגיע לשיעור ספורט שהרבה פעמים הבנות הולכות לשם והבנים הולכים לשם.
דורית גלסמן: חבר'ה, אנחנו פוגשים את הנערים והנערות האלה כל יום.
דורית גלסמן: רובם הם חבר'ה א-בינריים.
דורית גלסמן: אנחנו כבר קצת אולי נמצאים מאחור, אבל יש הרבה נערי טרנסג'נדרים, ג'נדרפלואידים שהם כבר לא מגדירים את עצמם בקוטב המגדרי שאיתו אנחנו גדלנו, אני יכולה להגיד הדור שלי.
דורית גלסמן: זה כבר לא רלוונטי.
דורית גלסמן: מערכת החינוך כבר לא רלוונטית לנוער הזה.
דורית גלסמן: אני בטוחה שבמאמצים עם כל הארגונים, גם עם חוש"ן, אנחנו נצליח ביחד לעשות את השינוי הכול כך חשוב הזה.
דורית גלסמן: זה נוער שזקוק לנו וכרגע הוא לבד.
מאיר כהן: מה זה "מערכת החינוך לא רלוונטית"?
מירב בן ארי: מבחינת הטרנסג'נדרים, שאין היום במערכת החינוך הקיימת בעצם את הפסיליטיז שיכולים להכיל נערים ונערות טרנסג'נדרים.
מאיר כהן: אז מה הם עושים?
מירב בן ארי: אנחנו תיכף נתייחס לזה.
מירב בן ארי: רצית שעוד מישהו ידבר?
ענבר-אייל עשהאל: כן.
ענבר-אייל עשהאל: קודם כול אני אגיד שאני ממש מתרגש, אז אני איעזר בדף.
ענבר-אייל עשהאל: שלום, אני ענבר, אני בן 18.
ענבר-אייל עשהאל: אני עושה שנת שירות ב"איגי".
ענבר-אייל עשהאל: אני פעיל בארגון וחניך כבר שנתיים.
ענבר-אייל עשהאל: סיימתי ללמוד לפני כמה חודשים בבית ספר מו"ר, בתיכון מכבים-רעות מו"ר.
ענבר-אייל עשהאל: במערכת החינוך הרגשתי כתלמיד פשוט שאני בערפל ואני לא יודע ומאוד אבוד.
ענבר-אייל עשהאל: הדבר המרכזי הוא שאף אחד לא דיבר איתי על מיניות או מגדר ונחשפתי לדברים כמו הומוסקסואליות שהיא קיימת ואפשרית, רק בשלבים מאוחרים יותר, רק בכיתה ז' כשאני חקרתי אז בעצמי.
ענבר-אייל עשהאל: על המושג טרנסג'נדר שאני בעצם טרנסג'נדר, נחשפתי רק עוד יותר מאוחר ורק בגלל שאני חקרתי על זה.
ענבר-אייל עשהאל: אם לא הייתי חוקר על זה, יש סיכוי שלא הייתי יודע ולא הייתי מגלה על עצמי ומבין על עצמי שאני טרנס.
ענבר-אייל עשהאל: שיעורי המיניות שהיו אצלי בבית ספר היו נכונים לבנים ובנות, ואני אשים מרכאות, כי בעצם מה שדובר בשיעורים האלה היה על אנטומיה, זאת אומרת אברי מין והתבגרות מינית.
ענבר-אייל עשהאל: אני הרגשתי אבוד, למה?
ענבר-אייל עשהאל: בגלל שהרגשתי מאוד לא בנוח להיות עם הבנות, אבל התכנים והאנטומיה הביולוגית שהייתה בקבוצה של הבנים, לא הייתה רלוונטית אלי בגלל שאני לא אישה, אבל זה לא הסתדר לי.
ענבר-אייל עשהאל: באותה נקודת זמן בחיים שלי מאוד חיפשתי תשובות להרבה שאלות שהציפו אותי.
ענבר-אייל עשהאל: שיעורי מיניות, היה אחד ביסודי, אחד בחטיבה, לאורך כל תקופת התיכון והחטיבה, זהו, והם עסקו אך ורק באנטומיה ולא בכל מיני תכנים אחרים שלא קשורים לפן הפיזי.