GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: תלוי איזה פנימיות.
יעקב מרגי: תקשיבי, אמרתי, זה שני עולמות שונים, על זה אני תוהה.
יעקב מרגי: בסוף המסלול של הדיונים האלה נצטרך לראות איך אנחנו לפחות - - -
רוני אייריש מלכאי: אבל אני אשמח שזה יעלה לשולחן ושזה יהיה בדיונים המשולבים.
יעקב מרגי: אבל בוגרים שלהם, חלקם - - -
רוני אייריש מלכאי: משולבים, בהחלט.
יעקב מרגי: בחלקם מצליחים להגיע לי"ג-י"ד טכנולוגי?
רוני אייריש מלכאי: כן, חלקם מצליחים להגיע, בהחלט.
רוני אייריש מלכאי: אני חייבת לציין שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך בעניין הזה וזה חשוב, אבל חשוב לי באמת לבדוק אם אנחנו נמצאים ברפורמה.
רוני אייריש מלכאי: כשאני אומרת אנחנו אני מתכוונת - - -
יעקב מרגי: לא, הרפורמה היא שם, את נמצאת פה.
רוני אייריש מלכאי: היא במשרד העבודה והחינוך.
רוני אייריש מלכאי: כלומר, זה שילוב של שני הדברים, וצריך לזכור גם את הילדים שנמצאים בכפרי הנוער בתוך הרפורמה הזאת.
רוני אייריש מלכאי: אני אשמח, שוב אני אומרת, שזה יעלה לדיון, שזה יהיה על השולחן, שזה משהו שיתנהל.
יעקב מרגי: גל גולן זילברמן.
גל גולן זילברמן: תודה.
יעקב מרגי: את עכשיו בכובע אחר, הטעיה כמו שצריך, בסדר.
גל גולן זילברמן: אני מייצגת את הסתדרות ההנדסאים.
גל גולן זילברמן: לצערי, הם לא הצליחו לשלוח היום נציג.
גל גולן זילברמן: ראשית, אנחנו מברכים על הרפורמה, אנחנו חושבים שהיא נכונה.
גל גולן זילברמן: יש לנו הערה קטנה אחת לגבי השינוי בהרכב המועצה.
גל גולן זילברמן: המטרה של להכשיר מהר, אנחנו מבינים את צורכי המשק ואנחנו גם מתחברים אליהם, אבל יש כוונה להפחית נציג של המועצה.
גל גולן זילברמן: זה בעצם לקצץ בחצי, מאחר שכיום יש לנו שני נציגים במועצה ורוצים להפחית לנו לנציג אחד במועצה.
גל גולן זילברמן: יש לנו חששות שההפחתה הזאת משני נציגים לנציג אחד – אני לא יודעת אם זאת המטרה – אבל התוצאה תהיה בכייה - - -
יעקב מרגי: הרי למה משרד החינוך מתנגד?
יעקב מרגי: הוא דואג להסתדרות ההנדסאים לעוד נציג אולי.
גל גולן זילברמן: אולי, אנחנו מאוד מקווים.
יעקב מרגי: סתם, בהומור, אל תצפי לזה.
גל גולן זילברמן: לא לקוות?
גל גולן זילברמן: אוקיי.
גל גולן זילברמן: אבל המטרה שלנו בעצם היא להבטיח שיישארו לנו שני נציגים במועצה ושהתמהיל והאיזון יישארו.
גל גולן זילברמן: למה?
גל גולן זילברמן: אנחנו רוצים להבטיח את השמירה על זכויות העובדים.
גל גולן זילברמן: אנחנו מאוד מאוד מאוד חוששים ששינוי בתמהיל יפגע לאורך השנים בזכויות העובדים ובאיכות ההכשרה של הסטודנטים.
גל גולן זילברמן: אנחנו מאוד מאוד מבקשים מכם להבין שיש גם ועדות משנה.
גל גולן זילברמן: שינוי בתמהיל ובמס' הנציגים שלנו במועצה יפגע גם בנוכחות שלנו בוועדות המשנה.
גל גולן זילברמן: אנחנו בעד שיתוף ציבור, אנחנו בעד הכנסה של נציגי ציבור נוספים, אבל אנחנו מבקשים שזה לא יבוא על חשבוננו.
יעקב מרגי: קובי אביטל, בבקשה.
יעקב מרגי: ראית, בסוף מקבלים רשות דיבור.
קובי אביטל: שלום וברכה, שוב, אנחנו כמובן מצטרפים למרבית הדברים שנאמרו כאן.
קובי אביטל: בעיקר אהבתי את הדברים שלך, אדוני היושב-ראש, בפתיחה על הנושא הזה של מי שלומד חשמל וכל זה - -
קובי אביטל: - - האם הוא באמת עושה את א', ב'?
קובי אביטל: אז רציתי להגיד שבאמת הייתה לנו הזכות ליצור במהלך שלוש השנים האחרונות צעדים פרו-אקטיביים וקיבלנו חלון ודלת פתוחה במשרד החינוך, ואני שמח שהדברים האלה בעצם קורמים עור וגידים, ולכן אנחנו רואים את האור בקצה המנהרה.
קובי אביטל: אז הילד במרכז, בוודאי שהוא במרכז, ולפני שהוא בוחר את המקצוע, אם בעבר הוא ישב עם היועצת החינוכית והיא קבעה לו לפי פרמטרים כאלה ואחרים: אתה הולך למגמה הזו והזו, היום הדברים קצת משתנים והוא מוזמן ליריד חשיפה שמתקיים אחת לשנה.
קובי אביטל: השנה הזו הייתה כבר השנה השנייה, ומגיעים מיטב תעשיית ישראל כחול-לבן.
קובי אביטל: מדהים לראות את זה, הילדים באים עם כל המוסיקה והאייפונים בהתחלה, נרגעים, ואז מתחילים להסתובב, הם שומעים ונוגעים בתוך התעשייה, ואז חוזרים הביתה, מבשלים את הדברים קצת עם המורה, קצת עם ההורים, ואז באים פנימה לתוך המערכת.
קובי אביטל: דבר שני זה הנושא הזה של איך אפשר בעצם להכשיר חינוך מקצועי טכנולוגי כזה או אחר כשיש ניתוק טוטלי מהתעשייה?
קובי אביטל: הרי אלו שתי דיסציפלינות שונות לחלוטין, הוא לומד בבית הספר, המורה מכיר את התכנים לאורך השנים, את תוכנית הלימודים שהיא לא כל כך רלוונטית, כי מה לעשות, פלאי הטכנולוגיה מגבירים את הקצב; ומצד שני, איך אתה יכול לצאת למשק אם אתה טרום צבא, י"ג-י"ד, או אם אתה בוודאי אחרי צבא עם אפס ניסיון כזה או אחר של מיומנות טכנית מקצועית אפילו בסיסית ביותר.
קובי אביטל: הוא מגיע בעצם עם דיכוטומיה ענקית לתוך התעשייה, הוא רוצה להגיד שהוא הנדסאי - - -
יעקב מרגי: קובי, אני לא רוצה להגיד לך: תפסיק לבלבל לי, אתה יודע למה?
קובי אביטל: נו?
יעקב מרגי: כי אתה בא ממקום טוב ואתה צודק בכל מה שאמרת, הרי אם יוסי יונה היה עכשיו קצת מרוכז איתך הוא היה הראשון שהיה קופץ ואומר: תגיד, עם כל הכבוד - - -
יוסי יונה: תאמין לי שאני מרוכז, רק - - -
יעקב מרגי: כשאני בא למוסך עדיין אני רואה את פירות ההסללה, ואני רואה מי עובדים שם במוסכים.
קובי אביטל: אמת, נכון.
יעקב מרגי: כשאתה בא ומצייר לי עולם אוטופי, אתה יודע מתי זה יקרה?
יעקב מרגי: תשאל את המורה המקצועי הטכנולוגי בבית הספר התיכון, לא בבתי הספר הטכנולוגיים התעשייתיים, מתי הוא ראה מוסך כשהוא לא תיקן את האוטו שלו או מתי הוא החזיק מברג פיליפס או טסטר, חוץ מלהסביר לו מה זה אום, מה זה אמפר ואט והספקים וכל הנוסחות המתמטיות המפוצצות את המוח לאותו תלמיד בחשמל.
קובי אביטל: נכון, אמת.
יעקב מרגי: תקשיב, לכן תסלחו לי, מזוכיסט כמוני, לוקח את הנושא הזה, שם אותו על השולחן, ואני אומר לך, זה דיון ראשון באיחור, מה לעשות, התעסקנו בחינוך מיוחד, התעסקנו בנושאים, באיחור של שלוש שנים.
יעקב מרגי: כל הסוגיה הזאת של חינוך טכנולוגי והשכלה טכנולוגית צריך לעבור באמת רפורמה עם הסתכלות אחת ויחידה רחבה ולמרחקים, ובאמת לתת מיומנויות.
קובי אביטל: האמת כואבת, הכרנו אותה, חקרנו אותה.
קובי אביטל: עוד פעם, תן לי לתת לך גם טיפ, עברנו את חגי ישראל ולפנינו חג העצמאות, עשינו פעולות שמשנות קצת את המצב שציינת.
יוסי יונה: קצת.
קובי אביטל: ובאמת, לקחנו את המורים, הכשרנו אותם, לקחנו את תוכנית הלימודים, שיפרנו אותה, לקחנו את השילוב בתעשייה ובנינו מתודולוגיה ברורה מה הוא עושה במוסך.
קובי אביטל: כל הפעולות האלה הם קצה הקרחון, אבל זאת התחלה של משהו שבעזרת השם, ואללה.
יעקב מרגי: אני מקווה שנהיה לעזר לכם.
אריה אשד: אני רק רוצה להוסיף מילה אחת.
יעקב מרגי: קוראים לך אשד?
יעקב מרגי: אז, נו, גם אם לא היית רוצה היית מקבל, בבקשה.
אריה אשד: היריד הטכנולוגי בא לגרות את הילד, פרופ' יונה, והשנה הזאת היו ביריד הטכנולוגי 30,000 ילדים, הוא לא בא להסליל אותם.
יעקב מרגי: סליחה, אני רוצה לעזור לכם, אתם פונים לפרופ' יוסי יונה מנקודה - - -
אריה אשד: כי הוא דיבר על זה.
יעקב מרגי: אין לי בעיה שבחור מתוך מערכת החינוך ואחרי שירות צבאי יחליט מרצונו שבא לו להתעסק אוטוטרוניקה, איך שאתם קוראים לזה, שיפרתם, ולהיכנס מאהבה, זו שאיפת חייו, שילך יגשים את עצמו שם.
יעקב מרגי: יש לי בעיה עם זה שבכיתה יו"ד או טי"ת היועצת החינוכית אמרה לו: ממך לא יצא כלום, רק מכונאי או מסגר, על זה אנחנו מדברים.
יעקב מרגי: או שהוא, גם אם לא אמרו לו, יבין, מה לעשות, שנגזר, שאין לו אפשרויות אחרות.
יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים להיות שם.
יעקב מרגי: בכלל, אנחנו חברי הכנסת מקצינים כדי לשים את הדברים בצורה הכי ברורה על השולחן.
יעקב מרגי: לא אומרים שמחר יש איזו מדיניות ממוסדת של הסללת תלמידים, אנחנו לא רוצים שתהיה.
יעקב מרגי: הייתה בעבר, לא רוצים שתהיה.
יוסי יונה: והמבחן יהיה?
יוסי יונה: נניח אם אתה בסופו של יום - - -
יעקב מרגי: שבסוף אתה הולך למוסך ואתה רואה צבע אחד.
אריה אשד: אנחנו נראה מה-30,000 הילדים שביקרו השנה ביריד בעוד כמה שנים כמה הלכו לתחום הזה, כמה זה עניין אותם, לאן הם הלכו, לאיזו תעשיות הם הלכו.
יוסי יונה: אני יכול לאתגר אותך.
יוסי יונה: בעוד עשר שנים, לאחר שתתחיל את הרפורמה הזו ותבדוק את ההתפרסות של תחומי העיסוק המקצועיים, נניח בין שוהם לאור יהודה, משהו כזה, אופקים אבן יהודה, דברים כאלה, ונניח שבסופו של יום תגלה שהבחירה של הילדים הייתה יותר, בוא נאמר, סתם, אני גם אולי בסטראוטיפ – תסלח לי אור יהודה, לא התכוונתי לפגוע – שאם אנחנו בסופו של דבר באור יהודה או באופקים - - -
יעקב מרגי: כל עיר, קח כל מוסך וכל עיר.
יוסי יונה: נניח שעכשיו אני רוצה בעירוני ד' בתל אביב שיהיו מגמות של מוסכניקים, רתכים ומפעילי מחרטות, בוא נדבר בגלוי, מה לדעתך תהיה ההתפלגות בסופו של יום אם לא נעשה צעד מאוד מאוד רדיקלי כדי להבטיח שבסופו של יום הבחינה של הילד היא אכן בחירה, סליחה על הביטוי הזה, היא באמת בחירה אוטנטית לחלוטין.
יעקב מרגי: רצונית.
יעקב מרגי: אורה, את עומדת לדבר אחרי צה"ל.
יוסי יונה: רצונית, תודה, וולונטרית ואוטנטית.
יעקב מרגי: אשד, סיכום.
אריה אשד: שני דברים.
אריה אשד: לגבי האטרקטיביות של המקצוע, מה תהיה האטרקטיביות של המקצוע; ב'.
אריה אשד: מה תהיה התמורה הכלכלית במקצוע הזה.
אריה אשד: אם יהיו את שני הדברים האלה אתה תראה ילדים גם מתל אביב וגם מאופקים באים למקצוע הזה.
אריה אשד: זה דבר אחד.
יעקב מרגי: לא רק, אבל יהיה שיפור.
אריה אשד: יהיה שיפור.
אריה אשד: הדבר השני שאני רוצה להעלות.
יעקב מרגי: אבל אתה יודע מי ישלם את המחיר בסוף, כי אתם תבקשו ממני על החלפת שמנים, כמו שאני עכשיו הולך לכל שיקום הפה, כדי לשלם משכורת כמו שצריך, ותצמצמו את הרווח על מנהלי המוסכים והבעלים.
אריה אשד: זה תלוי בכנסת.
אריה אשד: מצמצמים את זה - - -
יעקב מרגי: יש חוק שימור החומר, אין יש מאין בקטע הזה.
אריה אשד: אין יש מאין, אתה צודק.
אריה אשד: הדבר השני זה הכשרת המבוגרים שאני רוצה לדבר עליהם.
אריה אשד: יש רפורמה שדיברו עליה, האמת היא שלא ראינו את הרפורמה, רק ראינו את מה שמופיע בחוק ההסדרים, ואנחנו רק שומעים מה הגזירות.
קובי אביטל: הייתה החלטה על הרפורמה.
אריה אשד: אוקיי.
אריה אשד: מה הגזירות.
אריה אשד: היום הגזירה היא שבשנת 2019 מי שירצה לפתוח מכללה טכנולוגית יצטרך מינימום של 450 תלמידים בסניף.
קריאה: 800.
אריה אשד: ב-2023 זה יגיע ל-800 ו-900 ו-1,000 תלמידים, אני לא זוכר את המספרים המדויקים.
אריה אשד: אלו חסמים.
מירב בן ארי: למה צריך בכלל 400 איש?
מירב בן ארי: צריך לצמצם, לעשות מכללה עם הרבה סטודנטים, למה צריך - - -
אריה אשד: אנחנו מדברים פה בעצם על פרמטרים מספריים במקום על פרמטרים ערכיים וייעודיים.
יעקב מרגי: הנגשה בכל הארץ.
יעקב מרגי: זאת לא השכלה גבוהה, מירב.
אריה אשד: זה בסניף אחד.
אריה אשד: זה חסם, אנחנו חושבים שברפורמה הוא לא צריך להיות.
יעקב מרגי: צה"ל, משרד הביטחון, בבקשה.
איתי לבנון: אני ראש מנט"א, מינהל לכוח-אדם טכנולוגי אקדמי.
יעקב מרגי: לבנון זה אחרי שהלכת לחיל הים?
איתי לבנון: זה תמיד היה.
איתי לבנון: קודם כול אני מודה לכבוד היושב-ראש ולח"כים על המחמאות.
איתי לבנון: אנחנו באמת בצה"ל מאוד בעד כל שינוי, כל תהליך, כל רפורמה שתביא לגידול של החינוך הטכנולוגי, לשירות משמעותי.
איתי לבנון: אנחנו מעודדים פתיחת כיתות, ליווי של צה"ל, מאפשרים לאלפי מלש"בים ומלש"ביות לדחות את השירות שלהם.
איתי לבנון: זאת מגמה שאנחנו רוצים להרחיב.
איתי לבנון: דובר על הילד, אנחנו מדברים גם על הילדה, אנחנו רוצים להגדיל את השילוב של נשים.
איתי לבנון: אנחנו חושבים שצריך להעלות בצורה משמעותית את האחוז של נשים הנדסאיות ומהנדסות, זה משהו שיכול להגדיל את הפוטנציאל.
איתי לבנון: אני מדגיש שעל אף קיצור השירות, למרות קיצור השירות לא הגבלנו את היקף דחיות הגיוס, המשכנו באותה מגמה, פשוט וידאנו שאנחנו לא פוגעים בכל הנושא של כשירי לחימה, אבל זאת מגמה שאנחנו ממשיכים להקפיד עליה.
איתי לבנון: לסיכום, מעודדים הנדסאים, מעודדים כמה שיותר פתיחה של כיתות.
איתי לבנון: אני חושב שכמו שציינתם, גם חבר הכנסת פורר, אם נסתכל על זה כתוכנית חירום אז צריך להגדיר אותה ככה, להתייחס אליה ככה, ולמדוד אותה כל רבעון או לפי איך שתחליט, תהיה תוכנית חירום לאומית.
איתי לבנון: תודה.
מירב בן ארי: אתה יודע כמה חיילים מגיעים מהחינוך הטכנולוגי אליכם?
מירב בן ארי: כמה תלמידים כאלה מיועדים לחינוך טכנולוגי בצבא?
איתי לבנון: היום יש כמה אלפים.
איתי לבנון: לא מספיק, אנחנו רוצים יותר.
אסף מנוחין: מה אתם רוצים יותר?
איתי לבנון: יותר הנדסאים.
יוכבד פנחסי אדיב: אתם לא משחררים ויזות - - - איך זה מסתדר?
מירב בן ארי: איך הקשר ביניכם?
יעקב מרגי: אלו מסלולים מוכרים על-ידי הצבא.
אסף מנוחין: כשאנחנו רוצים לדחות גיוס אנחנו פונים לצבא ומבקשים מכסות לדחיית גיוס וחייבי גיוס.
מירב בן ארי: על דח"שים את מדברת.
יעקב מרגי: אומר לך סא"ל לבנון שהם לא מגבילים.
אסף מנוחין: זה לא מה שאני יודע.
אסף מנוחין: השנה עקב קיצור השירות היו הגבלות, ולפחות מה שנאמר לי, שתוך שלוש שנים עם הגידול הטבעי הנושאים האלה ייפתרו.
מירב בן ארי: רגע, תשמע, יש לך 5% דח"ש בשנה, נכון?
מירב בן ארי: זה בערך בין 3% ל-5%.
מירב בן ארי: אני יודעת כי אני הוצאתי - - -
יעקב מרגי: מה זה דח"ש?
יעקב מרגי: תאמרי דחיית שירות.
מירב בן ארי: אנחנו מכירים, אתם מכירים, החבר'ה כאן שוחים בתחום.
יוסי יונה: הצופים.
יעקב מרגי: הצופה התמים בבית.
זאב גולדבלט: היא טייסת בחיל האוויר, היא מדברת רק בראשי תיבות.
מירב בן ארי: הצופה בתמים בבית, שאני מניחה שהוא מרותק למסך עכשיו - - -
יוסי יונה: ואומר: מה זה דח"ש?
מירב בן ארי: אומר לעצמו: מה זה מירב אומרת דח"ש?
יעקב מרגי: תתפלאי לשמוע כמה הערות אני מקבל מהצופים.
מירב בן ארי: תעלה פייסבוק.
מירב בן ארי: תשמע, אנחנו יודעים שהדח"ש הוא 5% למכינות, שנת שירות וי"ג-י"ד.
מירב בן ארי: אתה מדבר איתי על אלפים, אנחנו רוצים לדעת כמה, גם כוועדה, כמה חבר'ה, י"ג-י"ד יש היום שהולכים לצבא, זאת אומרת, שלקחתם אותם, שניצלתם, במירכאות, את הכוח הטכנולוגי הזה.
מירב בן ארי: כמה יש לך כאלה?
מירב בן ארי: תשאל אותי על מכינות שנת שירות אני אגיד לך בעל-פה, כי אני מתעסקת כל היום עם האגף הביטחוני חברתי שם עם צין על ההגדלה של הדח"ש, דחיית השירות, כדי להגיד: אוקיי, החבר'ה האלה שמקבלים שנת שירות הם הרבה יותר איכותיים בצבא.
מירב בן ארי: אז החבר'ה האלה של י"ג-י"ד הם הרבה יותר איכותיים בצבא בעיני עם התרומה המהותית שלהם.
מירב בן ארי: אז למה גם אמרתי בדברים שלי?
מירב בן ארי: כי אנחנו חייבים לדעת האם יש לך בעיה, כי הנה, היא כבר אמרה כאן: תגדיל את הוויזות.
מירב בן ארי: ויזות אלו אותם דח"שים שאני מדברת עליהם.
יעקב מרגי: בצבא ויזות אלו רק השוברים לאוטובוסים, למשאיות.
מירב בן ארי: זה מה שאני אומרת, היא אמרה לי ויזה, אמרתי לה ויזה זאת עוד מילה חדשה.
מירב בן ארי: כמה מתוך הי"ג-י"ד באחוזים אתה לוקח אליך אל הצבא?
איתי לבנון: אני לא יודע להגיד את האחוזים, אני יכול להביא את זה לפגישה הבאה, אבל אני יודע שאנחנו לא מגבילים את זה.
איתי לבנון: בשנתיים-שלוש הקרובות אנחנו עושים את ההתאמות ואחרי זה אנחנו נעלה, כמו שציינו.
איתי לבנון: אני יכול להביא את המספרים לישיבה הבאה.
מירב בן ארי: שיגיד לנו, זה סופר חשוב.
יעקב מרגי: הנה, ביקשנו.
יעקב מרגי: מר לבנון, תשלח לנו, לא לישיבה הבאה.
מירב בן ארי: כן, תשלח לוועדה.
יעקב מרגי: נבקש בסוף הדיון כמה פרטים.
מירב בן ארי: זה סופר קריטי בעיני.
יעקב מרגי: אורה, בקצרה.
אורה חכם: קודם כול אני חושבת שלא לתת לחינוך הטכנולוגי תג נמוך, אלא להעלות את הרמה, החל מגן ילדים היום מדברים על זה.
אורה חכם: שנית, הצרכים של החינוך הטכנולוגי ילכו ויגדלו.
אורה חכם: אני לא מעלה בדעתי שאף מכללה ואף מועצה תסכים ללא אפשרות של קבלת תואר.
אורה חכם: תקראו לו מה שאתם רוצים, אבל הוא צריך להיות תואר אקדמי טכנולוגי, בלי זה אין מה לדבר בכלל.
מירב בן ארי: אנחנו אוהבים תארים.
אורה חכם: אני חושבת שהוועדה הזאת תחטא לצרכים שעליהם מדבר יוסי.
אורה חכם: עוד משהו אחד.
אורה חכם: מה עם המגזר החרדי בחינוך הטכנולוגי?
אורה חכם: אני שואלת.
מירב בן ארי: לו אנחנו עושים קורסים בנפרד.
יעקב מרגי: שאלה, בסדר.
יעקב מרגי: את רואה חוץ ממני פה חרדי שיענה לך?
מירב בן ארי: סליחה, אתה מייצג.
אורה חכם: עוד דבר לגבי ההתמקצעות של משרד החינוך, תסלחו לי אם אני טועה, והלוואי שהייתי טועה.
אורה חכם: תיקחו את עצמכם בידיים, תעשו עבודה כמו שפה המועצה רוצה לעשות, במקום להתחרות תקדמו הרבה מקצועות, והכול עם קרדיטציה.
אורה חכם: אתם מדברים גם על ההשכלה הגבוהה או שאתם רק מדברים על עד סוף תיכון?
יעקב מרגי: כולל הכול, כולל י"ג-י"ד.
אסף מנוחין: אנחנו מדברים על רצף.
אסף מנוחין: הנושא של אקדמיזציה זה חלק מהדיון של המועצה.
יעקב מרגי: אסף, לפני רגע שאלתי אותך וביקשתי שתענה.
יעקב מרגי: היא אמרה לפרוטוקול, שמעתי את השאלות.
יעקב מרגי: תודה, אורה.
יעקב מרגי: אנחנו כרגע מדברים על ההשכלה הטכנולוגית שזה י"ג-י"ד, זאב, אתה בכל זאת רוצה לומר?
יעקב מרגי: נציג ההורים, לפרק של החינוך הטכנולוגי.
זאב גולדבלט: פורום ועדי ההורים היישוביים הוא הגוף היציג של הורי ישראל.
זאב גולדבלט: שני דברים.
זאב גולדבלט: קודם כול תודה לך כיושב-ראש ועדה על עצם העלאת הנושא הזה שהוא לדעתנו סופר קריטי.
זאב גולדבלט: זה אחד המקרים הבודדים שאני מסכים כמעט לכל מה שאמרו כל חברי הכנסת שיושבים כאן בוועדה, שזה די מדהים, ואתם כולכם מכירים אותי, אני די נוטה גם לתקוף, והפעם אני מסכים כמעט לכל הדברים.
זאב גולדבלט: בשנים האחרונות אופנתי בישראל, בעיקר בתקשורת, להשוות בין מערכת החינוך בישראל למערכת המקבילה בפינלנד, למשל.
זאב גולדבלט: שם מסתבר שהחינוך הטכנולוגי זה פאר היצירה, הוא רחב עד כדי כך שהוא כמעט מחצית ממערכת החינוך כולה.
זאב גולדבלט: חשוב לא פחות בחינוך הטכנולוגי מעצם העובדה שהוא קיים הוא גם נחשב כמערכת מכובדת שמביאה כבוד לבוגרים שלה.
זאב גולדבלט: ואם יוצאים כבר למהפכה כזאת, כפי שתוארה כאן, יש לוודא שלמרות הסטיגמה של האימא היהודייה, פרופ' יונה, שרוצה שילדיה יהיו תמיד רופאים ואקדמאים ופרופ' - - -
מירב בן ארי: כבר לא ממש רוצה שהם יהיו רופאים, האמת שהיא רוצה שהם יהיו מהנדסים בסקר האחרון.
אורה חכם: כן, זהו.
זאב גולדבלט: היא רוצה שהם יהיו ב-8200 ואחרי זה יעשו סטרטאפ.
זאב גולדבלט: בוא נדבר כבר תכלס.
יוסי יונה: אתה יודע מה היא רוצה?
יוסי יונה: אני אגיד לך.
יוסי יונה: היא רוצה שכשהילדים יהיו בני 40 שהם לא יהיו אבן ריחיים על צווארם של ההורים.
זאב גולדבלט: אמת ויציב.
יעקב מרגי: פה אמרת במילים אחרות, אני אומר מילים יותר עסיסיות, האימא הישראלית רוצה שתיתנו לילד להחליט ולא שאנחנו כבר החלטנו בשבילם מה הם רוצים.
זאב גולדבלט: זה בדיוק המשפט הבא שלי.
יעקב מרגי: אלה החטאים של השנים הראשונות של קום המדינה.
יעקב מרגי: תנו להם להחליט.
אורה חכם: גם שיהיו לו כלים שידע מה להחליט.
זאב גולדבלט: אסור לנו להסליל את דרכם של התלמידים.
זאב גולדבלט: אנחנו צריכים להימנע מתיוג נחות של מערכת ההשכלה הטכנולוגית ולבנות אותה כאחת שתוכל להתמודד עם אתגרי המחר, דהיינו, כולל המקצועות שיהיו בה, ולא כל המקצועות.
זאב גולדבלט: לפני שלושה חודשים הייתי בגרמניה, נתקלתי בנגר שלמד נגרות בתיכון ואחרי זה באקדמיה, כי יש שם רישיון, זה משהו אחר, ואז יש כבוד למקצוע.
זאב גולדבלט: אני בכוונה לוקח נגר, כי זה לא הפריע לו לקבל את הבגרות והכול בסדר, אבל הוא גאה במקצוע, כי יש כבוד לבעלי מקצוע.
זאב גולדבלט: ואותו דבר אנחנו בפירוש כהורים צריכים לקחת את האתגר הזה גם על עצמנו, לא להטיל את זה רק על משרד החינוך או על משרד העבודה, אלא גם אנחנו כהורים כמובן נתגייס לאתגר הזה.
יעקב מרגי: מל"ג, את יכולה להאיר לנו קצת איפה הסוגיה הזו של הקרדיטציה להנדסאים עומדת, והאם בכלל נשקלת שנה שלישית במכללה לטכנולוגיות לכיוון תואר כלשהו.
מרב אברהמי: אני אסביר.
מרב אברהמי: בעיקרון מל"ג מכירה בפטור מנקודות זכות בתארים אקדמיים, מכירה בעד 30 נקודות זכות בתואר שהוא תלת-שנתי 120 נקודות, ועד 40 נקודות זכות בתואר מהנדסאי להנדסה.
מרב אברהמי: בשנה האחרונה, בשנה שעברה דנה שוב בכל הנושא הזה של בקשת מה"ט להגדלת הקרדיטציה.
מרב אברהמי: הוא מצא שמבחינת תארים בין הנדסאי להנדסה ההיקף יישאר כמו שהוא עד 40 נקודות זכות.
מרב אברהמי: לעומת זאת, המוסדות להשכלה גבוהה כן יוכלו להגיש בקשה מיוחדת לפתיחת תוכנית ייעודית להנדסאים - -
יעקב מרגי: עוד מתחרה.
מרב אברהמי: - - ואז היקף הזיכוי יהיה 40 נקודות זכות מהתואר של 120 נ"ז.
מרב אברהמי: זאת אומרת, שליש מהתואר יוכל להיות מוכר.
יעקב מרגי: שזה יהיה אצלכם.
מרב אברהמי: זה לא אצלנו.
יעקב מרגי: במוסדות להשכלה גבוהה.
מרב אברהמי: המוסדות להשכלה גבוהה יפתחו תוכנית לימודים ובה הם יוכלו להכיר בעד 40 נקודות זכות.
יעקב מרגי: אני בכוונה לפעמים קצת בוטה כלפיכם.
מרב אברהמי: מכירים.
יעקב מרגי: כי אני חושב שממזמן הוות"ת מל"ג היו צריכים להתכנס, אותו פורום מכובד מהולל יתכנס ויגיד שאולי קרה משהו בעולם.
מרב אברהמי: התכנסנו ב-2017.
יעקב מרגי: מחומש לחומש זה לא מספיק.
מרב אברהמי: ב-2017 התכנסנו.
יעקב מרגי: זה עוד משהו מאותו דבר.
יעקב מרגי: אולי קרה פה משהו בעולם, אולי קרה משהו במדינה והתקדמנו ויש צרכים עתידיים.
יעקב מרגי: אנחנו לא במקום טוב לגבי הכנת הדורות שלנו למקצועות העתיד.
יעקב מרגי: תבואו ותאמרו: סליחה, מה"ט אתגר איתכם, זו פלטפורמה קיימת?
יעקב מרגי: אתם רוצים לקבל מאיתנו קרדיטציה של 120 נ"ז, נקודות זכות שאמרת?
יעקב מרגי: אין בעיה, אלה הדרישות שלנו.
יעקב מרגי: אבל אתם לא.
יעקב מרגי: קודם כול לא למוסדות להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: למה לא? למה לא להתמודד?
יעקב מרגי: תאתגרו אותם.
יעקב מרגי: הם אתגרו אתכם, ביקשו קרדיטציה, לתת לזה כמעין חצי תואר.
יעקב מרגי: למה זה כן יכול לקרות במוסדות להשכלה גבוהה?
יעקב מרגי: כי שם יש לכם פיקוח.
יעקב מרגי: נכון, תבוא ותאמרו לכל המסלולים של הכשרת הנדסאים: אתם רוצים קרדיטציה ראויה?
יעקב מרגי: אנא תעמדו בתנאים א, ב, ג, ד, זה יכול לקרות.
מרב אברהמי: אבל המל"ג מפקחת רק על מוסדות אקדמיים להשכלה גבוהה, היא לא מפקחת - - -
אורה חכם: שתרחיב את - - -
יעקב מרגי: אורה, תודה על העזרה.
יעקב מרגי: את יודעת מה את אומרת לי?
יעקב מרגי: הרי תמיד אפשר לומר: זה לא בתחום סמכויותינו, חוק המל"ג הוא לא זה, תמיד אפשר לומר.
יעקב מרגי: אבל מה לעשות שאתם אצבע או זרוע של המדינה.
יעקב מרגי: הגיע הזמן שמישהו יחשוב מחוץ לקופסה, מה שנקרא, אנחנו מצפים מכולם לחשוב מחוץ לקופסה, ושם הביקורת שלי כלפיכם.
יעקב מרגי: לא תגמר.
מירב בן ארי: מל"ג, אני רוצה לשאול אותך, כמה שעות צריך סטודנט לתואר ראשון?
מרב אברהמי: תואר תלת-שנתי ראשון רגיל, לא תואר בהנדסה, 120 נקודות זכות.
יוסי יונה: שעות.
מרב אברהמי: זה 120 שעות סמסטריאליות.
יעקב מרגי: השאלה ברורה והתשובה גם.
יעקב מרגי: מסקנה.
מירב בן ארי: ושל הנדסאי?
יעקב מרגי: היא לא יודעת, היא לא אחראית, היא לא מכירה דבר כזה.
מירב בן ארי: בטח שהיא יודעת, היא - - -
מרב אברהמי: אנחנו לא מפקחים על ההנדסאים, בשביל זה יש את מה"ט.
מירב בן ארי: אני יודעת שאת לא מפקחת על ההנדסאים, אבל את בסופו של דבר נותנת את הקרדיטציה.
מרב אברהמי: בדקנו, המל"ג התעמקה בכל התכנים של אותם לומדים להנדסאים, ומצאה שגם כאשר יש שם דומה לאותו קורס, למשל, הנדסאי לומד מבוא ל-x, לא יודעת לתת עכשיו שם.
מירב בן ארי: רגע, תשמע את זה.
מרב אברהמי: ובתוכנית להנדסה יש את אותו מבוא ל-x, התכנים הם אחרים, הם לא באותה רמה, הם לא באותה העמקה.
מרב אברהמי: התכנים הם אחרים.
יעקב מרגי: את רואה שלא סתרתי אותך, אמרתי: מה המל"ג צריך לעשות?
קריאה: זה לא רק בהנדסה.
מרב אברהמי: ודאי.
טל לוטן: אנחנו לא מדברים על תואר בהנדסה.
יעקב מרגי: אני אתחיל להיות תקיף יותר, כי אני בדקות האחרונות של הדיון.
יעקב מרגי: תקשיבי, למה פניתי אלייך ולא פניתי לרשת מעונות היום של ויצ"ו, נעמ"ת, שיכירו בהנדסאים?
יעקב מרגי: כי זה גיל הרך.
יעקב מרגי: י"ג-י"ד, מה לעשות, זה על-תיכוני, זאת השכלה גבוהה.
יעקב מרגי: מה לעשות, זה חונה בהשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: מישהו פה, והביקורת היא לא אלייך, יו"ר המל"ג, שר החינוך שהוא גם זה, משרד החינוך יבוא, ריבונו של עולם, יש תשתית במדינת ישראל, לא רוצים אותה?
יעקב מרגי: תסגרו אותה, חסלו אותה.
יעקב מרגי: אבל לא, משקיעים ברפורמה, כי מכירים בצורך.
יעקב מרגי: הרי מי בסוף לומד שם?
יעקב מרגי: אני לא רואה אותם, סליחה, הם שקופים.
יעקב מרגי: אני רואה את התלמידים, אלו אזרחי מדינת ישראל שמשקיעים את מיטב זמנם, את מיטב כספם במשאלת חיים, וחלק זה גם הקריירה שלהם, ואומר: יש לי תואר הנדסאי.
יעקב מרגי: סליחה, יש יד על ההגה במדינת ישראל, מישהו צריך לשים את הידיים על ההגה של ההשכלה הגבוהה.
יעקב מרגי: אין ידיים על ההגה, יש רגולציה וראש קטן, ואוי ואבוי למי שיתקרב לחלקת האלוקים הקטנה שלי.
יעקב מרגי: זאת השכלה גבוהה, מה לעשות, צריך לשנות את החוק, נשנה את החוק, לא יעזור כלום.
יעקב מרגי: ביקשו מכם הכרה?
יעקב מרגי: אנא תבוא תגידו כהשכלה גבוהה – את יודעת מה, עם הסתכלות.
יעקב מרגי: ואללה, אתה יודע, אני אומר את זה כבר 30 פעם, יכול להיות שצודקים, זה חלק מהשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: למה לעשות?
יעקב מרגי: אתה יודע מה, אחיין שלי למד הנדסאים, למד בטכני, אחר כך למד הנדסה, זה שעות איכותיות שלו עם הילדים, עם הפרנסה שלו, וחופף וחופף וחופף.
יעקב מרגי: אל תספרו לי סיפורים, חלק גדול חופף.
יעקב מרגי: על שטויות נותנים פטורים מקורסים בהשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: פה יש קנאות כי זה לא שלי.
יעקב מרגי: אז תיקחו שזה יהיה שלכם, תיתנו להם תנאי סף, תקבעו.
יעקב מרגי: אני מבקש שתיקחו את האני מאמין הזה שלי אליכם ותתכנסו פעם ותתייחסו לדברי הוועדה.
יעקב מרגי: אני חושב שזו מערכת ההנדסאים י"ג-י"ד, איפה שזה לא חונה זה חלק מההשכלה הגבוהה, זה בדרך להשכלה גבוהה.
מירב בן ארי: ברור שזה חלק.
יעקב מרגי: רוצים להכיר בזה?
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם, אני כיו"ר ועדת החינוך לא אאפשר לכם גם בהגבלה בחוק להתעסק עם הנדסאים במוסדות להשכלה גבוהה כל עוד לא תיתנו מסלול שכפוף אליכם לקרדיטציה להנדסאים.
יעקב מרגי: הנה, אני אומר לכם, בסיום הדיון – שזה יכנס לדיון – אני אפנה לשר החינוך, אני לא אאפשר את זה כיו"ר המל"ג, לא אאפשר את זה עד שתתמודדו עם זה.
יעקב מרגי: ביקשו מכם להכיר, אנא, תציבו להם תנאים.
יעקב מרגי: לא יהיה מסלול כזה, לא יהיה לכם מסלול כזה בהשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: תחפשו סטודנטים מן היקב ומן הגורן, ונמשיך את התחרות הזאת.
יעקב מרגי: זה לא תקציבי מחקר, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: ברוך הבא, פעם ראשונה שאני מקבל יועץ אבל של המנכ"ל, פששש.
מירב בן ארי: הוא ליווה את כל הרפורמה.
שאול כהן: אדוני היו"ר, הרפורמה נוהלה על-ידי מנכ"ל האוצר במשותף עם מנכ"ל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים.
שאול כהן: האמירה שלדעתנו החשובה ביותר, אדוני היו"ר, ואנחנו מברכים כמובן על הדיון ועל העיסוק בנושא שמבחינתנו הוא אחד הנושאים הכי מרכזיים שהיה בחוק התקציב, בחוק ההסדרים האחרון.
שאול כהן: החשיבות של הרפורמה מוכחת על-ידי זה שהיא מובלת על-ידי דרגי מנכ"ל בממשלה, מנכ"ל משרד האוצר זה בהובלה אישית שלו.
שאול כהן: כרגע אנחנו באמת, כמו שעדכנה מנהלת מה"ט, מחכים על מנת להביא למימוש הרפורמה ולהקצאת התקציבים וכל מה שהונח במסגרת הרפורמה, מחכים לתזכיר החוק ברגע שיצא ממשרד החינוך.
יעקב מרגי: זה יהיה בסיכום, הוועדה קוראת למשרד החינוך להשלים את ההערות שלו, את ההסכמה שלו לתזכיר החוק, וקדימה.
מירב בן ארי: מי מניח את החוק?
מירב בן ארי: איזה משרד?
תאיר איפרגן: שני משרדים.
שאול כהן: זאת הנחה משותפת, זה חוק משותף.
תאיר איפרגן: זה חוק משותף, שני משרדים מניחים, משרד העבודה ומשרד החינוך.
תאיר איפרגן: אף משרד לא יכול להניח לבד.
תאיר איפרגן: הטיוטה במשרד החינוך.
יעקב מרגי: זה חוק משותף לשני המשרדים.
יעקב מרגי: כשתהיה הסכמה.
מירב בן ארי: מה זה הסכמה?
מירב בן ארי: מתי יהיה חוק?
יעקב מרגי: הלוא, זה לא פוטין פה שהוא קובע.
מירב בן ארי: אני כבר שנה וחצי שומעת על הרפורמה.
יעקב מרגי: כשתהיה הסכמה של שני המשרדים.
מירב בן ארי: סליחה, אפשר לוחות זמנים לוועדה של תזכיר החוק?
יעקב מרגי: אתם יודעים לומר לי?
אילן שי: קיבלנו את תזכיר הצעת החוק, אנחנו צריכים עוד לקיים על זה דיון.
יעקב מרגי: מתי קיבלתם אותו?
תאיר איפרגן: ב-5 במרס.
תאיר איפרגן: סליחה.
תאיר איפרגן: אני שלחתי אותו.
אילן שי: ב-5 במרס.
אילן שי: אנחנו צריכים עוד לקיים עליו דיון.
יעקב מרגי: והיה חג באמצע.
מירב בן ארי: תוך כמה זמן יהיה תזכיר חוק?
מירב בן ארי: זאת שאלה לגיטימית.
מירב בן ארי: תן לי לשמוע את היועמ"ש.
יעקב מרגי: אני אתן לך לשמוע אותו.
יעקב מרגי: כשקובעים תוך 60 - - -