GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: מה לעשות, יש ממשלה בישראל ויש ריבון.
יוסי יונה: אז יש לי שאלה.
יעקב מרגי: אני אתן לך, אני זוכר שיש לך שאלה.
יעקב מרגי: אני מנסה לברר למה פספסנו את זה בדיון הקודם.
יעקב מרגי: אתה אומר שיש ועדת השגה, הסמכות שלה חד-משמעית לדון על כל רוחב החלטת ועדת זכאות ואפיון.
יעקב מרגי: עומד שם גורם בכיר יותר, שזה ברמת מחוז.
יעקב מרגי: למה זה לא מניח את דעתכם?
יעקב מרגי: פגיעה בזכות-יסוד, לא עומדת לכם הטענה כי גם קודם היא הייתה.
יואב קריים: שני דברים, אדוני.
יואב קריים: ראשית, גם בפרק השילוב הקודם היו דברים שלא היינו מרוצים מהם ורצינו לשנות אותם, וזה היה אחד מהדברים.
יעקב מרגי: מבטיח לך שעד סוף הקדנציה אני לשירותך.
יואב קריים: עכשיו יש הזדמנות לעשות זאת.
יואב קריים: זה שהיה דבר גרוע גם קודם, לא צריך להמשיך אותו.
יואב קריים: זה דבר אחד.
יואב קריים: דבר שני, הרעיון המרכזי בחוק הזה הוא שבחירת ההורים היא הקביעה, וכך זה צריך להיות.
יואב קריים: ואז לכן בעיניי בכלל, לא ההורים צריכים לערער אם הם לא מסכימים עם החלטת הוועדה אלא אם משרד החינוך איננו מסכים עם קביעת ההורים שהיא הקביעה הריבונית על-פי החוק הזה, שהוא ילך לוועדה חיצונית ויערער בפניה על קביעת ההורים, ובמובן הזה כל המהלך - -
יעקב מרגי: אין עליך, יואב.
יואב קריים: - - הוא שינוי התפיסה.
יעקב מרגי: אתה כל פעם מצליח עליי מחדש.
יעקב מרגי: זו טענה, אני לא אומר שלא, אבל זו טענה – ואני לא משפטן.
יוסי יונה: אני רוצה לחשוב גם לגבי ההערה של יואב וגם גברתי, ולרי.
יוסי יונה: האם כאשר את מציגה את הטענה הזאת – והטענה שלך היא שאנחנו נשארים באותה אינסטנציה ולכן זה מעגל סגור ואת חוששת מכך שבגלל שזה מעגל סגור, הרי סביר מאוד להניח שהחלטה של הוועדה הגבוהה יותר תהיה בהלימה עם הוועדה - - -
ולרי זילכה: אני גם טוענת שסוג זכות כזה צריכה להישלל על-ידי ערכאה שיפוטית.
יוסי יונה: כן, הבנתי.
יוסי יונה: השאלה שלי אלייך, אליכם, האם עשיתם איזושהי סקירה לגבי סיטואציות דומות בחברות אחרות שהאינסטנציות הללו הן חוץ-משרד חינוך.
יעקב מרגי: יש דוגמאות כאלה ואחרות, בלי שהיא תענה לך.
יעקב מרגי: יש דוגמאות כאלה ואחרות.
ולרי זילכה: אנחנו ככה היינו צריכים לחשוב על זה תוך כדי הליכה, אבל אחד הנושאים שעלו פה כדוגמה לדבר הזה זה היה באמת העניין של הביטוח הלאומי - - -
יעקב מרגי: עוד חמש דקות הדיון מסתיים.
ולרי זילכה: הפנימי והחיצוני.
יעקב מרגי: אמרתי לך מראש, לא הקשבת לי.
יעקב מרגי: אני יכול להביא לך דוגמאות כאלה וגם אחרות – בתוך הארגון ומחוץ לארגון, שיפוטי ולא שיפוטי.
יוסי יונה: מאה אחוז, אדוני.
יוסי יונה: ברגע שיש דוגמאות כאלה - - -
יעקב מרגי: לא חייבים לאמץ אותן לחומרה כי זה יכול רק להכביד.
יעקב מרגי: מר גולדין הנכבד, חבל על הדם שזורם לך מהאצבעות לכיוון המותן.
מנחם גולדין: אני מלין על כך, ואני חושב שצריך גם לדבר על הילד פה.
מיכל מנקס: אני רוצה להאיר את מה שנאמר על-ידי גם בדיון הקודם.
מיכל מנקס: מספר ועדות הערר שנדחות ולא מקבלות את עמדת ההורים הוא זניח, על אחת כמה וכמה עכשיו, שזכות הבחירה – הרי הערר הוא בסופו של דבר על זכאות - - -
יעקב מרגי: מצומצם למקרים מיוחדים.
מיכל מנקס: אבל הערר הוא על זכאות או אי זכאות, הערר הוא לא על בחירת ההורים את סוג המסגרת.
מיכל מנקס: בואו נחדד.
מירב ישראלי: עכשיו הוא יהיה.
יעקב מרגי: עכשיו הוא יהיה.
הדס אגמון: חוץ מבמקרה הזה.
מיכל מנקס: יכולה ועדת הזכאות להחליט שהילד זכאי לחינוך מיוחד או שאינו זכאי.
מיכל מנקס: הערר יהיה אך ורק על כך.
יעקב מרגי: לא, מיכל.
יעקב מרגי: להזכיר לך.
יעקב מרגי: קודם כול, בחירת ההורים.
מיכל מנקס: אבל זה בהנחה שהוועדה קבעה זכאות.
יעקב מרגי: זכאות, ודאי.
יעקב מרגי: הערר – אנחנו לא שם בערר.
יעקב מרגי: עלה הצורך לערר במקרה וסבר יושב-ראש הוועדה או הוועדה שאם בחירת ההורים, דוגמה לשלב או לא לשלב, תביא למצב של סיכון או שלו או של הסביבה שלו, תישלל ממנו האפשרות, לא של הזכאות.
יעקב מרגי: לשילוב.
מיכל מנקס: אוקיי, אבל זה קורה לפני החלטה.
יעקב מרגי: אז הארגונים ביקשו זכות ערר לבטל את בחירת ההורים.
הדס אגמון: לא, הארגונים לא ביקשו זכות ערר.
הדס אגמון: הארגונים ביקשו – בדרך כלל, במסלול הרגיל, באמת הוועדה תחליט על זכאות ועל אפיון, ואז יכול להיות ערר, כשמי שבוחר את סוג המסגרת הוא ההורים.
הדס אגמון: כאן מדובר על מקרה חריג שבו הוועדה יכולה לשלול את בחירת ההורים.
יעקב מרגי: זה מה שאמרתי, במילים אחרות.
הדס אגמון: ואז הארגונים באו ואמרו – לא מספיק פה זכות ערר אלא מלכתחילה, כיוון שמדובר בשאלה, לפחות הטענה בסעיף היא שמדובר בילד שמסוכן לעצמו או לאחרים, ולכן אמור להיות תסריט שבו בסוג מסגרת של שילוב אין מענים, אין שום דרך שהשילוב בסל שירותים כזה לא יכול לתת מענה למקרה הזה, אז שוללים מההורים בכלל את הבחירה.
הדס אגמון: ולכן, הטענה היא שמלכתחילה, האינסטנציה הראשונה צריכה להיות אינסטנציה אחרת כיוון שהיא שוללת את זכות הבחירה, וכיוון שהיא מחליטה הכרעה דרמטית מאוד מבחינת הילד, ולכן האינסטנציה צריכה להיות אינסטנציה אחרת, חיצונית ועם כשירויות אחרות.
יעקב מרגי: ואני עדיין חוזר, שהצורך עלה אך ורק בגלל גורם סיכון, נקודה.
הדס אגמון: נכון, אבל אנחנו לא בעולם של הערר.
יעקב מרגי: אני בעולם הזה כרגע.
הדס אגמון: אנחנו חושבים שצריך להיות פה גורם אחר בשלב א'.
יעקב מרגי: אני נכנס לחשש אחר, שאתם צריכים לתת את הדעת ואני מסיים את הדיון באמירה שלי.
יעקב מרגי: צריכים לתת את הדעת.
יעקב מרגי: ברגע שהארתם את תשומת לבי על ועדת ההשגה, ויש לה אפשרות על כל הרוחב, שזה לא יהיה שכל ברירת המחדל הראשונית של שילוב ושל בחירת הורים יהפוך להיות מס שפתיים.
יעקב מרגי: צריך לצמצם את הסמכות של ועדת ההשגה לבטל את ההחלטה של ההורים שלא בגורם סיכון.
יעקב מרגי: הישיבה נעולה, נמשיך את הדיונים בשבוע הבא.
יעקב מרגי: 23 במאי 2018, ט' בסיון תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא על סדר-היום: הצעת חוק יום ציון לאומי לתרומתה ולפועלה של העדה הדרוזית, התשע"ח-2018, הצעת חוק של חבר הכנסת חמד עמאר וקבוצת חברי כנסת מישראל ביתנו.
יעקב מרגי: כפי שזכור לכם, הצבענו בוועדה להעלאה לקריאה שנייה ושלישית.
יעקב מרגי: בינתיים קיבלנו הערה שכביכול גופים שמוזכרים בחוק לא התייחסו – לכאורה, היו צריכים גם להיות ערניים, אבל גם אנחנו לא הזמנו אותם כך שזו טעות גם של הוועדה.
יעקב מרגי: לכן, נעניתי והגשתי רביזיה כדי לפתוח את הדיון מחדש ולהתייחס לבקשה או להערה של בית הנשיא.
יעקב מרגי: בית הנשיא עוד איכשהו העיר, הכנסת – אפילו לא מעניין אותה.
יעקב מרגי: יכולת להעביר בהצעת החוק הזו שהכנסת תתקצב בחצי מיליארד שקלים את היום הזה, ואף אחד לא היה מתייחס אליה בכלל.
יעקב מרגי: זה לא עניין אותם בכלל.
חמד עמאר: אתה יודע שיש תקציב לכנסת של חצי מיליארד שקל.
יעקב מרגי: כן, בלי הגבלה.
יעקב מרגי: הייתי חבר הוועדה המשותפת שנים רבות, של ועדת הכנסת.
חמד עמאר: אם כבר פתחת, נשאל את היועצת המשפטית אם יש אפשרות לחייב את הכנסת להוסיף מתוך התקציב שהיא מקבלת כל שנה, 10% למען החוק הזה.
מירב ישראלי: אני מציעה להזמין את מנכ"ל הכנסת ולשאול אותו.
יעקב מרגי: חמד, אתה יודע, כשאני מעיר אני מעיר לא לחינם.
יעקב מרגי: הדיון בשידור וכשזה יגיע להנהלת הכנסת – כל הכבוד שמגיעים לכאן חוקים שנוגעים אליהם, שיתייחסו אליהם.
יעקב מרגי: אפשר פה לקבל החלטות שהם ירגישו לא נוח איתן אחר כך.
סאלח סעד: אז נשאר עוד חוץ מבית הנשיא, אדוני היושב-ראש?
יעקב מרגי: נשאר לנו בית הנשיא.
יעקב מרגי: את רוצה להציג או אני?
מירב ישראלי: אני אציג או הראל.
יעקב מרגי: הראל דיבר איתי הבוקר.
יעקב מרגי: בהצעת החוק כתוב – אם אני זוכר טוב – שבית הנשיא יקיים טקס.
יעקב מרגי: והם מבקשים, הנושא הזה כבר כמעט בכל החוקים לא מנוסח בצורה הזאת כי אם תחייב את בית הנשיא לעשות טקס בבית הנשיא, לא שזה פוגע אבל זה משבש את כל ההתארגנות.
יעקב מרגי: הוא אומר, בית הנשיא יציין את היום הזה.
יעקב מרגי: באיזו דרך?
יעקב מרגי: יכול להיות שהוא יחליט שהוא בא לעדה, לכפרים של העדה – היום יבחר את הכפר הזה, מחר אם יש מרכז מורשת, במרכז המורשת, או אצלו, אבל להשאיר לו את מרווח שיקול הדעת שלו.
סאלח סעד: תמרון בתאריך.
יעקב מרגי: לא, לא בתאריך.
מירב ישראלי: גם בתאריך.
יעקב מרגי: גם איך הוא מציין את זה.
יעקב מרגי: לגבי התאריך יש את המרווח הזה, שמא ייפול על תאריכים כאלה ואחרים.
מירב ישראלי: במועד סמוך.
סאלח סעד: יש הצעה בין תאריך לתאריך או שזה נשאר פתוח?
מירב ישראלי: באמת, אלה היו שתי ההערות או הבקשות של בית הנשיא, ויש לנו חוקים שבהם באמת זה מופיע.
מירב ישראלי: למשל, בחוק יום העלייה כתוב שיום העלייה יצוין בבית הנשיא.
מירב ישראלי: בחוקים נוספים אנחנו כותבים שהדבר יצוין במועד של היום או במועד סמוך לו, ואז זה אומר שיש להם תמרון של כמה ימים לכאן או לכאן.
מירב ישראלי: אלה דוגמאות בחקיקה.
חמד עמאר: אין לי שום בעיה.
יעקב מרגי: היה חשוב לו שתבין את הניואנסים – הוא התקשר אליי אישית – שחמד עמאר לא ייפגע ויבין את זה לא נכון.
מירב ישראלי: הם גם אמרו שזה נושא שהוא מאוד חשוב להם.
סאלח סעד: אבל יש כאן שאלה, אדוני.
סאלח סעד: אני חושב שאני מצביע נגד הבקשה של בית הנשיא כי כל דבר שנשאר עמום, בצורה מעומעמת, זה משהו לא ברור.
סאלח סעד: לא ברור כי אין תאריך קבוע.
סאלח סעד: הם לא אומרים בין ה-1 במרס לבין ה-15 במרס או בין ה-1 במרס ל-21.
יעקב מרגי: מאחר שזה מורכב אצלנו עם הלוח העברי.
סאלח סעד: לא, אבל זה יכול להישאר שכל תאריך פתוח במדינה הזו, זה סימן שאין דברים ברורים.
יעקב מרגי: אתה רוצה לקבוע טווח.
סאלח סעד: אנחנו רוצים שיהיה דבר ברור, ניתן לו תאריך מה-1 במרס עד ה-20 במרס, אין בעיה, אבל הם צריכים מהלך של 20 ימים.
יעקב מרגי: להערכתי, זו הכוונה.
יעקב מרגי: בסמוך לו.
מירב ישראלי: זה גם קיים בחקיקה.
מירב ישראלי: גם בכנסת יש לנו את זה.
יעקב מרגי: מרס היא תקופה עתירת אירועים, לכן סמוך לאותו יום.
יעקב מרגי: אף אחד לא יציין את זה אחרי שציינו את היום ויידחו את זה חודשיים-שלושה.
סאלח סעד: אבל אדוני, צריך לציין את זה.
יעקב מרגי: יש נוסח שיותר - - -
מירב ישראלי: גם בכנסת, מכיוון שלפעמים זה נופל על יום שאין בו דיון כנסת, עושים את זה או בשבוע לפני או בשבוע אחר כך.
חמד עמאר: אנחנו כתבנו את זה בחוק.
מירב ישראלי: אבל לא כותבים טווח של תאריכים אלא עושים את זה בדרך כלל שבוע קודם או שבוע אחר כך, לפי איך שהמוסד - - -
חמד עמאר: מה שמקובל בחוקים.
יעקב מרגי: סמוך לו.
מירב ישראלי: או במועד סמוך לו.
חמד עמאר: אני חושב בסמוך, אני מוכן לקבל את זה.
יעקב מרגי: אני לא חושב, סעד.
חמד עמאר: בית הנשיא יציין את זה.
חמד עמאר: אם החוק מחייב אותו לציין את זה, הוא יציין את זה.
יעקב מרגי: הוא יציין.
מירב ישראלי: צריך להצביע על הרביזיה, קודם לפתוח.
יעקב מרגי: אנחנו מצביעים בעד פתיחת הרביזיה.
יעקב מרגי: נאשר את הרביזיה שלי ואחר כך נדבר על תיקון הנוסח.
יעקב מרגי: מי בעד בקשת הרביזיה?
יעקב מרגי: אושרה הרביזיה.
יעקב מרגי: עכשיו לגבי הנוסח.
מירב ישראלי: התיקונים המוצעים הם כך.
מירב ישראלי: אני מציעה, גם לגבי הכנסת נאמר שזה במועד סמוך לו.
יעקב מרגי: על אותו היגיון.
מירב ישראלי: יום ראשון פשוט יוצא יום שאין בו מליאה.
מירב ישראלי: בגלל זה, שיהיה טווח של איזושהי גמישות.
סאלח סעד: בסדר, אפשר לחיות עם סמוך לו.
סאלח סעד: גם בית הנשיא, שיהיה בסמוך לו.
מירב ישראלי: ובמקום טקס זה יהיה: יצוין בבית נשיא המדינה.
חמד עמאר: יצוין בבית נשיא המדינה.
חמד עמאר: בדרך כלל, מה הדברים שמציין אותם הנשיא?
מירב ישראלי: יש רק דוגמה אחת נוספת בחקיקה, שזה חוק יום העלייה.
מירב ישראלי: אני לא יודעת בדיוק איך הם - - -
סאלח סעד: אני מניח שהדרוזים מוזמנים לשם.
מירב ישראלי: אני משערת שבאמת מזמינים.
מירב ישראלי: מה שנאמר לי בטלפון, שלפעמים הנשיא נוסע למקום ועושים את האירוע במקום אחר, לא תמיד בבית הנשיא.
חמד עמאר: עם הנשיא.
סאלח סעד: אצלנו הוא מגיע ב-25 באפריל, אז שלא יהפוך את היום הזה - - -
מירב ישראלי: זה לא בסמוך.
חמד עמאר: הוא חייב בסמוך.
חמד עמאר: זה לא בסמוך.
חמד עמאר: 45 יום זה לא בסמוך.
סאלח סעד: הוא מופיע אצלנו ביום העלייה לרגל לקבר יתרו.
מירב ישראלי: אני חושבת שגם על זה יש איזו הצעת חוק.
מירב ישראלי: אלה שני התיקונים: או במועד סמוך לגבי הכנסת ובית הנשיא; ובמקום טקס – יצוין בבית נשיא המדינה.
סאלח סעד: אין בעיה.
מירב ישראלי: אז רק צריך להצביע על זה.
יעקב מרגי: מי בעד תיקון הנוסח כפי שהוצע?
יעקב מרגי: הנוסח אושר והצעת החוק תעלה לקריאה שנייה ושלישית, בשעה טובה.
סאלח סעד: עוד פעם לקריאה שנייה ושלישית?
מירב ישראלי: במליאה.
חמד עמאר: ליום שני תספיקי?
מירב ישראלי: אני אנסה להניח את זה היום, ואז כן.
יעקב מרגי: אדוני, בבקשה, התייחסות.
חנן ארליך: אני חוזר על ההערה שהערנו בישיבות הקודמות, שבהתאם להחלטת ועדת השרים - -
יעקב מרגי: חוק הלאום.
חנן ארליך: - - החוק צריך להיות מקודם במקביל לחוק הלאום.
יעקב מרגי: בהמשך להתייחסות שלך, אני לא חוזר על ההערה שלי אבל תעתיק אותה.
חמד עמאר: בסדר, אז תגיד לממונים שלך שאמרת את המשפט הזה.
חנן ארליך: העברתי את המסר לממונים, וזה בידם.
חמד עמאר: אתה חייב לעשות את זה, אנחנו מבינים את זה.
יעקב מרגי: גם דיבר איתי העוזר של יריב לוין.
יעקב מרגי: אמרתי לו, מה עכשיו?
יעקב מרגי: הוא אומר: אתם לא מבינים.
יעקב מרגי: אם יתוקן פה ויתוקן פה ויתוקן פה, אין אחר כך מוטיבציה.
יעקב מרגי: אם אני לא קושר עוד דברים, משקולות, אין מוטיבציה לדחוף את חוק הלאום, ואז יוצא שהדרוזים יקבלו את הביטוי, אלה יקבלו את הביטוי, ואז חוק הלאום לא יקודם.
חמד עמאר: חוק הלאום תלוי בחרדים.
חמד עמאר: החרדים לא רוצים שהוא יתקדם, הוא לא יתקדם.
יעקב מרגי: מזל שיש חרדים במדינה הזאת, אפשר להאשים אותם בכול.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 8 במאי 2018, מעבר המכללות להוראה לוות"ת.
יעקב מרגי: כפי שאנחנו יודעים, ב-2011 התקבלה החלטה ונחתם הסכם ואנחנו שומעים שיש מכללות שעברו, מכללות שעדיין לא רוצות לעבור, מכללות שמתכוננות לעבור ומתחבטות בסוגיות כאלה ואחרות, משפטיות, ממוניות, השקפתיות.
יעקב מרגי: אני חושב שמ-2011 עד 2018 כדאי לקיים ישיבה ולראות איפה זה עומד.
יעקב מרגי: מונח בפניי מסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, יציג אותו אסף וינינגר, ונתקדם לדיון.
אסף וינינגר: תודה רבה, כבוד היושב ראש.
אסף וינינגר: מי שנמצאים פה מכירים את הנושא טוב ממני, אבל בכל זאת אני אציג כמה ממצאים עיקריים מתוך המסמך שכתבנו.
אסף וינינגר: אני אציג קודם כמה נתוני רגע בנוגע למכללות ולאחר מכן אני אתייחס לנושא של מעבר המכללות לחינוך לאחריות תקציבית של ות"ת.
אסף וינינגר: היום יש 21 מכללות אקדמיות לחינוך לעומת 26 מכללות לפני כעשור.
אסף וינינגר: לומדים בהן כ-26,000 סטודנטים לתואר ראשון ועוד כ-7,000 סטודנטים לתואר שני.
אסף וינינגר: האחריות האקדמית על המכללות היא של המועצה להשכלה גבוהה והאחריות על התכנון והתקצוב היא של משרד החינוך.
אסף וינינגר: כל זה למעט המכללות שעברו לאחריות מלאה של ות"ת.
אסף וינינגר: בהמשך אני אתייחס למעבר המכללות.
אסף וינינגר: המכללות מאופיינות בהתאם לזרמי החינוך שיש במערכת החינוך.
אסף וינינגר: 11 מהמכללות הן מכללות ממלכתיות, לומדים בהן כ-63% מהסטודנטים; שבע מכללות הן מכללות ממלכתיות-דתיות, לומדים בהן 25% מהסטודנטים; שלוש מכללות הן מכללות ממלכתיות-ערביות שלומדים בהן 12% מהסטודנטים.
אסף וינינגר: יש שונות מאוד מאוד גדולה בין המכללות מבחינת מספר הסטודנטים שלומדים בהן.
אסף וינינגר: לצד מכללות שלומדים בהן כמה אלפי סטודנטים – סמינר הקיבוצים, בית ברל – והן הגדולות, יש מכללות שלומדים בהן פחות מ-1,000 סטודנטים, אלה בעיקר המכללות הדתיות.
אסף וינינגר: לאורך השנים אפשר לראות עלייה במספר הסטודנטים החדשים שמתחילים ללמוד במכללות לחינוך – 6,400 סטודנטים ב-2006 לעומת כ-12,000 סטודנטים בשנת 2017.
יעקב מרגי: יש לך פילוח של החדשים?
אסף וינינגר: לא.
יעקב מרגי: זה חשוב לטובת העניין.
רבקה ודמני: לא הבנתי את השאלה.
יעקב מרגי: אסף הציג את החתך של הסטודנטים במכללות לפי ממלכתיות, ממלכתיות-דתיות וערביות.
יעקב מרגי: כשהוא הציג את השקף השני שמדבר על עלייה במספר הסטודנטים במכללות לחינוך והוראה, הייתי רוצה לדעת את הפילוח שלהם לפי ממלכתי, ממלכתי-דתי וערבי, כי אנחנו יודעים איפה יש עודף, איפה יש מצוקה.
יעקב מרגי: כדי לתכנן נכון ולחשוב נכון, צריך גם את הנתונים האלה.
אסף וינינגר: לצד העלייה במספר הסטודנטים החדשים, אפשר לראות גם נעלייה בחלקם של הסטודנטים החדשים שלומדים במסגרות של הסבת אקדמאים להוראה.
אסף וינינגר: ב-2006 היה מדובר על 11% מהסטודנטים וב-2017 מדובר כבר על כמעט 30% מהסטודנטים במכללות.
אסף וינינגר: מידי שנה המכללות מכשירות 11,000 מורים.
אסף וינינגר: במאמר מוסגר, האוניברסיטאות מכשירות עוד כ-2,500.
אסף וינינגר: כמובן שלא כולם הופכים להיות בסופו של דבר מורים.
אסף וינינגר: בתרשים המוצג לפניכם אפשר לראות נתונים על כניסה להוראה בקרב מקבלי תואר בוגר בהוראה, תואר ראשון - - -
יעקב מרגי: 13,000 בשנה.
יעקב מרגי: הנתונים האלה חשובים.
אסף וינינגר: בתרשים הזה אפשר לראות נתונים על כניסה להוראה של מקבלי תואר בוגר בהוראה בתוך שנתיים ממועד סיום ההכשרה.
אסף וינינגר: אפשר לראות שבקרב ערבים יש ירידה בשיעור הנכנסים להוראה.
יעקב מרגי: בכמה?
אסף וינינגר: הירידה היא מ-67% מהבוגרים שנכנסנו ב-2005 ל-53% בשנת 2015.
אסף וינינגר: זאת אומרת, רק אחד מכל שניים שסיימו אכן נכנס בסופו של דבר למערכת החינוך כמורה בתוך שנתיים.
אסף וינינגר: לעומת זאת, בקרב היהודים אנחנו רואים מגמה הפוכה – מ-52% - - -
יעקב מרגי: אבל אם אתה מודד את זה מ-2005 ל-2015, זה לא אחד לשניים.
אסף וינינגר: אנחנו רואים את המגמה.
אסף וינינגר: המגמה בקרב הערבים היא מגמת ירידה, עם קצת עלייה בשנתיים האחרונות, ובקרב היהודים אנחנו רואים עלייה עקבית לאורך כל העשור האחרון.
אסף וינינגר: המגמות בקרב מסיימי תוכניות הסבת אקדמאים די דומות.
חנין זועבי: וזה למה?
חנין זועבי: כלומר, בונים יותר כיתות, יותר בתי ספר במגזר היהודי?
אסף וינינגר: זה נושא שנידון פה הרבה, את מכירה אותו.
אסף וינינגר: זה עודף הכשרה במגזר הערבי.
חנין זועבי: זה לא עודף, כי יש ירידה מול העלייה אצל היהודים.
יעקב מרגי: אני מעריך שגם הרפורמה של אופק חדש, גם המאמץ של המשרד היה לחזק את מעמד המורה וההוראה באמצעות תוכניות ההסבה.
חנין זועבי: זה אולי בגלל בניית יותר בתי ספר?
חנין זועבי: יש המון סיבות.
יעקב מרגי: יכול להיות, ואולי גם הצמצום במספר התלמידים.
אסף וינינגר: לנושא של מעבר המכללות לאחריות תקציבית של ות"ת – בין השנים 2001 ל-2006 היו כמה ועדות ציבוריות שהמליצו על צמצום מספר המכללות והעברת האחריות התקציבית עליהן לוות"ת.
אסף וינינגר: המטרה היתה ביטול הכפיפות הדואלית של המוסדות למועצה להשכלה גבוהה ולמשרד החינוך לצורך שיפור איכות הכשרת המורים בישראל.
אסף וינינגר: הוועדות שהיו – אריא
אסף וינינגר: ב-כץ ב-2004, ועדת תומר, ועדת דברת ב-2005.
אסף וינינגר: ב-2011 נחתם הסכם עקרוני בין משרד החינוך למל"ג-ות"ת על מעבר המכללות האקדמיות באופן הדרגתי לאחריות ות"ת.
אסף וינינגר: בשנת תשע"ג עברה המכללה לחינוך אחווה לאחריות ות"ת באמצעות מיזוג עם המכללה הכללית.
אסף וינינגר: בתשע"ד ניתן אישור עקרוני למעבר שתי מכללות נוספות לאחריות ות"ת – בית ברל וסמינר הקיבוצים.
אסף וינינגר: ב-2015 התפרסם דוח של מבקר המדינה שמצא שאין תוכנית ברורה ומחייבת למעבר המכללות לוות"ת.
אסף וינינגר: משרד החינוך ומל"ג-ות"ת נדרשו לאמץ גישה פרואקטיבית בנושא הזה.
אסף וינינגר: בפברואר 2015, ממש בעיצומה של הביקורת של המבקר משרד החינוך ומל"ג-ות"ת חתמו על מתווה להסדרת כל המכללות האקדמיות להוראה לתקצוב ות"ת בתוך שבע שנים.
יעקב מרגי: והוא היה פרואקטיבי?
אסף וינינגר: זה כבר שאלה שאתם תתייחסו אליה.
אסף וינינגר: סיום התוכנית אמורה להיות בשנת 2022, תשפ"ב.
אסף וינינגר: ביולי 2016 פורסמה מפת דרכים למעבר כל המכללות לאחריות ות"ת.
אסף וינינגר: כל מכללה נדרשה לחתום על נייר הסכמה עקרוני שכולל את החלופה המועדפת עליה לאיחוד עד סוף אוקטובר 2016.
חנין זועבי: כולן חתמו?
אסף וינינגר: ממה שאני יודע, כן.
אסף וינינגר: מעבר לכך, כל מכללה נדרשה להגיש תוכנית עבודה לצורך המשך קידום המהלך עד סוף ינואר 2017.
אסף וינינגר: בסוף התהליך אמורות להישאר שמונה מכללות במעמד עצמאי כמכללות לחינוך או תוך כדי איחוד עם מכללות לחינוך אחרות.
אסף וינינגר: היתר אמורות להתמזג עם אוניברסיטאות או מכללות כלליות אחרות.
אסף וינינגר: תמונת המצב הנוכחית היא ששלוש מכללות להוראה עברו בינתיים לאחריות ות"ת – מכללת אחווה, מכללת בית ברל וסמינר הקיבוצים.
אסף וינינגר: יתר המכללות נמצאות ברמות שונות של מגעים לאיחוד, חלקם מגעים מאוד מתקדמים וחלקם במגעים די ראשוניים.
אסף וינינגר: עד כאן.
יעקב מרגי: ות"ת או משרד החינוך?
יעקב מרגי: מי ידבר תחילה – הממוזג או הממזג?
רבקה ודמני: אני רוצה לומר שיש שיתוף פעולה מלא.
יעקב מרגי: בתקופה הקצרה שלי פה בוועדה למדתי שעם נח גרינפלד אי אפשר שלא לשתף פעולה.
רבקה ודמני: כנראה שאני מכירה את נח קצת יותר שנים ממך, כי בינואר 1995 התמניתי להיות ראש המכללה להוראת טכנולוגיה בתל אביב.
רבקה ודמני: המכללה להוראת טכנולוגיה עשתה את האיחוד עם מכללת סמינר הקיבוצים.
רבקה ודמני: זאת אומרת, זה לא רק שאני באה לספר - - -
יעקב מרגי: אז את באה עם ניסיון.
רבקה ודמני: אני באה עם ניסיון רב.
רבקה ודמני: אני הובלתי איחוד עם סמינר הקיבוצים, איחוד שבו לא לקחנו פרויקטור חיצוני, לא אני ולא נשיא מכללת סמינר הקיבוצים, ד"ר יוסי אסף, והובלנו את האיחוד לשביעות רצוננו המלאה.
רבקה ודמני: זה לקח זמן, וזה אחד הדברים שצריך לקחת בחשבון.
רבקה ודמני: זה לא תהליך מהיר, הוא תהליך מאוד מעמיק, כאשר מאחוריו יש ממש צי של אנשים שצריך לקחת אותם בחשבון וברגישות רבה מאוד.
יעקב מרגי: זה גם זכויות קניין.
רבקה ודמני: זה בנוסף, אבל אני מדברת קודם כול על האנשים.
רבקה ודמני: האנשים זה הנושא הרגיש.
רבקה ודמני: יש סגל בשתי מכללות, כל אחד דואג לעתידו, אף אחד לא יודע לקראת מה הוא בא, כי שינוי זה דבר שמכניס לחרדות.
רבקה ודמני: הובלנו איחוד שהחל בשנת 2004 והסתיים בשנת 2008.
רבקה ודמני: התאחדנו ועברנו לוות"ת.
רבקה ודמני: אני הובלתי את כל המעבר לוות"ת ולכן אני לא באה רק לספר על המכללות ומה קורה בתהליכי האיחוד היום, אלא אני באה ממקום שאני מאוד רגישה לתהליך הזה כי עברתי אותו בעצמי ולשביעות רצון מלאה.
רבקה ודמני: תראו איך נראית מכללת סמינר הקיבוצים – המכללה לחינוך, לטכנולוגיה ולאומנויות, כי חיברנו את כל השמות יחד.
רבקה ודמני: צריך לקחת בחשבון שמהלך כזה הוא מהלך ארוך, ממושך - - -
יעקב מרגי: מהניסיון של סמינר הקיבוצים, מה בלע את מה?
יעקב מרגי: הגדול את הקטן או שיש מצב שהקטן עם התכנים שלו השתלט על הגדול בהשקפת העולם שלו?
יעקב מרגי: זה אחד החששות של המתאחדים.
רבקה ודמני: יש ועדות רבות, כמו ששמענו קודם, ויש ועדות נוספות שלא הוזכרו, שכן זה מהלך שהתחיל בתחילת שנות ה-2000, וכולן הסיקו מסקנה אחת: יש יותר מדי מכללות לחינוך.
רבקה ודמני: ראינו גם את תמונת המצב לפיה יש מכללות שיש להן כאלף סטודנטים, וכשיש בערך אלף סטודנטים אנחנו לא יכולים לדבר על סגל ליבתי שהוא מחויב למכללה והוא צריך להתפצל בין כמה מוסדות.
רבקה ודמני: רצינו לבנות מעצמות חינוכיות כאשר המטרה היא הכשרת מורים מיטבית במדינת ישראל.
רבקה ודמני: זה מה שרצינו וזה מה שקורה.
רבקה ודמני: אני יכולה לדבר מהדוגמה האישית שלי, של איחוד סמינר הקיבוצים עם המכללה להוראת טכנולוגיה, שהמבנה האקדמי והתוצאות שלו השתנו לאין ערוך לעומת מה שהיה קודם.
רבקה ודמני: יש לנו כמה מודלים של איחודים וזה גם מתקשר לא רק להסכם שהוזכר כאן, כי היתה לנו ועדה בין-לאומית שהעריכה את המצב של הכשרת מורים באוניברסיטאות, בראשותו של פרופ' ויינברג מארצות הברית, שאמרה שיש צורך לעשות שיפור עצום בהכשרת המורים בישראל, להכשיר את הסטודנטים באופן אחר.
חנין זועבי: הדוח הזה נגיש באינטרנט?
רבקה ודמני: בוודאי.
רבקה ודמני: הדוח הזה פורסם כבר בשנת 2015 והיו עליו דיונים רבים מאוד, גם במל"ג.
רבקה ודמני: בעקבות הדבר הזה יש מתווה שנקרא מתווה אריאב להכשרת מורים.
רבקה ודמני: המתווה הזה משנת 2006 ולפיו בתום עשר שנים צריכה לקום ועדה חדשה כדי לבדוק את המתווה ולהתאים אותו לעידן הנוכחי.
רבקה ודמני: הוקמה ועדה כזאת בראשות פרופ' עופרה ענבר מאוניברסיטת תל אביב, שאחראית על הכשרת המורים, ואנוכי.
רבקה ודמני: ביקשתי שיתוף פעולה מלא בין מישהו שמכיר את מה שקורה באוניברסיטאות לביני, שאני נמצאת במל"ג-ות"ת ואני באה ממכללה לחינוך, כל חיי.
רבקה ודמני: חשבתי ששיתוף הפעולה הזה בין אוניברסיטאות למכללות הוא נכון כדי שנדבר על מתווה שמתאים גם להכשרת המורים באוניברסיטאות וגם במכללות.
יעקב מרגי: המתווה הזה יתכתב עם האתגרים שלנו למחר, עם המורה של המחר?
רבקה ודמני: נכון מאוד, המתווה הזה לוקח בחשבון.
יעקב מרגי: זה אחד הנושאים שמעסיק אותי מאוד.
יעקב מרגי: לדוגמה, אנחנו באמצע הליך חקיקה של תיקון לחוק החינוך המיוחד.
יעקב מרגי: אנחנו נדרשים להתייחסות של המל"ג והמכללות לחינוך, כי כל הרפורמה הזאת לא תהיה שווה אם גם המורים הרגילים לא יהיו.
יעקב מרגי: אתמול דיברנו על הסוגיה של הטרדות מיניות במערכת החינוך, אם המורה עצמו בכלל יודע להתמודד.
יעקב מרגי: כנראה שזה מה שהיה, ככה זה מדינה בהקמה, צעירה, שהמכללות עסקו לרוב בידע – אני אומר את זה בצורה גורפת, תפקידי להקצין – ולא בכלים.
יעקב מרגי: לפעמים שלא בצדק אנחנו מטיחים בדיונים כאן דברים, מצפים ממערכת החינוך לדברים שאף אחד לא אמר להם שזה הייעוד, שלא הכשירו אותם.
יעקב מרגי: אני, כיו"ר ועדת החינוך, רוצה להיות רגוע שאכן כך, כי אנחנו לא מקבלים פידבקים באופן תמידי מוות"ת-מל"ג, חוץ מהתכנון התקציבי וכד', ויכול להיות שזה עושה עוול למל"ג-ות"ת, כי פה אנחנו מבקרים אותם הרבה.
יעקב מרגי: כביכול יש לנו תחושה של חוסר ידיים על ההגה בכל מה שקשור להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: אני שמח שהתייחסת לזה ואשמח אם תרחיבי.
רבקה ודמני: אני מאוד שמחה שזו תגובתך.
רבקה ודמני: זו ועדה משותפת לאוניברסיטאות, מכללות ומשרד החינוך.
רבקה ודמני: נח גרינפלד יושב אף הוא בוועדה הזאת, וכן איל רם, סמנכ"ל מינהל עובדי הוראה.
יעקב מרגי: זה לא כולל את המפמ"רים.
רבקה ודמני: המפמ"רים הופיעו בפנינו.
יעקב מרגי: תנו אחוזים סבירים, ולא יתר על המידה, להם, כי הם אחד הגורמים השמרניים מאוד על המקצועות.
רבקה ודמני: זה לא קשור לשמרנות.
רבקה ודמני: מה שאנחנו רוצים זה להקשיב לציבור.
רבקה ודמני: יצאנו גם בקול קורא לפיו כל אחד יכול לפנות אלינו בכל נושא שחשוב לו שיהיה בהכשרת המורים.
רבקה ודמני: הוועדה הזאת עובדת כבר שנה בצורה מאוד רצינית ומקווה לסיים את עבודתה לקראת סוף הקיץ.
רבקה ודמני: אנחנו נשמח מאוד לבוא ולהציג את זה.
יעקב מרגי: אני אשמח לקבל סקירה.
יעקב מרגי: האם אתם לוקחים בחשבון גם את הקטע הזה שהמורה הוא כבר לא מקור הידע היחידי ועניין ההוראה הפרונטלית?
יעקב מרגי: אני מתפרץ לדלת פתוחה?
רבקה ודמני: זו המומחיות שלי.
רבקה ודמני: אני באה מהתחום של טכנולוגיות למידה, מדעי המחשב והטמעת טכנולוגיות במערכת החינוך.
יעקב מרגי: אתם לא יודעים כמה התלמידים משוועים לשינוי הזה.
רבקה ודמני: כל הנושא של חדשנות, יזמות, פדגוגיה דיגיטלית, הוא אחד מהדגלים שהוועדה הזאת הרימה.
יעקב מרגי: הדיון הזה היה שווה רק כדי לשמוע את זה.
יעקב מרגי: אם תמצאו לנכון, אני מוכן לבוא – לא להרבה זמן – לומר את האני מאמין, לא שלי, אני קניתי אותו בשלוש השנים שלי כאן.
רבקה ודמני: בשמחה, אנחנו נזמין אותך.
חנין זועבי: מתי תסיימו את העבודה?
רבקה ודמני: בסוף הקיץ, זה לוח הזמנים שלנו.
רבקה ודמני: ברגע שנסיים, לפני כתיבת הדוח הסופי, אנחנו נופיע בפני נשיאי המכללות ובתי הספר להכשרת מורים כדי לשמוע מה עוד יש להם להוסיף ולומר.
רבקה ודמני: אני מוכרחה לומר שקיימנו ישיבה אחת בבית הנשיא ובהשתתפותו בנושא של חיים משותפים.
רבקה ודמני: הרעיון של תקווה ישראלית הוא חינוך לחיים משותפים.
רבקה ודמני: קיימנו את זה בבית הנשיא והזמנו את כל הגורמים הרלוונטיים בארץ.
רבקה ודמני: גיבשנו דרך לשלב במתווה את הנושא של חינוך לחיים משותפים.
רבקה ודמני: דוגמה אחרת – מערכת החינוך החליטה שאין לנו את הכיתות המופרדות לחינוך מיוחד, אלא אנחנו צריכים להכיל את החינוך המיוחד בכיתות הרגילות.
רבקה ודמני: אנחנו לוקחים את זה בחשבון וגם הזמנו את האנשים האחראים על זה.
יעקב מרגי: אתמול היה דיון על הרפורמה – הרביעי או החמישי – לקראת הקריאה השנייה והשלישית.