GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לאה פדידה: טעינו כי לא יתכן שבמקום שאנחנו רוצים שהתלמיד והתלמידה, הילדים שלנו יהיו הכי בטוחים, הם לא בטוחים ואחד מתוך חמש חווים הטרדה מינית בתוך כתלי בית הספר, ואני אומרת שאנחנו צריכים להתחיל את זה מהגן.
לאה פדידה: יושבת פה גם חברתי שמאוד מאמינה בזה, זה חינוך לשוויון.
לאה פדידה: יכול להיות שאנחנו נעשה את זה.
לאה פדידה: זה הסברה, אבל זה כן לאכוף גם את החוק, כי ילד הוא ילד.
לאה פדידה: גם בי"ב הוא צריך הגנה, ובתוך מוסד, בית ספר, לנו יש את האחריות, הסמכות והיכולת לאכוף את זה, לכן אנחנו צריכים להשתמש בכל הכלים ואני מקווה מאוד שיציגו כאן דברים חדשים, וכבוד היושב ראש, אני מבקשת ממך לבדוק למה לא מיושם החוק של ממונה על הטרדה מינית.
איילת נחמיאס ורבין: כשראיתי שהדיון הזה עולה על השולחן שלנו, אז אתה יודע מה מייד חלף לי בראש, ואני אשתף אתכם, כמובן שאני לא אזכיר את שם בית הספר, אבל אתה הזכרת את המורה הפדופיל שהוא אגב נמצא בשלב של טיעונים לעונש.
איילת נחמיאס ורבין: אני מקווה שהוא לא יראה אור יום, אבל לצערי יש להניח שלמרות שהוא פגע בכיתה שלמה, כי לא כל הילדים אמנם באותה כיתה נפגעו ממנו פיזית, אבל היום כבר יודעים להגיד שכל הילדים שהיו בכיתה והיו עדים למה ששאול שמאי עשה לילדים האחרים, הם ילדים שנפגעו.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד לך בכאב לב שאין כמותו, כי אני בשבוע שעבר הלכתי וישבתי עם הנהגת ההורים בבית הספר שלוש שעות, חבר הכנסת מרגי, בערב, בניסיון לראות מה אפשר לעשות בסיטואציה כזאת שיש מורה שפגע בכיתה שלמה, שהיום היא בכיתה ג', ילדים שחזרו להרטיב במיטה, ילדים שלא קמים בבוקר ולא הולכים לבית הספר.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כמעט שנה אחרי ומערכת החינוך לא לקחה אחריות על הדבר הזה, לא המנהלת ואף דרג מעליה.
יעקב מרגי: בשונה ממה שנאמר לנו בוועדה.
איילת נחמיאס ורבין: אני אגיד לך למה זה כל כך קשה לי.
איילת נחמיאס ורבין: להיפך, חבר הכנסת מרגי, כי לאורך השנה החולפת אני גיליתי איך מנסים להתערב בחקירת המשטרה.
איילת נחמיאס ורבין: כרגע אני מדברת בהקשר של מערכת החינוך, לא בחקירת המשטרה שקשורה לפדופיל, כי אין ספק שכולם חושבים שהוא צריך לחטוף את העונש שמגיע לו ויותר מזה.
יעקב מרגי: בתקווה שלא יגמר בעסקת טיעון.
יעקב מרגי: לאחרונה זה הפך להיות כמעט דבר שבשגרה.
איילת נחמיאס ורבין: אתה צודק, אבל פה זה לא בכיוון של עסקת טיעון, תודה לאל, אבל אני אומרת לך באמת, אני כבר לא יודעת כמה פעמים אנחנו ישבנו פה בוועדה, וחבר הכנסת מרגי, אתה ואני ישבנו בנפרד עם כל הגורמים.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא ישבתי עם המנהלת של בית הספר, שראיתי איזשהו אימייל ציני שהיא כתבה להורים השבוע .
איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר כשאנחנו שולחים את הילדים שלנו למערכת המערכת, והטיבה חברתי, חברת הכנסת לאה פדידה לדבר על המורים ועל המנהלות ועל כל מי שזקוק לסעד בשעת צרה כשהוא נפגע מינית, אבל חברת הכנסת פדידה, מה אנחנו נגיד על ילדים בני 8 שלא יכולים לישון בלילה כי פגעו בהם מינית?
איילת נחמיאס ורבין: ולהורים שלהם ולהם אחם מזור ואין כתובת.
איילת נחמיאס ורבין: אף אחד פה לא מחפש נקמה, אבל זה שמחפשים אחריות.
איילת נחמיאס ורבין: תראו, אנחנו עברנו אסון נוראי לפני שבועיים בנחל צפית.
איילת נחמיאס ורבין: לצפות שתהיה אחריות זה דבר אחר מלחפש נקמה.
איילת נחמיאס ורבין: זה שהורים מחפשים מזור שמישהו יקח אחריות על הפגיעה בילדים שלהם, זה טבעי.
איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא רוצה נקמה, אף אחד לא רוצה שיקרה משהו שלא אמור לקרות אלא על פי חקירת המשטרה - - -
איילת נחמיאס ורבין: אבל מערכת החינוך לא יכולה לבוא ולרחוף בניקיון כפיה עם תוכנית חשובה ככל שתהיה, שלא לוקחים אחרית על אירוע מזעזע כזה.
יעקב מרגי: עליזה, התייחסות קצרה.
עליזה לביא: ממש בקצרה.
עליזה לביא: אני קודם כול רוצה להודות לך על הדיון המאוד חשוב הזה.
עליזה לביא: אנחנו יותר מדי זמן דוחים את הדיון הזה.
עליזה לביא: עשינו אין ספור דיונים שונים ומשונים גם בוועדות אחרות.
עליזה לביא: יש מבוכה מאוד גדולה, אדוני היושב ראש, במשרד החינוך בכל הנושא של איך לטפל עם הסוגיות הללו.
עליזה לביא: ראינו את זה גם במקרים דומים כמו עם אותו זמר מפורסם, והנחיות שניתנו למורים/מורות כדי לדבר עם תלמידים, ומורות העידו, אדוני היושב ראש, איך מבקשים מאיתנו לדבר על נושאים שאנחנו אפילו לא יודעות?
עליזה לביא: את המבוכה הזאת צריך לנפץ, כי התוצאה שלה זה כל התיאור שכרגע שמענו.
עליזה לביא: צריך לבוא ולראות מה עושים.
עליזה לביא: הרי כל כך הרבה תיקים נסגרים מחוסר ראיות.
עליזה לביא: הילדים אפילו לא יודעים להגדיר מה הבעיה.
עליזה לביא: כשאני יוצאת מפנימיית הדסים בהרצאה ותלמיד שמינית אומר לי, חוץ מבכיתה ז' אף אחד לא דיבר איתנו על כלום, איך זה יכול להיות?
עליזה לביא: ואז שוב אנחנו חוזרים אל משרד החינוך וליחידה לשוויון בין המינים, ושוב אנחנו שומעים שהכול מתנקז על אותה שעה של כישורי חיים.
עליזה לביא: לא משנה על מה אנחנו מדברים, כישורי חיים.
עליזה לביא: איך מסתכלים על זה?
עליזה לביא: כישורי חיים.
עליזה לביא: בוא נקרא לילד בשמו.
עליזה לביא: את המבוכה הזו של איך מטפלים צריך לנפץ, כי כל התוצאות שלה זה בדיוק מה ששמענו עכשיו ומי יודע מה עוד קיים במערכת.
יעקב מרגי: קרדיט מגיע לחבר הכנסת אילן גילאון שלא נמצא איתנו.
יעקב מרגי: הוא פנה אלי עוד בינואר לקיים את הדיון הזה.
יעקב מרגי: אם כבר אתם יושבים כאן בחדר ועדת החינוך, יש כאן תערוכה, כדאי שתציצו בה אחרי זה, אז והיום – יהדות הונגריה.
יעקב מרגי: בבקשה, משרד החינוך, תציגו את עצמכם ומצגת.
עינב לוק: בוקר טוב ותודה רבה.
עינב לוק: אנחנו רוצים להודות קודם כול על קיום הדיון.
עינב לוק: שמי עינב לוק, אני מהשירות הפסיכולוגי ייעוצי של משרד החינוך, מנהלת את אגף תוכניות סיוע מניעה.
עינב לוק: נמצאת איתי איריס בן יעקב, מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה מינית, אושרה, ממונה על שוויון בין המינים, יפית איצקוביץ', ממונה על המשמעת, יעוץ משפטי, נציגת תחום חינוך במערך הלאומי.
עינב לוק: נמצאים איתנו, חשוב לי להגיד, גם יועצת ומדריכה, שוש מורשת, עם תלמידים שהגיעו ויוכלו לדבר בהמשך.
עינב לוק: נמצאות איתה מדריכה ומורה מבועיינה נוג'ידאת.
עינב לוק: נמצאות איתנו נציגות, גם מפקחת ומדריכה ויועצת מהמגזר החרדי כדי באמת לנסות לתת תמונה מקיפה על כל העשייה במערכת.
עינב לוק: אני חושבת שהדבר הראשון שאנחנו רוצות להתייחס זה לשים רגע את הנתונים ולהתחבר גם לדברים שאתן הצגתן ואמרתן.
עינב לוק: אכן אנחנו מתמודדים עם סוגיות מורכבות גם בחברה ובוודאי במערכת החינוך בנושא של פגיעות והטרדות מיניות.
עינב לוק: אני רוצה להציג את הנתונים שמשרד החינוך מנתר מדי שנתיים בסקר ניטור אלימות שמהווים עבורנו תמונת מצב שאיתה אנחנו עובדים.
יעקב מרגי: אלימות מינית.
עינב לוק: אלימות מינית ופגיעה מינית.
עינב לוק: אנחנו יכולים לראות את זה גם בפילוחים של דוברי עברית ודוברי ערבית.
עינב לוק: תיכף אנחנו נראה את המגמות לאורך השנים.
עינב לוק: זה כמובן נתונים מתוך סקר ניטור אלימות שמקיים ראמ"ה במחקר גדול של כ-26,000 תלמידים ב-461 בתי ספר.
עינב לוק: הוא נעשה אחת לשנתיים.
עינב לוק: אלה הנתונים של תשע"ז.
עינב לוק: אפשר לראות על כלל תלמידים.
עינב לוק: אנחנו רואים שבבתי ספר יסודיים זה הנתון והוא עולה בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה.
עינב לוק: זאת המגמה לאורך השנים.
עליזה לביא: יש פילוח האם זה בין תלמידים לתלמידים או תלמידים/מורים?
עינב לוק: זה בין תלמידים ותיכף אני אראה בין תלמידים למורים.
לאה פדידה: רגע, מה זה אומר, ש-10% מכלל התלמידים בארץ?
עינב לוק: 10% מהתלמידים שענו על הסקר מדווחים שהם היו קורבנות לאלימות מינית.
עינב לוק: חשוב להגיד שהקורבנות כאן מתוארת על כל הרצף, מאמירות שיש בהן פגיעה מינית ועד דברים קשים יותר.
עינב לוק: יש כמובן גם לזה פילוח.
עינב לוק: אני לא רציתי להציף כאן בנתונים, אבל הנתונים נמצאים בשקיפות מלאה באתר ראמ"ה.
לאה פדידה: אני רוצה רגע לשאול שאלה על הסקר הזה, ברשותך.
יעקב מרגי: אני הייתי מציע, לאה, אנחנו שעה וחצי דיון, כבר אחרי 20 דקות ויש לי דיון אחרי זה, לכן אני מציע לרשום את השאלות, כי על כל שאלה נפתח דיון אחרי זה.
יעקב מרגי: זו הדרך.
יעקב מרגי: אני חושב שהמצגת תחילה.
יעקב מרגי: לאחר מכן נפתח דיון.
עינב לוק: אתם יכולים לראות כאן את הנתונים לאורך השנים.
לאה פדידה: זה 40% מהתלמידים מתלוננים?
עינב לוק: אני מוכנה להסביר את הנתונים בהמשך.
עליזה לביא: לא, אבל רק שנייה, היא שאלת הבהרה, גבירתי.
עליזה לביא: אתם מתחילים כאן בכיתה ד'?
עינב לוק: אנחנו שואלים גם בכיתה ד'.
עליזה לביא: כלומר, אתם מתחילים בכיתה ד'.
עליזה לביא: אני לא רואה נתונים.
עינב לוק: את מה?
עליזה לביא: את הסקר שלכם.
עינב לוק: הסקר ניטור אלימות נעשה מכיתה ד' עד י"ב.
עינב לוק: תוכניות ההתערבות שתיכף נציג נעשות כבר מהגן.
יעקב מרגי: סליחה, לא יהיה.
יעקב מרגי: תרשמו שאלות.
יעקב מרגי: אני יודע איך הדיון הזה יגמר.
יעקב מרגי: זו דרכי בוועדה הזו.
יעקב מרגי: אני תכליתי.
יעקב מרגי: אני רוצה בסוף להגיע למשהו.
יעקב מרגי: לברבר ולברבר לא מוכן.
לאה פדידה: אז אתה הבנת כמה אחוזים התלוננו?
יעקב מרגי: לא הבנתי כלום.
יעקב מרגי: אתם ישר הבנתם בשקף הראשון.
יעקב מרגי: מי שיש לו שאלות, שירשום את השאלות.
יעקב מרגי: בבקשה גבירתי, תמשיכי.
עינב לוק: אני רק רוצה לדייק ולהגיד, אלה ילדים שדיווחו שהם חשו קורבנות, בין אם נאמר להם אמירה בעלת גוון מיני ובין אם הם הרגישו משהו חמור יותר.
עינב לוק: חשוב להגיד שאלה הנתונים ואלה המגמות לאורך השנים.
עינב לוק: אפשר לראות גם את מגמות הירידה בעיקר בחטיבות הביניים.
עינב לוק: בשאר, ביסודי ובחטיבה העליונה אנחנו רואים יציבות בנתונים.
עינב לוק: יש כאן פילוח גם בקרב דוברי עברית ודוברי ערבית.
עינב לוק: אנחנו יכולים לראות את ההבדלים.
עינב לוק: יש מצגות אצלכם והנתונים נמצאים באתר.
עינב לוק: מחקר נוסף שאנחנו מתבססים עליו שהוא המחקר של טריאנה שנעשה ב-2016 יחד עם אוניברסיטת חיפה בשיתוף משרד החינוך ניסה לאמוד את היקף התופעה בכלל של פגיעה והתעללות בקרב ילדים ובני נוער, למפות את הגורמים המעודדים ומעכבים חשיפה ודיווח על פגיעה.
עינב לוק: הוא נערך גם בהיקף מאוד רחב של 12,000 תלמידים מכיתות ו', ח' ו-י' בכל המגזרים, ממלכתי, דתי וערבי.
עינב לוק: התוצאות – בסקר נמצא ש-18% מכלל המשתתפים עברו פגיעה מינית.
עינב לוק: גם כאן זה על כל הרצף.
יעקב מרגי: מאחר ואנחנו הולכים לעבור כבר לטיפול, חברותיי לא מבינות את הבסיס לסקר, לקבל נתוני השוואה.
יעקב מרגי: תרחיבי יותר איך נעשה הסקר.
עינב לוק: אז אני אסביר.
עינב לוק: סקר ניטור אלימות, שזה הסקר הראשון שהצגתי, הוא סקר שנעשה על ידי רמא"ה אחת לשנתיים.
עינב לוק: מתשס"ט מועבר כל שנתיים והוא בודק מספר 3000 של פגיעה – אלימות פיזית, אלימות מילולית, פגיעה ברשת, פגיעה מינית, שימוש בסמים ואלכוהול.
עינב לוק: הוא בודק הרבה מאוד תופעות של פגיעה והתעללות.
עינב לוק: הוא מועבר להיקף של 26,000 תלמידים, 461 בתי ספר והוא מאפשר לתלמידים להביע באיזו מידה הם מרגישים שהם נחשפו לסוג של פגיעה.
עינב לוק: כאן אני הצגתי את המדד המסכם.
עינב לוק: המדד המסכם מתייחס גם לשאלות כמו האם מישהו העיר לך הערות מיניות שלא נעמו לך, מישהו נגע לך במכנסיים, נגע באיברים פרטיים.
עינב לוק: אלה סוגי השאלות ומדובר כאן על רק בין תלמידים.
איילת נחמיאס ורבין: עינב, תעזבי רגע את כל מה שאת אומרת, לא כי זה לא חשוב.
איילת נחמיאס ורבין: מהנתונים עולה, הצביעה על כך חברת הכנסת פדידה, שאחד מכל ארבעה תלמידים מתלונן, כמו שאמרת, על הרצף, אבל אחד מכל ארבעה תלמידים במדינת ישראל מתלונן על אירוע אלימות.
יעקב מרגי: זה תואם את הגרפים.
עינב לוק: אנסה לענות.
עינב לוק: אי אפשר לסכום את זה כך.
עינב לוק: 10% מתלמידים בבתי ספר יסודיים מדווחים שעל הרצף הם נפגעו, זאת אומרת שהמספרים הם אחרים.
עינב לוק: זה לא 40% מהתלמידים, זה 10%.
עינב לוק: אי אפשר לסכום את זה.
עינב לוק: מבחינה סטטיסטית אני חושבת שזה לא נכון.
עינב לוק: אני לא סטטיסטיקאית אבל אני יכולה להגיד שמהבנתי את הנתונים ומהישיבות המאוד משמעותיות שאנחנו מקיימים עם רמא"ה, אנחנו מבינים שזה סכימה רגילה.
עינב לוק: אנחנו מדברים על 10% מכלל התלמידים.
עליזה לביא: אני לא מצליחה להבין.
עליזה לביא: קודם כול הערה.
עליזה לביא: אתם מתחילים את זה בכיתה ד', נכון?
עינב לוק: את הסקר.
עליזה לביא: אני רק רוצה להגיד לפרוטוקול שהפגיעה שאנחנו שמענו קודם וכאן מכירים זה בכיתה ב', אז קודם כול הערה מתודולוגית, אדוני.
עליזה לביא: זה מה שביקשתי לומר קודם, שאני מבקשת מכם להוריד את הגיל.
עליזה לביא: אי אפשר להתחיל בכיתה ד' כשאנחנו רואים מה המצב במערכת.
עליזה לביא: זאת הערה מתודולוגית ראשונה.
איילת נחמיאס ורבין: ועוד אחרי אירוע מזעזע כזה.
עליזה לביא: הערה שנייה שאני לא מצליחה להבין.
עליזה לביא: כתוב אצלם – "בסקר נמצא כי 18.7% מכלל המשתתפים עברו פגיעה מינית".
עינב לוק: זה סקר אחר, סקר טריאנה, סקר שנערך על ידי אוניברסיטת חיפה.
עינב לוק: הצגתי כאן שני סקרים שונים, אז רק להסביר שזה סקר שונה מהסקר הקודם.
עליזה לביא: אנחנו לא באנו על שיטות בסטטיסטיקה.
עליזה לביא: תגידי לנו מה נקודת המוצא שלכם במערכת, על מה אתם חושבים שקיים, עם הסקרים, עם השכלול, עם המידע שמגיע אליהם מעבר לסקרים.
עליזה לביא: מה הנחת העבודה שלכם?
עינב לוק: אני אענה על שתי השאלות.
עינב לוק: אני אדבר על כיתה ד'.
עינב לוק: אנחנו בודקים סקר סטטיסטי מכיתה ד' מסיבות מסוימות ועם כיתות נמוכות יותר, גיל רך, אנחנו מקיימים שיח מסוג אחר שהוא לא באמצעות סקר דומה לסקר הזה.
עינב לוק: זה סקר שלא מותאם לילדים בכיתות א' עד ד'.
יפעת שאשא ביטון: אבל צריכים להיות נתונים.
יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה לנו איך בודקים.
יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו נקיים דיון לפי הצעת חברותיי שאצה להן הדרך, אנחנו נחלק את השעה וחצי על שיטת הסקר.
יעקב מרגי: אני לא הולך לכלות את זמן הדיון על הסקר.
יעקב מרגי: אני מבקש להגיע לשלב הבא של הסקר.
עינב לוק: אני רק אגיד עוד משפט סיכום לחלק הזה.
עינב לוק: אני אגיד שאנחנו הרבה פעמים גם מעודדים את הילדים לדווח על מצבים של פגיעה מינית ועצם הדיווח מבחינתנו שילדים פונים ומעודדים, לפעמים אנחנו רואים עלייה בנתונים.
עינב לוק: זה לא בהכרח מעיד על עלייה במקרים, אלא עלייה בדיווח.
עינב לוק: אנחנו מדברים כאן על דיווח וזו נקודה מאוד חשובה.
עינב לוק: עצם העובדה שילדים פונים ומדווחים, מבחינתנו זה חלק מתוכנית ההתערבות, אז חשוב לי להגיד גם את ההיבט הזה.
עינב לוק: אנחנו יודעים שילדים פונים בעיקר להורים שלהם, לחברים ופחות לאנשים, למורים, ליועצים, לעובדים סוציאליים, לאנשי מקצוע, ולכן חלק מהתוכניות שאנחנו עוסקים, עוסקים בפנייה לעזרה.
עינב לוק: אנחנו נציג בהמשך תוכנית שיציגו הבנות כאן.
עינב לוק: פונים בפנייה לעזרה – זה מרכיב חשוב בתוכנית שלנו.
עינב לוק: איריס תיכף תתייחס על כמות הפניות מעבר לסקרים, שמגיעות אלינו להיוועצות.
עינב לוק: אנחנו אוספים את הפניות שמגיעות אלינו.
עינב לוק: מגיעות אלינו הרבה מאוד פניות להיוועצות, למדריכי היחידה, וזה מבחינתנו שלב משמעותי מאוד שבמהלך השנים יש יותר ויותר פניות להיוועצות.
עינב לוק: שוב אני חוזרת ואומרת, זה לא בהכרח מעיד על עלייה במספר המקרים, אבל יש הרבה מאוד מודעות וזה השלב שאנחנו נמצאים בו.
עינב לוק: איריס, תמשיכי מפה.
איריס בן יעקב: שמי איריס בן יעקב, מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער.
איריס בן יעקב: אני רוצה לספר קצת על היחידה שלי, כי זו גם חלק מאיזושהי עדות בעצם לחשיבות, שהמשרד מבין שצריך אנשי מקצוע שיעזרו ויסייעו לשטח בהטמעת הנושא במערכת.
יעקב מרגי: כמה עובדים מונה היחידה שלך?
איריס בן יעקב: יש לי בערך 61 מדריכים שהם יועצים חינוכיים ופסיכולוגיים חינוכיים.
איריס בן יעקב: בפריסה ארצית.
איריס בן יעקב: אלינו הגיעו בשנה שעברה כ-5,200 אירועים של פגיעה מינית על כל הרצף.
איריס בן יעקב: ברגע שיש אירוע בבית ספר, יש בתי ספר שפונים למדריכה שלנו, והמדריכות שלנו מסייעות בהבנת האירוע ובדרך הטיפול.
איריס בן יעקב: רוב האירועים, אנחנו מיפינו, זה בעצם הטרדה מינית במסגרת החינוכית, בבתי ספר יסודיים יותר.
איריס בן יעקב: מה שחשוב לי להגיד, שאירועים שמגיעים להיוועצות זה בדרך כלל אירועים משבריים מורכבים מאוד.
איריס בן יעקב: כששואלים תמיד מה עושים, אז אני רוצה להציג פה שאנחנו מטפלים בשני היבטים, בהיבט הריאקטיבי, שזה אומר שיש אירוע, מה אנחנו עושים.
יעקב מרגי: כמה מקרים, אמרת, הגיעו ליחידה?
איריס בן יעקב: כ-5,200.
יעקב מרגי: בשנה או בכלל?
איריס בן יעקב: בשנה.
יעקב מרגי: 2017.
איריס בן יעקב: 2017.
איריס בן יעקב: התהליכים הריאקטיביים זה בעצם כשמגיע אלינו אירוע, מה אנחנו עושים.
איריס בן יעקב: שאלתם מה המדיניות שלנו.
איריס בן יעקב: יש לנו שלושה חוזרי מנכ"ל שמתייחסים לנושא: חוזר מנכ"ל שמתייחס להתמודדות מערכת החינוך עם פגיעה מינית של תלמידים בתלמידים, חוזר מנכ"ל שמורה על חובת דיווח על עבירה בקטין על פי חוק לחקירת תלמידים כקורבנות או עדים וחוזר מנכ"ל שמדבר על אקלים חינוכי מיטבי ושם גם יש התייחסות להיבטים של פגיעה מינית.
יעקב מרגי: אני רוצה שתתמקדי.
יעקב מרגי: הגיעה תלונה, תני לנו את התהליך שעוברת התלונה הזו.
איריס בן יעקב: קודם כול ממפים את האירוע.
איריס בן יעקב: מה זה האירוע?
איריס בן יעקב: האם פגיעה מינית?
איריס בן יעקב: האם לא פגיעה מינית?
איריס בן יעקב: לפעמים זה התנהגות מינית לא מותאמת.
איריס בן יעקב: האם יש עליה חובת דיווח?
איריס בן יעקב: אין עליה חובת דיווח?
איריס בן יעקב: אם יש חובת דיווח, אז אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם הרווחה.
איריס בן יעקב: אני חייבת להגיד שהם שותפים מלאים שלנו.
איריס בן יעקב: יש את מרכזי ההגנה והמשטרה כמובן.
יעקב מרגי: נשאלה פה שאלה נכונה.
יעקב מרגי: את התחלת מהתהליך אצלך ואני כיוונתי אותך לשם, אבל ההערה היא נכונה.
יעקב מרגי: התלמיד עכשיו חווה אירוע.
יעקב מרגי: תסבירי לי את כל שרשרת ההתנהלות שלו עד שזה מגיע.
איריס בן יעקב: קודם כול אני לא יודעת מאיפה הגיעה הפנייה, אבל נגיד תלמיד חווה אירוע, הוא מגיע או למחנכת שלו או ישירות - - -
איילת נחמיאס ורבין: שנייה, האירוע התגלה בצורה לא נורמלית, בסדר?
איריס בן יעקב: מה זה לא נורמלית?
איילת נחמיאס ורבין: עבריינות כמו שהייתה לפני שנה.
יעקב מרגי: איילת, היא התחילה להסביר.
איילת נחמיאס ורבין: איך מטפלים בזה?
יעקב מרגי: היא אמרה לך.
יעקב מרגי: לפעמים התלונה מגיעה אליה מההורה, מהיועצת, מהמורה.
איריס בן יעקב: זה מגיע מכל מיני כיוונים.
יעקב מרגי: גם אנונימי.
יעקב מרגי: היא נתנה לך את מגוון הדרכים.
יעקב מרגי: תנו לה, היא עוד לא הספיקה לומר.
איריס בן יעקב: לא הספקתי לומר.
איריס בן יעקב: זה מגיע בדרך כלל ממחנכת הכיתה.
איריס בן יעקב: מחנכת הכיתה פונה ליועצת.
איריס בן יעקב: היועצת, במידה והיא מתלבטת, יש לה למי לפנות.
איריס בן יעקב: היא פונה או למדריכת היחידה או שהיא מתייעצת עם המפקחת על הייעוץ.
איריס בן יעקב: מנסים למפות את האירוע, מה זה האירוע הזה.
איריס בן יעקב: יש עוד מרכיבים שאנחנו חייבים להתייחס אליהם: גיל התלמידים, פרופיל התלמידים, מה בדיוק היה שם, מה אנחנוו יודעים.
איריס בן יעקב: במקרה שיש על זה חובת דיווח או שאנחנו חושבים שיש על זה חובת דיווח, אז יש את מרכזי ההגנה ואנחנו מתייעצים עם עובדות סוציאליות לחוק נוער.
איריס בן יעקב: כמו שאמרתי, אנחנו לגמרי לא לבד.
איריס בן יעקב: גם כשיודעים את הנהלים, הרבה פעמים יש בלבול מאוד גדול וחרדה ולכן חשוב לנו שאנשי המקצוע שלנו לא יהיו לבד.
יעקב מרגי: חשוב לי לדעת מי מקבל את ההחלטה אחרי שהגיע אירוע.
יעקב מרגי: האירוע הזה נגמר בהתייעצות תוך בית ספרית, ליווי מקצועי לנפגע, העברה הלאה להליך פלילי?
יעקב מרגי: מי קובע?
איריס בן יעקב: אז אני אומרת, זה היועצת בשיתוף איתנו.
לאה פדידה: היועצת הזאת עוברת הכשרה בהטרדות מיניות?
איריס בן יעקב: היועצת עוברת הכשרה, ויש לנו את הרווחה שאנחנו הרבה פעמים בהתלבטויות ובמקרים שאנחנו לא יודעים לאן לשייך את האירוע, אנחנו מתייעצים עם הרווחה ואז אנחנו מחליטים יחד לאיזה כיוון אנחנו הולכים, האם זה טיפול בתוך בית ספר, האם זה טיפול מחוץ לבית הספר.
לאה פדידה: את יודעת שקיצצו ביועצות בבתי ספר.
יעקב מרגי: לא קיצצו.
איריס בן יעקב: ממש לא.
לאה פדידה: אצלנו יש בית ספר אחד בלי יועצת.
יעקב מרגי: לאה, יועצות לא קיצצו.
יעקב מרגי: העניין, שיטת העסקת היועצת וקביעת שעות התקן שלה היא דבר חולה, בעייתי למנהל וליועצת, אבל זה בטיפול.
לאה פדידה: אוקי.
לאה פדידה: בשורה תחתונה, אין בכל בית ספר יועצת, אז מה עושים?
איריס בן יעקב: אני חייבת להגיד שיועצות באמת הן סוכנות השינוי שלנו.
איריס בן יעקב: הן עוברות הכשרה מסודרת.
איריס בן יעקב: הן עוברות גם במהלך העבודה שלהן עוד הכשרות, ימי עיון בנושאים האלה.
יעקב מרגי: גבירתי, מיניות ומניעת פגיעה מינית.
איריס בן יעקב: בנוסף לטיפול באירוע, היועצת מכשירה את צוות המורים איך לאתר ולזהות ילדים שנמצאים במצוקה.
איריס בן יעקב: יש לנו ערכה והיועצת, המנהל, מרעננים כל שנה את הערכה ואת הסימנים של איך מזהים ילדים במצוקה.
יעקב מרגי: את יודעת לומר לי מתוך ה-5,200 מקרים את ההתפלגות שלהם, מה נסגר בתוך בית ספר, מה קיבל טיפול, מה קיבל התייחסות משטרתית?
יעקב מרגי: יש לכם את הפילוח הזה?
איריס בן יעקב: אין לי את הפילוח הזה.
איריס בן יעקב: זה פילוח מאוד מורכב.
איריס בן יעקב: רק לזה אנחנו צריכים כוח אדם מיוחד.
איריס בן יעקב: אין לנו פילוח.
איריס בן יעקב: לא יכול להיות, זה נורא קשה.
יעקב מרגי: מהמסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, בשבע שנות הלימודים האחרונות, 2010-2011 עד 2016-2017 נפתחו על ידי המשטרה 514 תיקים בגין עבירות אלימות של בגירים כלפי ילדים מגיל לידה עד גיל 6 במסגרות חינוך ובמסגרות טיפול.
יעקב מרגי: זה בשבע שנים, זאת אומרת שאם אני מחלק את זה, זה אפילו 1.5% מתוך ה-5,200.
קריאה: של בגירים.
יעקב מרגי: בגירים כלפי ילדים, נכון.
איריס בן יעקב: אז זה משהו אחר.
איריס בן יעקב: עוד רוצה להוסיף שבנוסף למרכזים הטיפוליים - - -
יעקב מרגי: וחבל שאין לנו את הנתונים האלה.
יעקב מרגי: זו הערה.
עינב לוק: אנחנו עובדים על זה.
יעקב מרגי: עובדים, אנחנו בשנת ה-70.
יעקב מרגי: אפילו ג'ירו ד'איטליה הגיע לכאן.
איריס בן יעקב: אני רוצה להגיד שבנוסף לטיפול של הרווחה, הרווחה קיבלה את המנדט לטפל בילדים שנפגעו מינית, גם יש לנו שפ"חים.
איריס בן יעקב: יש לנו מרכזים בשפ"חים, פסיכולוגים חינוכיים שהם מומחים בטיפול בפגיעות מיניות, אז יש מגוון רחב של אפשרות לקבל טיפול לילד שנפגע.
איריס בן יעקב: עכשיו אני רוצה לדבר על ההיבטים של התהליכים הפרואקטיביים.
איריס בן יעקב: שיעורים בנושא של פגיעות מיניות הם הכרחיים במערכת, והפלטפורמה לשיח על הנושא זה בתוך כישורי חיים.
יעקב מרגי: את יודעת איך אני קורא לשעה הזו?
יעקב מרגי: אני קורא לה "הסל שעל גב הגמל", ואנחנו כל דבר זורקים לשם, ואני לא רוצה להגיד לך בפרקטיקה כמה פעמים השעה הזו בכלל מתקיימת או לא, אם שעת מחנך הופכת להיות שעת זה, והכול מתערבב ביחד בסוף.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, אתה יודע מה הבעיה?
יפעת שאשא ביטון: שדברים כאלה הם חלק משעה של כישורי חיים.
יפעת שאשא ביטון: הם לא אורח חיים בבית ספר, הם לא התמודדות יומיומית בבית הספר.
יעקב מרגי: אנחנו גם לא רוצים לשים את זה במערכת השעות של ההוראה.
יעקב מרגי: אני לא חסיד של מערכת השעות הנוכחית שהיא קיימת כבר שבעים שנה ולא השתנה מאז ועד היום.
יעקב מרגי: אני באמת חושב שבסדרות של גילאים מסוימים אפשר לתת סדנא ממוקדת בשנתון, ולא צריך להיות בציר שלנו כל השנה.
יעקב מרגי: צריך לתת את זה בצורה איכותית, שאנחנו יודעים שהכיתה הזאת, סימנו עליה "וי", עברה את כל ההדרכה והמודעות והגברת המודעות.
יעקב מרגי: כדאי שתיקחי את זה לתשומת ליבך כמנהלת היחידה גם להציע זאת, וזה נכון אפילו למקצועות שנלמדים ונבחנים עליהם.
יעקב מרגי: כל שהן שהייתי ממליץ את זה לדבר הזה.
איריס בן יעקב: אני רוצה רגע להוסיף.
איריס בן יעקב: בדיוק קטעתם אותי.
איריס בן יעקב: אני ידעתי שזה מוקש.
איריס בן יעקב: אני רגילה למוקש הזה, אבל יחד עם זאת זה חלק מהדרך שלנו לדבר על הנושאים האלה.
יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות בנוסף.
איריס בן יעקב: שנייה, אני מבטיחה להגיד הכול.
איריס בן יעקב: זה חשיפה לתכנים לא מותאמים, רצון, הסכמה והדדיות, פנייה לעזרה.
איריס בן יעקב: יש לנו נושאים שאותם אנחנו מעבירים גם בכישורי חיים, אבל לא רק.
איריס בן יעקב: בנוסף לכישורי חיים אנחנו מקדישים בכל שנה שבוע למניעת פגיעות מיניות במערכת החינוך.
איריס בן יעקב: בעקבות המחקר שעינב הראתה, שנעשה מחקר טריאנה שהראה שלמעשה ילדים מציינים שהם לא יודעים למי לפנות, אנחנו הקדשנו את השנתיים האחרונות לנושא של פנייה לעזרה.
יעקב מרגי: אנחנו בוועדה הזו לא היינו צריכים את טריאנה.
יעקב מרגי: הגענו באחד הדיונים למסקנה הזו שילדים נתקלים באירוע ולא יודעים מה לעשות בבית הספר.
יעקב מרגי: אין להם את הכתובת.
איריס בן יעקב: אז בשבוע הזה, זה שבוע שהמערכת עוסקת במניעת פגיעות מיניות.
איריס בן יעקב: לקראת השבוע הזה יחד עם מכון חרוב, "מיזם מהלב" והמועצה לשלום הילד הפקנו פוסטרים מקסימים, זה הפוסטר, שנתלו בבתי הספר.
איריס בן יעקב: הפוסטרים האלה מזמינים את הילדים בעצם לפנות לעזרה.
איריס בן יעקב: זה להעלות למודעות שיש למי לפנות.
עינב לוק: בעברית ובערבית.
איריס בן יעקב: כן, זה הופק בעברית ובערבית.
יעקב מרגי: מה הגודל של הפוסטר הזה בבית הספר?
יעקב מרגי: אני לא סתם שאלתי.
יעקב מרגי: משקיעים כבר.
יעקב מרגי: זה חייב להיות אפילו גדול מרבע עמוד, מה שנקרא.
יעקב מרגי: זה צריך להיות גדול, נוכח בבית הספר.
יעקב מרגי: יש שטחים בבתי הספר וזה צריך להיות מול.
יעקב מרגי: אם רוצים להגביר מודעות, יש ערך לדבר כזה אם תלמיד/ה יודעים שיש להם את האפשרות הזו ומזמינים אותם לדבר על כך, זה חייב להיות גדול.
יעקב מרגי: כמו שאמרתי על דע זכויותיך, שצבעים משעממים מרדימים את זכויות התלמיד, מודבקים בלוח.
יעקב מרגי: מה לעשות, העין קולטת.
יעקב מרגי: הצעה, תגדילו את הפוסטר.
איריס בן יעקב: בנוסף לזה אנחנו שולחים בשבוע הזה מכתבים להורי התלמידים, דף מידע ליועצות חינוכיות, חלופות לפנייה לעזרה ועוד מידע שהוא רלוונטי לנושא.
איריס בן יעקב: בנוסף, אני רוצה להציג את הנתונים בעצם על העיסוק בנושא.
איריס בן יעקב: בחינוך היסודי, 74% דיווחו על עיסוק במניעת הטרדה ופגיעה מינית.
איריס בן יעקב: 81% דיווחו על עיסוק בנושא מוגנות ושמירה על מרחב אישי.
איריס בן יעקב: 83% דיווחו כי עסקו בנושא גלישה בטוחה ביסודי.
איריס בן יעקב: בחטיבת הביניים המצב יחסית דומה ובעל יסודי 79% דיווחו על עיסוק במניעת פגיעה מינית ו-79% עסקו בנושא של גלישה בטוחה.
איריס בן יעקב: אני רוצה רגע לעבור לנציגות שלנו.
איריס בן יעקב: יש עוד דרכים לדבר על הנושא.
איריס בן יעקב: חשבנו שיותר נכון שנביא עדויות מהשטח במקום שאנחנו נדבר.
יעקב מרגי: כמה שנים אתם סוקרים?
עינב לוק: לפחות שבע-שמונה שנים, אבל אני יכולה לבדוק את הנתון.
יעקב מרגי: אם אשאל את השאלה הבאה שמתבקשת מכך, מגמות אתם יודעים לומר לי?
עינב לוק: כן, אנחנו יודעים לומר מגמות.
עינב לוק: אני לא יודעת להגיד על הנתונים הספציפיים האלה - - -
יעקב מרגי: אם את יכולה לברר זאת תוך כדי דיון, אבקש לתת לי את הנתונים.
עינב לוק: בסדר גמור.
יעקב מרגי: בבקשה, הלאה.
איריס בן יעקב: נמצאת איתנו שוש מורשת שהיא יועצת ומדריכה ביחידה והיא תציג מה הם עושים גם לקראת שבוע מערכת נגד אלימות מינית.
יעקב מרגי: אנחנו מכאן נתחיל להיות קצרים וממוקדים.
שוש מורשת: אני אציג את עצמי.
שוש מורשת: שמי שוש מורשת, אני יועצת בבית ספר גינסבורג האורן ביבנה, בית ספר שש שנתי, ז' עד י"ב.
שוש מורשת: חוץ מזה אני גם מדריכה ביחידה ואני כאן מדברת דווקא בכובע שלי כיועצת, כמישהי שנמצאת בשטח.
שוש מורשת: אנחנו עברנו בעצם לדבר על מיניות בריאה.
שוש מורשת: אנחנו הבנו שהמפתח נמצא קודם כול עוד לפני הדיבור על מיניות בריאה, בדיבור.
שוש מורשת: קודם כול לשוחח, להפוך אותנו האנשים בשטח, אם זה יועצת, אם זה מחנכת, אם זה מורה מקצועית, זה לא משנה מי, כי אנחנו כמו שמישהי מכן אמרה, אנחנו נמצאים 90% מהזמן איתם, לכתובת, כי אם אפשר לדבר איתנו על מיניות, אז אנחנו גם כתובת למצב של מצוקה.
שוש מורשת: הבנו גם שהמפתח הנוסף הוא לא לדבר על מה לא ועל הפגיעה, אלא לדבר על המיניות הבריאה, לדבר על מה כן ולקשור את הסיפור של מיניות לסיפור של ערכים.
לאה פדידה: ומי עושה את זה?
שוש מורשת: אני אדבר בשמי כרגע.
שוש מורשת: אני בעצם קיבלתי שעתיים בשבוע לא כישורי חיים, זה בנוסף לכישורי חיים.
קריאה: מה התפקיד?
קריאה: מורה יועצת?
שוש מורשת: אני מורה יועצת.
לאה פדידה: את גם מורה?
שוש מורשת: לצורך העניין אני יועצת.