GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: הסוגיות של יהדות יוצאי אתיופיה לא צריכים לידון בוועדת העלייה והקליטה בלבד.
יעקב מרגי: זה מה שהיא רצתה לבטא.
יעקב מרגי: זה מה שקורה כאן, ולאו דווקא.
יעקב מרגי: בכל ההיבטים, בכל המשמעויות של כל ועדות הכנסת הנוגעות בדבר, אם זה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת החינוך, הוועדה לזכויות הילד.
יעקב מרגי: כשלוקחים את הנושא של העדה ומתקדמים בו נטו בוועדת העלייה והקליטה, אנחנו לא יוצאים מהקופסה, וזה מה שאמרתי בדברי הפתיחה שלי.
יעקב מרגי: אנחנו נגד תוכניות מבדלות.
יעקב מרגי: אנחנו בגיל קליטה כזה שכבר יכולים להרשות לעצמנו, במושגים של תינוק שהולך וגדל, חי נושא את עצמו, הוא עצמי.
יעקב מרגי: אני מבחינתי אמרתי את זה גם לכמה חברות של האגודה.
יעקב מרגי: מבחינתי אני רואה בזווית מסוימת גם סיפור הצלחה עם כל הקשיים האובייקטים שהיו וישנם.
יעקב מרגי: מה שקורה בשנים האחרונות זה סיפור של המראה וסיפור של הצלחה שאני מקווה שגם נצליח להוריד אותו לכלל החברה, שזה יהיה מנת חלקה של כל החברה.
חנה אלעזר: הצלחה?
מאיר כהן: כן, יש בו גם קצת הצלחה.
מאיר כהן: כן, למה לא?
קריאה: זה לא המשפט הפותח היום.
יעקב מרגי: לא נכון, זה סיפור הצלחה.
קריאה: כי תראו את המימדים ותראו את התוצאות.
יעקב מרגי: גבירתי, זו גורלה של קריאת ביניים לא מאושרת.
יעקב מרגי: את כבר ירדת לסוף דעתי, את כבר מפרשת אותי וכבר יש לך מה לומר על הפירוש שלי.
יעקב מרגי: תני לי לסיים בבקשה.
יעקב מרגי: כשאני אומר, במובנים מסוימים, את היית צריכה לבד להבין, זה סיפור הצלחה, עם הסיבות האובייקטיביות, והשאיפה שלנו את סיפור ההצלחה הזה להביא למטה ברוחב הפירמידה לכולם.
יעקב מרגי: זה האתגר גם של האגודה, זה האתגר שלנו כמחוקקים.
יעקב מרגי: זה האתגר שלנו כוועדת החינוך בתחומי החינוך, התרבות והספורט של הוועדה.
יעקב מרגי: איפה שיש בעיות, צריך לטפל בהן.
יעקב מרגי: הבעיות שמאפיינות היום את בני העדה, מאפיינות גם חלקים אחרים בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: החברה היא רב-תרבותית, ואני קונה את מה שאמרת, בצורה הכי בוטה.
יעקב מרגי: כן, המקום שלי לא בוועדת העלייה והקליטה בלבד.
יעקב מרגי: שיתייחסו בוועדת העלייה והקליטה על אלה שבדרך, על אלה שעלו לפני שנה.
יעקב מרגי: אלה שעלו בשנות ה-90, אני עוד אתייחס אליהם כוועדת העלייה והקליטה?
יעקב מרגי: מה, לא למדנו כלום מקליטות קודמות?
יעקב מרגי: זה מה שרציתי לבטא, זה מה שאני מקווה שכיוונתי לדעתך ואנחנו נמצאים שם.
שולה מולא: שמי שולה מולא, אני יושבת ראש אגודת יהודי אתיופיה ואני אשת חינוך, עובדת במט"ח, מרכז לטכנולוגיה חינוכית, ואני מכירה חינוך מכל הכיוונים, אגיד את זה בחוסר צניעות.
שולה מולא: אנחנו כאן, כבוד היושב ראש, כדי להגיד לכם, חברי הכנסת, שתעזרו לנו, שמשרדי הממשלה ייקחו אחריות ויראו בנו כאזרחים שווים שאנחנו צריכים לקבל שירותים נאותים, והנתונים מחרידים ובטח לפניך הנתונים.
שולה מולא: אנחנו מושכים 40 שנה פערים של 20%.
שולה מולא: איפה שתשים את האצבע, יש פערים.
שולה מולא: אגיד נתון אחד קטן והוא מזעזע.
שולה מולא: עד שאני לא ראיתי אותו, אני לא האמנתי שזה המצב של הקהילה שלי.
שולה מולא: הנתון האחרון בזכאות לבגרות מראה שרק 40 בודדים, 40 פרטיים מהקהילה האתיופית, כולל הכול, עולים, נולדו פה, ההורים שלהם ככה או אחרת, רק 40 תלמידים עשו 5 יחידות מתמטיקה.
שולה מולא: ריבונו של עולם, מה קרה לכם, משרד החינוך?
יעקב מרגי: זה יהיה הסעיף המוביל של הסיכום שלנו.
שולה מולא: אז אנחנו רוצים להיות רגילים.
שולה מולא: ככה קראתי למחקר שלי.
שולה מולא: אנחנו רוצים שתתייחסו עלינו באופן שוויוני, ואנחנו נסתכל על השורה התחתונה, השורה של התוצאות.
שולה מולא: התוצאות קשות, גרועות.
שולה מולא: גם אם יש תמונות, איזה ניצנים בכל מיני מקומות ואני מחזיקה בניצנים האלה, כולנו מחזיקים בניצנים האלה ואנחנו הולכים לפיהם, אבל התמונה הגדולה, המסה הגדולה מחרידה, קשה.
שולה מולא: כבוד היושב ראש, תעזור לנו.
יעקב מרגי: גברת שולה, אם 40 הצליחו, זאת אומרת שהפוטנציאל הוא גדול יותר.
יעקב מרגי: אמרתי גם לזיוה וגם לחנה, אני אמרתי בדיון המקדים, לעיתים צריך להנגיש.
יעקב מרגי: זו תופעה שחווים אותה אוכלוסיות רבות בחברה הישראלית וחוו אותה בעבר, שמראש הם סימנו יעדים מסוימים כמחוץ לתחום.
יעקב מרגי: משרד החינוך ידע לעשות זאת במגזר הבדואי עם ה-5 יחידות והתוצאות שם טובות, ואם היית שואלת את אלה שעשו 5 יחידות במגזר הבדואי בשנים האחרונות, אם אי פעם הם חלמו לעשות, יאמרו לך שגם הם לא שם.
יעקב מרגי: הסיפור הוא סיפור של הנגשה, הסיפור של לגרום לתלמידים להאמין ביכולות שלהם, לשאוף להגיע לשם.
יעקב מרגי: זה הסיפור.
עודד פורר: אני קצת נוגע בדבר בגלל תפקידי הקודם כמנכ"ל משרד העלייה והקליטה.
עודד פורר: הובלתי יחד עם חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שגם אז הייתה חברת כנסת, את התוכנית הזו של הדרך החדשה שעיקרה המרכזי היה בדיוק הדברים שאתה אמרת.
עודד פורר: אחרי תקופה כל כך ארוכה, ואני לא אומר קליטה, אלא שילוב יוצאי אתיופיה בתוך החברה הישראלית, זה לא הביזנס הפרטי של משרד העלייה והקליטה או משהו כזה שכל משרד ממשלתי זורק אותו לעלייה וקליטה בצורה שהוא מתייחס לילדי הארץ כאילו הם עולים חדשים.
עודד פורר: יושב פה אלעזר, הוא יודע.
עודד פורר: מחווה אלון, שזה בסיס שעושה טירונות לעולים, הם נשלחים לשם.
יעקב מרגי: השלמת השכלה.
עודד פורר: אם אתה יליד הארץ ואתה אתיופי, אתה נשלח למחווה אלון.
עודד פורר: זאת הייתה המציאות, ואני מדבר על דברים שהם מזעזעים והם בולטים במיוחד דווקא בתחושת השייכות של הקהילה.
עודד פורר: כשאתה עושה קייטנות נפרדות, אין מילה יפה לתאר את הדבר הזה, לילד שמרגיש שהוא נשלח לקייטנה נפרדת מהחברים שלו, וכשאתה עושה גם כיתות, אגב, מתוך לא כוונה רעה.
עודד פורר: עשו את זה מתוך כוונה טובה, אני חייב לומר.
עודד פורר: כשעשו כל מיני קבוצות, בואו נעשה קבוצות ונקדם, אבל אתה לוקח ילד ורק בגלל צבע העור שלו אתה משייך אותו באיזושהי קבוצה, בלי שום קשר לא להישגים שלו, לא ליכולות שלו, אתה יוצר בידול איפה שאתה יכול ליצור שילוב, ואני חושב שאולי אחד הדברים המרכזיים שראתה הממשלה אז, זה שכל משרד ממשלתי עשה לעצמו תוכניות קליטה, נקרא לזה, לפי איך שבא לו ולפי איך שהוא רואה לנכון, לקלוט בלי שום מדיניות, והחלטת הממשלה שיצאה אז, היא החלטת ממשלה, פעם ראשונה שהגדירה מדיניות.
עודד פורר: היא לא הגדירה למשרדים איזה תוכניות לעשות ואיזה לא לעשות, אלא היא הגדירה קווי מדיניות.
עודד פורר: אני חושב שבזה גם אנחנו צריכים להתרכז כאן בוועדה ולבחון, מבין אותן אבני יסוד שהחליטה הממשלה עליהם, האם הן מיושמות.
עודד פורר: שתי אבני יסוד משמעותיות שהן משמעותיות דווקא בעניין של חינוך, מתוך אבני היסוד שעליהן החליטה הממשלה, היא החליטה לדעתי על שבע אבני יסוד, הראשונה, והיא גם הייתה הראשונה שהממשלה שמה אותה במקום הראשון, זה שילוב מול בידול.
עודד פורר: זה אומר, אני לא עושה תוכנית מבדלת, אלא אם כן יש לי סיבה מאוד טובה לעשות.
עודד פורר: אם נניח יש לי קבוצה של תלמידים שהם רק דוברי אמהרית, אין לי ברירה, אני חייב לייצר איזושהי תוכנית מבדלת, אבל אם יש תלמידים שהם מתקשים במתמטיקה או באנגלית, יהיו עם עוד תלמידים שמתקשים במתמטיקה ואנגלית.
עודד פורר: יש תלמידים מכל גווני הקשת במדינת ישראל שמתקשים במתמטיקה ואנגלית או בכל מיני נושאים אחרים.
עודד פורר: הוצאנו, לפחות ההחלטה שהתקבלה הייתה, צריך להבין, תלמידים יוצאי אתיופיה, וכשאני אומר יוצאי אתיופיה אני מתייחס לאנשים שנולדו בארץ, ישבו באגף קליטת עלייה במשרד החינוך.
עודד פורר: זה היה האגף שלשלם הם שויכו.
עודד פורר: אחת ההחלטות המרכזיות, אגב, היא הייתה קשה, זה היה כמו ניתוח לב פתוח, הייתה להוציא את העניין הזה ולהגיד, משרד החינוך, עם כל הכבוד, החבר'ה נולדו בארץ, קח עליהם אחריות.
עודד פורר: אתה צריך לחזק אותם?
עודד פורר: תחזק אותם.
עודד פורר: אתה צריך לתת להם תגבורים?
עודד פורר: תן להם תגבורים, אבל אל תיתן להם תגבורים כעולים חדשים ותתייג אותם כחבר'ה שהם בפינה.
עודד פורר: מהצד השני, יש עוד אבן יסוד, ופה אני חושב אולי שמשרד החינוך צריך לשים על זה לב, היא אבן יסוד של קידום מצוינות, ודווקא הנתונים שאנחנו שמענו קודם בהקשר של 5 יחידות מתמטיקה ודווקא בגלל התוכניות שמקדם היום שר החינוך, אני חושב שצריך לשים על זה את הדגש ולראות איך אנחנו מצליחים גם לשמור על השילוב הזה ולהימנע מבידול, כי הבידול, הנזק שלו הוא עצום, אבל גם לדאוג לקידום מצוינות וטיפוח מצוינות וטיפוח מודלים של מצוינות.
עודד פורר: תמיד תפתחו בזה שיש הצלחות מאוד גדולות מקרב הקהילה.
עודד פורר: יש מודלים להצלחה וצריך לקחת את המודלים האלה ולמקסם אותם ולהחצין אותם ולא כל הזמן לחשוב שיש פה איזושהי קהילה מוצלחת, טובה, תורמת.
עודד פורר: צריך להמשיך ולקדם אותה הלאה.
עודד פורר: אם יש אחוזי גיוס לצה"ל ליחידות הקרביות, הכי גבוהים מקרב הקהילה, אנחנו צריכים לראות אותם גם משתחררים מצה"ל אחרי שהם שירתו ביחידות האלה, כי צה"ל ידע לקלוט אותם טוב.
אלעזר שטרן: גם אני מסכים שבמדינת ישראל יש הישגים גדולים בקליטת עלייה בכלל וגם בקליטת יהודי אתיופיה.
אלעזר שטרן: יחד עם זאת, אין ספק שהפערים שמוצגים בכל המקומות, בכל המדדים, זה אתגר לאומי שלא שייך למשרד הקליטה.
אלעזר שטרן: אני מזכיר, זה דיון בוועדת חינוך.
אלעזר שטרן: זה רק חלק מהמדדים.
אלעזר שטרן: יכול להגיד משרד השיכון, הם בשכונות נפרדות בעיקר, גם אם לא שמו אותם, בהרבה מאוד מקומות.
אלעזר שטרן: יש לזה השפעה.
אלעזר שטרן: לי אין ספק שהדבר הנכון הוא שילוב בחברה הישראלית.
אלעזר שטרן: יחד עם זאת, אני מציע שנחשוב כולנו ונדע שכדי לשלב, לפעמים אתה צריך לתעדף.
אלעזר שטרן: כשאני אומר לתעדף, אני מקבל שתתעדף אם אתה רוצה, לפי מבחנים, אבל לדוגמא, אם אנחנו יודעים, ואני יודע את זה, שהאיכויות בקרב יוצאי אתיופיה הם בדיוק כמו האיכויות בקרב יוצאי אשכנז, מרוקו, מה שאתם רוצים, אבל כתוצאה מכל מיני דברים הם לא נחשפים, בעיקר בגלל הבחינות שלנו, וכן יש לזה השלכה או חלק מהדברים נובעים מכל מיני דברים שונים שמאפיינים את החברה הישראלית.
אלעזר שטרן: בוועדת חוץ וביטחון הציגו לנו שבוטל יום עיון ליוצאי אתיופיה, שבו הציגו להם אפשרויות, בכלל בין השאר אפשרויות כניסה לאקדמיה, לעתודה האקדמאית, ויש ירידה בכניסה האקדמאית מאז, של יוצאי אתיופיה.
אלעזר שטרן: אני לא אומר שהפתרון הוא דווקא אותו יום.
אלעזר שטרן: אני יכול להגיד שאני חושב לדוגמא, שבקורס אמי"ר בצה"ל, שנולד יחד עם מכון פוירשטיין, שהוא מטפל בכל האוכלוסיות, לא רק ביוצאי אתיופיה - - -
יעקב מרגי: אפרופו הדיון הקודם שהיה כאן.
אלעזר שטרן: כן, אבל אם מבחינה מקצועית הוא חשב שהוא יכול להכניס יותר יוצאי אתיופיה ללמוד רפואה ובטכניון, וזה מה שקרה, דרך אגב, וגם לתפקידים יותר בכירים בצבא, דרך אגב, ללא קשר לנתוני הקב"א שלהם.
אלעזר שטרן: ברור לי שיש בעיה עם בחינות שכתבו אותן חבר'ה, אני לא אוהב להגיד את זה, אבל אמרתי את זה גם כראש אכ"א - - -
יעקב מרגי: אני אומר לך מה שאתה לא אומר.
יעקב מרגי: הבחינות הקיימות הן מוטות תרבותית וצריך לטפל בהן.
יעקב מרגי: אמיר ופוירשטיין נותנים מענה בחלקו לזה, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: קח את אותה בחינה, תפזר אותה לאלה שמקטרגים על התפיסה הזו שהפסיכומטרי הוא מוטה תרבותי, והתעמתי עם מנכ"לית מאלו, ואמרתי.
יעקב מרגי: החברה הישראלית היא רב-תרבותית.
יעקב מרגי: קח תלמיד מכל קבוצה, בלי הכנה מוקדמת, שים להם את אותה בחינה.
יעקב מרגי: שים אותם ב-5 יחידות מתמטיקה.
יעקב מרגי: תן להם את אותה בחינה, אתה תראה ציונים שונים לגמרי, והיא מנסה לומר לי שזה לא מוטה תרבותי.
יעקב מרגי: הבאתי את הדוגמא.
יעקב מרגי: איפה שאת יושבת, חנה, ישבה סטודנטית לרפואה באוניברסיטה העברית, בת העדה האתיופית, שמספר נקודות בפסיכומטרי לא היה גבוה.
יעקב מרגי: הייתה לא הזדמנות מאותה מכסה שהאוניברסיטה העברית מאפשרת, לעשות את האלטרנטיבי של פוירשטיין.
יעקב מרגי: לא רק שהיא נכנסה ללימודי רפואה, היא גם הייתה מצטיינת דיקן.
חנה אלעזר: זה אומר שהמבחנים לא טובים, לא האנשים.
יעקב מרגי: הם מוטים.
אלעזר שטרן: אני רוצה להמשיך, ברשותך.
אלעזר שטרן: אני הרי אמרתי במשפט הפתיחה.
אלעזר שטרן: ברור לי שהאיכויות שאיתן נולדים אנשים, הם שווים.
אלעזר שטרן: היכולת לחשוף אותם, להתאים אותם לבחינות, שם יש לנו את הבעיה, ואני מסכים עם כל מילה שאמרת.
אלעזר שטרן: תראו, הרי בואו נגיד את האמת.
אלעזר שטרן: אמרתם שיזמתם את הדיון של היום הזה ואני בעדו.
אלעזר שטרן: אין יום כזה ליוצאי צ'כוסלובקיה וליוצאי מרוקו וליוצאי תימן וליוצאי רוסיה.
יעקב מרגי: גם הם ישמחו ביום שלא יהיה.
אלעזר שטרן: נכון, אז סימן שאתם כן מבינים.
חנה אלעזר: אנחנו עושים את זה - - -
אלעזר שטרן: אני לא מתווכח איתך עכשיו.
יעקב מרגי: חנה, זה רטורי.
אלעזר שטרן: אני לא מתווכח עכשיו, אני רק אומר שהאמירה הזאת, אוקי, בואו נשכח מהכול ונתייחס יחס לכולם אותו דבר, אנחנו לא רוצים להתייחס אותו דבר.
אלעזר שטרן: אני מקווה שגם רוב בני העדה לא רוצים אותו דבר אלא מבינים שיש עניין של סגירת פערים.
אלעזר שטרן: דרך אגב, אני לא רוצה להגיד סגירת תרבויות, בגלל שהתרבות של יוצאי אתיופיה, אני לא רוצה לשנות אותה כהוא זה.
אלעזר שטרן: אני חושב שהיא רק מעשירה את החברה הישראלית.
אלעזר שטרן: אני לא רק הייתי ראש אכ"א, אני גם הייתי יושב ראש הפרויקט הלאומי האתיופי וגם הייתי קצין חינוך ראשי.
אלעזר שטרן: לשמחתי, רק לשכנים שלי ולא לי יש נכדים שהם מנישואים של יחד, יוצאי אתיופיה ויוצאי אשכנז והכול, והלוואי בכל החברה הישראלית.
אלעזר שטרן: אני מניח שיום יבוא - - -
שולה מולא: לא הבנתי מה זה בא להוכיח, מה הקשר?
אלעזר שטרן: אני לא עובד אצלך, אם לא הבנת.
יעקב מרגי: גבירתי, הוא ברשות דיבור.
שולה מולא: הוא איש חינוך.
שולה מולא: הוא יסביר לי - - -
יעקב מרגי: כרגע תאפשרי לו לסיים בבקשה.
מאיר כהן: תקשיבי, אל תהיי ציניקנית.
מאיר כהן: אנחנו לא האויבים שלך.
שולה מולא: לא, אתם לא.
מאיר כהן: תורידי עכשיו טונים.
מאיר כהן: אנחנו שמענו את ההתבטאות שלך שבחינוך לא יכולים ללמד אותך.
מאיר כהן: תלמדי רק דרך ארץ, תני לנו לדבר.
שולה מולא: סליחה?
שולה מולא: אני יכולה לשאול כשאני לא מבינה - - -
יעקב מרגי: אני אתן לך הזדמנות.
מאיר כהן: תירגעי עם הציניות.
מאיר כהן: זה לא מוסיף לך.
מאיר כהן: הציניות לא מוסיפה שום דבר.
אלעזר שטרן: תודה אדוני היושב ראש, אני סיימתי.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני חוזר על הדברים, כאחד שכל חייו התמודד - - -
יעקב מרגי: וכל מי שבא לדיון, אכפת לו.
מאיר כהן: כאחד שכל חייו התמודד וחינך ועשה הכול, והייתי 30 שנה מנהל בית ספר תיכון, אני תמיד בצנעה אומר שיש לי מה ללמוד מאנשים אחרים בחינוך, אז ציניות לא מוסיפה שום דבר לדיונים מהסוג הזה.
מאיר כהן: אני פעיל בקבוצת חברי הכנסת שעושה הכול בכדי להעלות את היהודים מאתיופיה.
מאיר כהן: נסעתי לשם, אדוני, כמו שאתה יודע.
מאיר כהן: נסעתי לגונדר, ואני מגיע לכל ישיבה בוועדת הקליטה, וטוב שזה קורה בוועדת הקליטה כי אני חושב שמדינת ישראל נוהגת בהסתר פנים לאלפי יהודי אתיופיה שנשארו שם.
מאיר כהן: מה שקורע את ליבי מעבר לשאלות הכי חשובות כאן, זה שמגיע אלי חייל, אחרי צוק איתן, שמשרת, סיפרתי את זה לאלעזר, הוא מכיר את הסיפור, ביחידה מובחרת, נתן את נשמתו ומספר לי שהאחים שלו והסבתא שלו עדיין נמצאים, ונסעתי ופגשתי אותם בגונדר, אז הלקות הראשונה של ממשלת ישראל זה שהיא לא מקבלת החלטה גורפת להעלות את כל מי שצריך, למרות שאני מודע לוויכוחים בתוך הקהילה, של האם יהדותם היא במאה אחוז או פחות, אבל במקום שיש שאלה הומאנית, לכן אני הולך לכל ישיבה, וטוב שיש ישיבות כאלה בוועדת הקליטה, וכן, עד שלא יעלו את שארית היהודים האלה, אנחנו נמשיך לעשות שם כל שבוע ישיבה.
חנה אלעזר: זה מעולה, לעולים חדשים.
מאיר כהן: ראו, היו כל כך הרבה החלטות ממשלה, 2001, 2008, 2013.
מאיר כהן: בשבוע שעבר בטקס זיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרך, שמעתי את ראש הממשלה אומר, אני הקמתי גוף שכל יום יעקוב.
מאיר כהן: קשקוש בלבוש.
מאיר כהן: שום החלטת ממשלה, לא מיישמים אותה, וכשלא מיישמים החלטות ממשלה, זה מקרין על כל המשרדים בממשלת ישראל, במדינת ישראל, ואין נוהגים בהסתר פנים ליהדות אתיופיה.
מאיר כהן: כאיש חינוך אני אומר לכם, היו זהירים.
מאיר כהן: אני בודק את זה, בכמה ילדים מהעדה האתיופית, וזה מזכיר לי, כשאני עליתי ממרוקו בשנות ה-60, אז הסתבר שחלק מהילדים שלימים הפכו להיות לסטודנטים הטובים ביותר, הושמו בבתי ספר יסודיים לכיתות לחינוך מיוחד.
מאיר כהן: היד הייתה קלה והיא עדיין קלה.
מאיר כהן: ילדים אתיופים, אתה נכנס לכיתות חינוך מיוחד ואתה שואל, ריבונו של עולם, מה הילדים האלה עושים כאן?
מאיר כהן: אלה הדברים שצריך לטפל בהם לפני שאנחנו עומדים וצועקים קיפוח, לא קיפוח.
מאיר כהן: עבודה רצינית, להיכנס לתוך מערכת החינוך, ואני אחפש את העמותה הזאת שעושה את זה.
מאיר כהן: להיכנס לתוך המערכת ולדרוש שאלות.
מאיר כהן: הישיבות בכנסת הן טובות, אבל הן לא עיקר העבודה.
מאיר כהן: להיכנס לתוך הגנים, ובאיזו קלות בלתי נסבלת מסמנים את הילדים האלה ועוצרים את התפתחותם.
מאיר כהן: הקלות הבלתי נסבלת של משרד החינוך.
מאיר כהן: תוכניות להסדרת הדיור, להסדרת העבודה, מפורקות לגמרי.
מאיר כהן: כשהגעתי למשרד הרווחה אספתי וקיבלתי נתונים.
מאיר כהן: אני נחרדתי מהנתונים שקיבלתי.
מאיר כהן: השתדלנו בשנתיים לעשות כמיטב יכולתנו, אבל זו הייתה נקודה אחת, צעד אחד קטן, לכן אדוני, אני מבקש ממך, זאת ועדה שתוצאותיה באמת יקרים.
מאיר כהן: אנחנו אף פעם לא יוצאים מכאן בדיונים עקרים.
מאיר כהן: הדבר שחייבים לעשות כאן זה להפוך, וסליחה, אני לא רוצה להתפרץ ללו"ז שלך ושל הוועדה, אבל צריך להחליט שבשנה הקרובה, לא לחכות ליום הבא, יש כאן חמש או שש ישיבות מעקב שאתה תחליט עליהן, שבהן כל משרדי הממשלה, במיוחד משרד החינוך צריך לבוא לכאן ולתת תשובות.
מאיר כהן: שיישב כאן שר החינוך ומנכ"ל משרד החינוך, שלא יצטרכו כל מיני מגשרים ומקשרים, לקבל מהם את התשובות וכמובן גם שמשרד החינוך יפרוס את התוכניות הטובות או הפחות טובות שהוא עושה, לכן אלה הדברים שאנחנו צריכים להתמקד בהם.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה אדוני, ומייד נפתח את הדיון על נקודות ממוקדות ואתגרים בחינוך לבני העדה.
יוסי יונה: הבעיה המרכזית, אדוני היושב ראש, זה איך אנחנו מתייחסים לשונות.
יוסי יונה: הייתי לאחרונה בניו יורק, פגשתי אישה מאוד מרשימה.
יוסי יונה: המוצא שלה הוא מסין והיא עובדת בבורסה של ארצות הברית, ואז היא מספרת לי שמישהו פנה אליה ואמר לה, well your english is excellent, אז היא אמרה לו, מה זאת אומרת?
יוסי יונה: אני נולדתי בקנדה.
יוסי יונה: היא אומרת, חוסר היכולת הזאת שאדם שונה, הוא שונה מהסביבה, הוא לא שונה מהותית, כי יכול להיות שלבן הוא שונה בסביבה מסוימת, אבל השונות שלה, כי היא אסיאתית, ואז מתפעלים מהאנגלית שלה.
יוסי יונה: זו בעצם בסופו של יום הבעיה שאיתה אנחנו מתמודדים, בין אם זה למול יוצאי אתיופיה או קבוצות אחרות.
יוסי יונה: באמת אני מצטרף לדברים של חברי מאיר כהן, שזו לא רק שונות, אלא שיש לנו איזושהי עמדה גם שלילית לגבי שונות מסוימת, דעות קדומות, ואז היד, בואו נגיד את זה עם מטאפורה קצת בעייתית, היד מאוד קלה על ההדק, ואז מפנים את הילדים לחינוך מיוחד או לחינוך מקצועי ועוד דברים מהסוג הזה, שאינם בסופו של יום משפרים או מעניקים לילדה ולילד סיכויי חיים שווים כמו ילדים אחרים.
יוסי יונה: חד משמעית, לדעתי אנחנו עדיין, החברה הישראלית, הגם שאנחנו מתמודדים עם המופעים השונים של גזענות, מתקשים להודות בקיומה של התופעה.
יוסי יונה: באשר למערכת החינוך או בכלל למערכות אחרות, אני הייתי מציע למשרד החינוך, גם לאוניברסיטאות דרך אגב וגם למכללות להוראה.
יוסי יונה: חלק מההכשרה המקצועית שלהם זו השתלמות בסוגיות הללו.
יוסי יונה: חלק מתוכנית הלימודים חייבת להיות השתלמות בנושא הזה של איך אנחנו מביאים למודעות גדולה יותר, לתודעה יותר מחודדת באשר לשאלה הזו של השונה והדעות הקדומות שלנו.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, בואו נגלה סוד שהוא סוד ציבורי ידוע.
יוסי יונה: האם מישהו מאיתנו, כולל אותי, יכול לומר על עצמו, על עצמה, שהיא משוחררת משום דעה קדומה כלפי זולתה/זולתו?
יוסי יונה: זה לא אנושי, לכן העניין הוא לא אם יש לנו דעות קדומות.
יוסי יונה: אם אנחנו אומרים, איכותו של אדם נאור, זה לא האם יש לו או אין לו, כי אדם כמו שאמר משורר ידוע, הוא תבנית נוף מולדתו, ותבנית מולדתנו הרבה פעמים נגועה.
יוסי יונה: איכותו של האדם הנאור זה שהוא מודע לכך שיש לו והוא מתמודד עם הדעות הקדומות שיש לה או יש לו ומנסה להתגבר עליהן.
מאיר כהן: פרופ' יונה, אני אומר את זה ואני עומד אחרי הדברים שלי.
מאיר כהן: אם החבר'ה שנמצאים בגונדר ובאדיס היו לבנים, הם היו מזמן נמצאים במדינת ישראל.
מאיר כהן: זה לא הדיון אבל כדאי להגיד את זה פה, כי מזה הכול נגזר.
יעקב מרגי: אני מתנצל מראש אם אני לא אהגה נכון את השם.
יעקב מרגי: ישמבל אלמיו, בבקשה.
יעקב מרגי: לאחר מכן נבקש התייחסות של משרד החינוך, סוגיה של המיצ"ב, של הבגרות, חלקם באוכלוסייה אל מול נתונים, ותוכניות מבדלות, מה גורלן, אם קיימות ואיך ומה, ונסיים בקינוח של סיכום מאוד משמעותי.
יעקב מרגי: בבקשתי גבירתי.
ישמבל אלמיו: שלום, שמי ישמבל ואני מאגודת יהודי אתיופיה.
ישמבל אלמיו: אני אדבר גם ממקום של אימא וגם כאשת חינוך.
ישמבל אלמיו: אני אספר קודם כול מהמקום של אימא ואחר כך אני אגיע לנושא הזה כאשת חינוך.
ישמבל אלמיו: יש לי ילדה בת 17.
ישמבל אלמיו: בשנה שעברה כינסו את כל התלמידים יוצאי אתיופיה, לאודיטוריום.
ישמבל אלמיו: אני גרה באשדוד.
עודד פורר: היא נולדה בארץ, הילדה?
ישמבל אלמיו: כן.
ישמבל אלמיו: הבת שלי בת 17, לומדת בכיתה י"א, ובשנה שעברה כינסו את כל התלמידים יוצאי אתיופיה באודיטוריום ואמרו להם שהם חייבים להיות נוכחים שם.
ישמבל אלמיו: שיעור מתמטיקה כמו כל הכיתה שלה, והיא הייתה צריכה לצאת, ופעמיים עלו לכיתה כדי להוריד אותה באמצע השיעור כדי שתגיע לאודיטוריום.
ישמבל אלמיו: בלית ברירה היא ירדה לאולם ומה היא רואה שם?
ישמבל אלמיו: רואה רק יוצאי אתיופיה, ומתחילים לספר להם על התוכנית, הפרויקט הלאומי, יש תגבור לימודי לתלמידים וכו' וכו'.
ישמבל אלמיו: כשהיא אמרה, מה אני קשורה לזה עכשיו, למה הוצאתם אותי?
ישמבל אלמיו: לא, את ממוצא אתיופי ואת צריכה להיות כאן, ויש פה מענה לימודי, והיא תלמידה טובה בכיתה מדעית.
עודד פורר: זה היה בשנה שעברה?
ישמבל אלמיו: בשנה שעברה.
ישמבל אלמיו: היא בכיתה מדעית, היא עושה 5 יחידות במתמטיקה, היא עושה 5 יחידות באנגלית.
ישמבל אלמיו: היא עושה את רוב המקצועות 5 יחידות.
יעקב מרגי: אבל מה לעשות שהמורה שלה, מי שמרכזת את הפרויקט, לא עושה 5 יחידות - - -
ישמבל אלמיו: זה עצוב, אז היא באה הביתה ומספרת לי, אימא, תקשיבי, הוציאו אותנו מהכיתה, שמו את כל התלמידים יוצאי אתיופיה והתחילו לספר לנו על הפרויקט הלאומי, ורוצים לתת לנו וכו', ואמרתי שאני לא מעוניינת, אני לא צריכה ושיעזבו אותי.
ישמבל אלמיו: יום אחרי, הרכזת מתקשרת אלי והיא אומרת לי, איך זה שהבת שלך מסרבת להיכנס לתוכנית?
ישמבל אלמיו: סליחה, היא צריכה להיות.
ישמבל אלמיו: אמרתי לה, הילדה לא מעוניינת, למה אתם מכריחים אותה?
ישמבל אלמיו: עכשיו אני אעבור לחלק האחר כאשת חינוך.
ישמבל אלמיו: אני מכירה את התוכניות המבדלות האלה במקומות עבודה שעבדתי בהם.
ישמבל אלמיו: ראיתי שהתוכניות האלה לקחו את כל יוצאי אתיופיה, שמו אותם בכיתות נפרדות, והם תלמידים לא פחות טובים, תלמידים מצוינות שיכלו לגשת ל-5 יחידות אם היו שמים אותם בכיתות של מחוננים - - -
עודד פורר: אבל זה היה אמור להיפסק.
עודד פורר: גם דווח שזה נפסק.
ישמבל אלמיו: הילדים האלה, שמו אותם, אלה של 5 יחידות, של 4 יחידות, 3 יחידות, שמו אותם ביחד ולימדו אותם אותו דבר, באותה רמה, והילדים האלה יכלו, אני בטוחה שאם היו שמים אותם בכיתות אחרות הם היו מצליחים יותר, והילדים האלה שהיו שם, אתה צריך לראות את האיכות של המורים, מי המורים ששם.
ישמבל אלמיו: זה לא מורים מתוך בית הספר שמכירים אותם, יודעים מה הקשיים שלהם.
ישמבל אלמיו: הביאו מורים מבחוץ והתוכנית באה מבחוץ לתוך כתלי בית הספר.
ישמבל אלמיו: בית הספר מבחינתו נותן רק את המקום.
ישמבל אלמיו: הוא לא בוחן, הוא לא בודק מה איכות המורים, מי המורים, ההתמקצעות של המורים.
ישמבל אלמיו: מכניסים אותם מ-ז' עד כיתה י"ב.
ישמבל אלמיו: אין מעקב רציני.
ישמבל אלמיו: אנחנו רואים גם לפי הנתונים, גם עם התוכניות המבדלות, ככל שנכנסים בתוך בתי הספר ומנסים לתת את המענה, אנחנו רואים שיש שיפור, אבל עדיין יש פער ביחס לאוכלוסייה היהודית.
עודד פורר: נזק שנגרם הוא לאין ערוך יותר גדול מהתועלת מזה שהיה שיפור כזה או אחר כשעושים תוכנית בצורה שאת מתארת.
עודד פורר: בעיניי זה סופר חמור שכאן בוועדה וגם בוועדת עלייה וקליטה, ואני פשוט עוקב אחרי העניין הזה, אדוני.
עודד פורר: זה לא מעט.
עודד פורר: מדובר על החלטות ממשלה שהתקבלו לפני שלוש שנים.
ישמבל אלמיו: אבל התוכניות האלה עדיין ממשיכות.
ישמבל אלמיו: התוכניות האלה עדיין קיימות בבתי ספר.
עודד פורר: לכן התכנסה הוועדה הזו.
יעקב מרגי: טוב שהצגת את זה.
יעקב מרגי: אני מודה לך שהצגת את זה בצורה כפי שהצגת את זה.
יעקב מרגי: זה נותן לנו גם כיוון לקראת סיכום הדיון, איך להתייחס לסוגיות האלה.
ישמבל אלמיו: עוד נושא שרציתי לגעת בו זה גם הנושא של מורים.
ישמבל אלמיו: יש הכשרת מורים שנקרא "תספה".
ישמבל אלמיו: זה נמצא במכללות להוראה, אם זה בסמינר הקיבוצים, באחווה, שמכשירים מורים ממוצא אתיופי.
יעקב מרגי: ייעודי?
ישמבל אלמיו: ייעודי, תוכניות ייעודיות בתוך המכללות, ליוצאי אתיופיה.
ישמבל אלמיו: אני רוצה להגיד לך שבבית ברל גם מכשירים מורים, לאיזה מקצועות?
ישמבל אלמיו: לספרות, ללשון, מקצועות שאם תיקח מורה ישראלי רגיל, אתה תראה שייקחו את המורה האחר ולא מורה יוצא אתיופיה.
ישמבל אלמיו: ההכשרות האלה עוברות מהיסודי לחטיבת ביניים ונכנסות לאקדמיה, והפערים האלה ממשיכים, והאיכות של המורים - - -
יעקב מרגי: בהתאם.
יעקב מרגי: שלום לך גבירתי, חברת הכנסת מירב בן ארי.
יעקב מרגי: רשות נתונה לך.
מירב בן ארי: אני מקשיבה מרותקת.
מירב בן ארי: בעצם את אומרת לחברי הוועדה, אנחנו היום מספיק נמצאים בארץ.
מירב בן ארי: אני, דרך אגב, בכלל לא עניין אותי איפה הבת שלך לומדת.
מירב בן ארי: זה לא משנה לי.
מירב בן ארי: משתלבת, היא מצוינת.
יעקב מרגי: אני אגיד לך למה שאלתי.
יעקב מרגי: יש הבדל בין רשויות.
עודד פורר: יש הבדל בין אם היא עלתה לפני חמש שנים או לפני עשר שנים או שהיא נולדה בארץ.
ישמבל אלמיו: לוקחים את כל הילדים, גם אתה שנולדו בארץ.
ישמבל אלמיו: זה לא משנה.
ישמבל אלמיו: אני גדלתי בארץ.
ישמבל אלמיו: אני כמעט 40 שנה פה.
יעקב מרגי: ישמבל, הדיון ברור.
יעקב מרגי: בבקשה, תשאלי.
מירב בן ארי: את בחורה מאוד מעניינת ואני שואלת אותך האם את אומרת היום, לי, לחברי כנסת, אנחנו היום לא צריכים יותר תוכניות מבדלות.
מירב בן ארי: אנחנו היום ניבחן, יעמוד לצורך העניין שמעון, אברהם, דוד, לא משנה באיזה צבע, זה לא רלוונטי.
מירב בן ארי: את אומרת, תבחנו אותו לפי הכישורים שלו.
מירב בן ארי: שמים את הצבע בחוץ.
מירב בן ארי: אנחנו מסתכלים על הילדים כמקשה אחת.
יעקב מרגי: מה עמדת האגודה לגבי תוכניות מבדלות?
מירב בן ארי: לפני האגודה, את האגודה אני גם מכירה ומוקירה.
מירב בן ארי: אני רק רוצה לשאול את ישמבל, האם את חושבת שבעצם היום אותו דבר לכולם, פשוט - - -
יעקב מרגי: בבקשה, ישמבל.
ישמבל אלמיו: אני חושבת שלא צריכות להיות תוכניות מיוחדות עבור יוצאי אתיופיה.
ישמבל אלמיו: אני חושבת שאפשר למצוא בכל אחד את הכישורים שלו ואת היכולות שלו, והיום יש תוכניות בתוך בתי הספר, שעות פרטניות, יש שעות של מחוננים, יש שעות של אמירים.
ישמבל אלמיו: יש כל כך הרבה תוכניות, שאפשר לתת לילדים האלה כמו כלל האוכלוסייה.
ישמבל אלמיו: אם מורה יאמין בילד ויעטוף אותו וייתן לו את המענה המתאים וכו', הילדים האלה - - -
יעקב מרגי: הכוונה היא טובה, לתת עכשיו תגבור, אבל ברגע שאנחנו עושים תוכנית מבדלת שהיא מיועדת רק לבנות העדה או לבני העדה, אוטומטית אני מתכנת את עצמי.
יעקב מרגי: עוד לא דיברתי על הפגיעה בתלמידים ובתלמידות.
מירב בן ארי: אבל גם יש לך תוכניות ליוצאי צרפת, וחרדים וערבים ובדואים ודרוזים.
יעקב מרגי: תלמידה בת 17, ילידת הארץ נקראת באמצע יום הלימודים, מוציאים אותה לתגבור.
יעקב מרגי: אני אומר לכם מידיעה אישית מה זה עושה לתלמיד מין המניין שיש לו קשיים והוא אמור לקבל שעות תגבור מחוץ לכיתה.
יעקב מרגי: הוא צריך לגייס את כל כוחות הנפש לצאת מהכיתה ההומוגנית שלו לתגבור.
יעקב מרגי: כשאתה לוקח את בנות העדה לבד ומרכז אותן באודיטוריום, אני לא רוצה לומר בקונוטציות מה זה עושה לי.