GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אתה יודע שאני הייתי שר פעם.
משה גפני: כן, בטח.
יעקב מרגי: פעם חבר כנסת הביא לי כסף שנשאר לו ממה שהיה פעם סל קואליציוני אישי לחבר כנסת.
יעקב מרגי: אני מקווה שזה נגמר בגלוי ובסמוי.
יעקב מרגי: הוא אמר לי, שמע, אני רוצה להביא לך לחימום מקוואות.
יעקב מרגי: אמרתי לו, אהלן וסהלן, יש לי סעיף תמיכה כזה.
יעקב מרגי: אמרתי, סוף-סוף מישהו מביא לי.
יעקב מרגי: זה בימים שאתה התעללת לי כיו"ר ועדת כספים, לא העברת לי הרבה כספים.
יעקב מרגי: אז אני אומר, סוף-סוף מישהו חושב עלי.
יעקב מרגי: הוא אמר לי, איך אתה הולך לחלק את זה?
יעקב מרגי: אמרתי לו, יש סעיף תמיכה, אני שופך ואז כמו חוק הכלים השלובים, מי שלא נענה קודם.
יעקב מרגי: הוא אומר, לא, מה פתאום, איך תגיע לאנשים?
יעקב מרגי: אמרתי לו, אני לא יודע לחלק תמיכה לאנשים שלי, אני יודע, יש סעיף תמיכה שעובר את המחלקה של ידידי, מר ארליך שניסח את החוק בזמנו.
יעקב מרגי: בקיצור, הוא אומר לי, אני יודע להביא לך קריטריון כזה שיעבור את הכול.
יעקב מרגי: הוא היה צריך להיכנס לחדר אחר.
יעקב מרגי: הוא הביא לי קריטריון, ותסתכלו על עצמכם במראה, כי זה עבד, ואם אני אספר את זה, תצחקו.
יעקב מרגי: רק ליישובים שנמצאים בגובה מסוים מעל פני הים.
יעקב מרגי: הצליח לו, אז מה אתה מתפלא.
משה גפני: לא, אני לא מתפלא.
יעקב מרגי: יש מוטיבציית יתר.
יעקב מרגי: תקשיבו טוב-טוב, אני אומר לכם חד משמעית.
יעקב מרגי: החרדים חיים פה במדינה והם סיפרו לי שלא מתכוננים לעזוב ולא מתכוננים לוותר.
יעקב מרגי: נכון, לא נוח לכמה אנשים בשלטון, גם שהם חזקים, שהם גדלים ברוך השם.
יעקב מרגי: לבקר ולהוציא את הקוצים ולהוציא את הגנבים, כולנו פה, אני מדבר בשם חברי הכנסת, לא רוצים אותם שם, אבל מכאן להתפרע, להשתולל?
יעקב מרגי: התיאורים הם תיאורים של טריקת דלתות ודחיפה ותנועות ידיים ואגרסיביות וברוטאליות.
יעקב מרגי: גם התדירות כבר הפכה להיות גבוהה מדי.
יעקב מרגי: יש תקציב לבקרה, ברוך השם, במדינת ישראל.
יעקב מרגי: משרדי רואה חשבון פורחים.
יעקב מרגי: אני פעם רציתי לעשות תוכנית הבראה של 20 מיליון.
יעקב מרגי: האוצר השקיע 30 מיליון בפיקוח ובקרה על התוכנית הזו.
יעקב מרגי: ברוך השם יש.
יעקב מרגי: משרדי רואי חשבון פורחים, וטוב שכך, אבל הדרך.
יעקב מרגי: אותה שיטה שתהיה לתנועות הנוער, לארגוני הנוער, ואל תספרו לי כמה ילדים נעדרים מפעילות של ארגוני הנוער ותנועות הנוער, ואני לא יודע מתי נעצר תקציב של אחד מהארגונים האלה.
משה גפני: ברשותך אדוני היושב ראש, רק לסכם את הדברים שלי.
משה גפני: אני כמובן לא אביא את כל המקרים, אבל המקרים הם חד משמעיים עוברים לאורך כל הדרך, קודם כול בהתנהלות מול מוסדות התורה של הביקורת, כשהביקורת הזאת באופן עקרוני היא ביקורת שאושרה בנוהל שר האוצר.
משה גפני: לאיגוד מנהלי הישיבות יש תוכנית שהתוכנית הזאת לפי דעתי היא תוכנית טובה, כמו שיש למשרד הרווחה.
משה גפני: יש מפקח שאחראי על מוסד.
משה גפני: אין לכם יכולת להסביר את התוכנית.
משה גפני: לי הסברתם.
משה גפני: אני התרשמתי שזו תוכנית טובה.
משה גפני: המציאות הזאת שבה אי אפשר לפתוח מוסד אלא רק לאחר שנתיים פעילות, מאז 1999 נדמה לי שזה התקבל, מאז לא נפתח אף מוסד, הכול ספקולציות.
משה גפני: הכול נעשה באופן כזה שזה הופך להיות סניף, והאגף למוסדות תורניים עושה טובה אם הוא מאשר את הסניף או לא מאשר את הסניף.
יעקב מרגי: אני פניתי למשרד ואני אומר, סניף שפועל נכון, תקין, שנתיים, חייב לקבל מעמד עצמאי.
יעקב מרגי: אין עניין לחלק תקורות.
משה גפני: אבל הרב יעקב, אין מוסד שהתקבל מאז ההחלטה הזאת.
משה גפני: זאת החלטה שגויה, בוודאי לגבי מקומות שבהם אין מוסדות כאלה וצריך לאשר אותם, אז קודם כול הנוהל הוא נוהל שבא לפגוע באופן ברור רק במקום אחד.
משה גפני: אני אמרתי פעם בוועדת החוקה.
משה גפני: כתוב, כל הבן הילוד, היאורה תשליכוהו, אז אומר תרגום אונקלוס, כל בן שנולד ליהודים.
משה גפני: שאלתי בוועדת החוקה באיזה רשות תרגום אונקלוס אומר את זה?
משה גפני: כל בן שנולד בישראל, צריך לזרוק אותו ליאור.
משה גפני: מה פתאום הוא מפרש שזה יהודים?
משה גפני: אמרתי שישב יועץ משפטי בממשלת מצרים, וממשלת מצרים לא יכלה לעשות חוק לא חוקתי, אז החוק חל על כל הילדים במצרים, אבל היועץ המשפטי ידע למה מתכוון השלטון, אז הוא אמר, נכון שזה הולך על כל הילדים, אבל על פי הקריטריונים זורקים רק את הילד היהודי.
משה גפני: יש כללים שמיושמים רק על החרדים, אנשים שמשקיעים את כל כולם בנושא של הרבצת תורה.
משה גפני: באמת אנשים ישרים שאפשר להעיד עליהם על כל דבר, והם הופכים להיות חשודים ומפסיקים להם תקציבים.
משה גפני: לאחר מכן בא הנושא הזה של כל הסיפור רק עם מוסדות התורה.
משה גפני: אין את זה בשום מקום בתקציב המדינה, שמבקשים שיהיו חוקרים פרטיים עם מצלמות, שיצלמו תלמידי חכמים שיושבים ולומדים.
משה גפני: לאחר מכן מגיע הקריטריון.
משה גפני: מה זה כפל תמיכה?
משה גפני: כפל תמיכה זה מה שנוגע ב-2 מיליון האלה של החרדים, אבל ב-40 מיליון או ב-80 מיליון או אפילו ב-100 מיליון של מה שנוגע לציונות הדתית, שם אין כפל תמיכה באגף למוסדות תורניים.
משה גפני: אתה רוצה עוד דוגמאות?
משה גפני: אני אביא לך עוד דוגמאות, אבל זה לא הכול נוגע לעניינו.
משה גפני: הרי עשו אותו דבר עם ההתיישבות הצעירה ביהודה ושומרון.
משה גפני: אמרו, עד 15,000 תושבים, מקבלים.
משה גפני: מ-15,000, לא מקבלים, למה?
משה גפני: בגלל שמודיעין עילית ובית"ר עילית הם יותר מ-15,000 תושבים, אז שאלתי, למה ברמת הגולן אין את המגבלה הזאת?
משה גפני: התברר שברמת הגולן, לא ידעתי, אין ישוב חרדי, אז שם הכול פתוח.
משה גפני: הרי בסוף זה יתפוצץ לכולנו בפרצוף.
משה גפני: אי אפשר להחזיק במדינה דמוקרטית, שוויונית, עם יעוץ משפטי שמקפידים כקוצו של יוד על כל דבר.
משה גפני: אנחנו, אמרתי את זה פעם, מתי שדני דנון היה סגן שר, על שאילתה שהוא ענה לי, שאיזו אחת שדיברה נגד החרדים, עשו לה משהו משמעתי.
משה גפני: אחר שדיבר נגד הערבים, סילקו אותו.
משה גפני: אמרתי, זה נכון שאנחנו חרדים, אבל לא מטומטמים.
יעקב מרגי: הרב מוזס, רק בנוסף, לא לחזור על דברים שנאמרו.
מנחם אליעזר מוזס: ב-1978 אחרי שבגין עלה לשלטון ב-77', קם איגוד מנהלי הישיבות.
מנחם אליעזר מוזס: אני זכיתי להיבחר כיושב ראש.
מנחם אליעזר מוזס: הרב תנעמי, מראשוני החברים, חבר הנהלה מאז.
מנחם אליעזר מוזס: למה זה קם?
מנחם אליעזר מוזס: כי אז לראשונה התחילו לקבל תקציבים רציניים על ידי מר בגין, במוסדות התורה, ואז אנחנו ביוזמתנו, הרב תנעמי, החלטנו, על מנת שהכול יהיה בסדר ומסודר, יקום גוף שהוא יעמוד מול משרד הדתות, אז היה.
מנחם אליעזר מוזס: לא היה משרד החינוך, ומול האוצר והכול יתנהל על מי מנוחות, ובאמת לא היו הביקורות שאנחנו שומעים היום.
יעקב מרגי: כשהייתי שר דתות, הביקורות היה עושה משרד החינוך, ומי היה מקבל את הקללות?
יעקב מרגי: דתות.
יעקב מרגי: עד היום קוראים לזה דתות בגלל אותה תקופה.
יעקב מרגי: את כל הקללות הייתי מקבל.
מנחם אליעזר מוזס: אחד הדברים שאז כבר היה, זה היה נושא ההתנכלות והקמת מוסדות חדשים, כוללים בכל רחבי הארץ.
מנחם אליעזר מוזס: זה לא סוד, בלי עין הרע, הציבור שלנו כל שנה - - -
יעקב מרגי: אל תספר לי את זה.
יעקב מרגי: זה מפחיד אותם.
מנחם אליעזר מוזס: אז אני אעבור לנושא הדיור.
מנחם אליעזר מוזס: 8,000 זוגות צעירים, אין להם דירות, הולכים למחסנים, אבל לפחות ביום תן לו ללמוד בכולל.
מנחם אליעזר מוזס: למה לא מאשרים כמו כל דבר שאתה רוצה להגיע במדינה, אתה מגיש את כל הדברים.
מנחם אליעזר מוזס: למה צריכים לחכות שנתיים?
מנחם אליעזר מוזס: אם אני רוצה לפתוח עכשיו, קמה הקרן לעסקים קטנים, אני צריך לחכות שנתיים?
מנחם אליעזר מוזס: מיידית.
מנחם אליעזר מוזס: הקרן לעסקים נותנים לך מאות מיליונים.
מנחם אליעזר מוזס: מאשרים לך היום תוך שלושה חודשים.
מנחם אליעזר מוזס: כתוב תוך 90 יום, אתה יכול כבר להקים.
מנחם אליעזר מוזס: יוצאים היום אברכים לעפולה, לטבריה, לנצרת עילית, לדימונה, לקריית גת.
מנחם אליעזר מוזס: כל המקומות צריכים להסתנף לכולל הזה ולכולל הזה ואתם גורמים למאכערים.
יעקב מרגי: זה גורם לתופעת המאכערים.
מנחם אליעזר מוזס: אתם גורמים לזה.
משה גפני: מי זאת אתם?
משה גפני: תגיד שמות, תגיד אגפים.
מנחם אליעזר מוזס: אם אני אגיד משרד החינוך, אז הוא יגיד, היועץ המשפטי לממשלה.
מנחם אליעזר מוזס: אגיד היועץ המשפטי לממשלה, יגיד פרקליט המדינה.
מנחם אליעזר מוזס: בסוף יגידו שאנחנו אשמים.
מנחם אליעזר מוזס: הדבר הזה צריך להיפסק.
מנחם אליעזר מוזס: כבר שנים דורשים את זה.
מנחם אליעזר מוזס: אני חשבתי, אני נכנס להיות סגן שר החינוך, עכשיו תהיה הישועה.
מנחם אליעזר מוזס: אני אומר, טחנו שם ממש את הרוח כל הזמן.
מנחם אליעזר מוזס: ישיבה אחת, ישיבה שנייה, ישיבה שלילית.
מנחם אליעזר מוזס: הדברים האלה צריכים להיפסק.
מנחם אליעזר מוזס: זה דבר אחד.
מנחם אליעזר מוזס: דבר שני, מאיפה התקציב לביקורות האלה?
מנחם אליעזר מוזס: התקציב לבקרה בא מתקציב הישיבות.
מנחם אליעזר מוזס: מהעוגה הזאת אנחנו מזינים את רואי החשבון.
מנחם אליעזר מוזס: איך אמר לי פעם רואה חשבון אחד?
מנחם אליעזר מוזס: אני צריך להביא תפוקה, לא?
מנחם אליעזר מוזס: אם אני שולח פחות מ-20 ביקורות לחודש, אין לי תפוקה.
מנחם אליעזר מוזס: זו הבעיה כאן.
מנחם אליעזר מוזס: זה כסף שלנו, כן.
מנחם אליעזר מוזס: הורידו את זה מתקציב הישיבות.
מנחם אליעזר מוזס: זה התקציב שאנחנו דאגנו לזה, הרב גפני.
מנחם אליעזר מוזס: זכור לך הדבר הזה?
משה גפני: זכור לי, אבל זה קיים בכל מקום.
מנחם אליעזר מוזס: לא, לא, לא, אז הנה אני מגיע "לכל מקום".
מנחם אליעזר מוזס: אז היה דיון, היושב ראש, תזכיר לי על מה היה דיון בהשכלה הגבוהה רק לפני שבועיים-שלושה?
מנחם אליעזר מוזס: והם נתנו תצהיר שאנחנו לא מוכנים, בגלל החופש האקדמי.
מנחם אליעזר מוזס: אנחנו לא ניתן ולא נסכים.
יעקב מרגי: רצו להחליף את התאורה ללדים באוניברסיטאות.
יעקב מרגי: אמרו, הם לא יכולים להכריח, זה חופש אקדמי.
יעקב מרגי: הכול החופש האקדמי.
מנחם אליעזר מוזס: אני חיפשתי את המסמך, איזה תצהיר הם נתנו.
מנחם אליעזר מוזס: לא מוכנים, אנחנו לא נשמע אתכם, ואז היה דיון.
מנחם אליעזר מוזס: הם לא נותנים אפילו לקיים דיון על הביקורת.
יעקב מרגי: אתה יודע למה הדיון הזה נראה כאילו עקר?
יעקב מרגי: אל תיקחו את זה באופן אישי, כי לא האיגוד צריך להיות פה.
יעקב מרגי: מי שצריך להיות פה זה אותם ראשי מוסדות שנאנקים וחטפו וחוטפים, שהיו באים לפה מקום שיבוא האיגוד בשמם.
אורי מקלב: גם הם מפוחדים.
יעקב מרגי: ממפוחדים ממה?
אורי מקלב: אני את זה רציתי להגיד בתחילת דבריי.
מנחם אליעזר מוזס: הנושא הזה של ביקורת, שתקום גם משטרה חשאית כמו הק.ג.ב, את הדבר הזה אפילו היה אסור להעלות על הדעת.
מנחם אליעזר מוזס: ראית את המסמך, את התוכנית.
מנחם אליעזר מוזס: הרב גפני קודם דיבר על זה.
מנחם אליעזר מוזס: אני לא חוזר.
מנחם אליעזר מוזס: המסמך הזה זה ממש תוכנית של המשטרה החשאית של הק.ג.ב, מה שצריכים לעשות.
מנחם אליעזר מוזס: הדבר הזה, כמה אנחנו כבר מדברים על זה?
מנחם אליעזר מוזס: לסיכום, אישור מיידי ולא לחכות שנתיים.
מנחם אליעזר מוזס: מספיק 90 יום כמו עסקים קטנים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מקלב.
אורי מקלב: אני באמת אתחיל עם מה שאתה בקריאת ביניים התכוננתי להגיד את זה.
אורי מקלב: אתה שאלת, גם חבר הכנסת גפני דיבר על כך.
אורי מקלב: הבעיה האמיתית לא השתקפה כאן בדיון עכשיו.
אורי מקלב: מה שאנחנו שומעים כשבאים אלינו וגם כשפוגשים אותנו ושואלים אותנו איפה אתם, תראו איך שמתעללים, תראה באיזו התנהלות מתנהלים מול המוסדות התורניים, ואתם שותקים ואתם ממשיכים עם העניין הזה ואתם לא עושים שום דבר, ועכשיו התשובה היא שהם כגוף מנהל צריכים לקיים מערכת יחסית משותפת עם האגף.
אורי מקלב: הבעיה מתחילה בהנחת היסוד.
אורי מקלב: הנחת היסוד, שהגופים האלה מתנהלים לא כהוגן, לא בצורה ישרה ויש צורך לבקר אותם ולפקח עליהם בצורה מאסיבית, בצורה פרטנית ומדוקדקת, ואת האווירה הזאת שלא קיימת באף מקום כלפי המוסדות התורניים האלה, מי שאשם בסופו של דבר זה האגף למוסדות תורניים.
אורי מקלב: הוא יוצר את הרישום הזה על ידי סיפורים, על ידי דוחות כדי להגדיל את עצמו.
אורי מקלב: אני לא מדבר באופן אישי.
אורי מקלב: באופן כללי זה מה שיוצר את האווירה הזאת, את המצב הזה, והנחת היסוד, אז הכול מותר.
אורי מקלב: ברור שהם מתנהלים לא כחוק ולא מדווחים נכון.
אורי מקלב: צריך עכשיו רק להוכיח את זה.
אורי מקלב: ההרחבה של הביקורת זה לא מדגמי, גם לא פרטני, כי כל המוסדות עוברים אחד-לאחד באופן מעמיק, באופן שלא קיים דבר כזה באף גוף.
אורי מקלב: גופים פרטיים, חברות, משרדים, כלפי העובדים שלהם לא דורשים כמו שכאן דורשים מאותם גופים להתנהל מול התלמידים או מול האברכים.
אורי מקלב: ממשרדי ממשלה, אני אצא עכשיו אתכם לכנסת, באגפים פה, במחלקות.
אורי מקלב: בואו נעשה ביקורת.
אורי מקלב: שבע דקות לוקחת ביקורת.
אורי מקלב: תוך שבע דקות אם לא נמצאים, הפירוש הוא שנכשלו.
אורי מקלב: אני אביא את הרשויות המקומיות, תגידו לי אם קיים.
אורי מקלב: אני אעשה סיור עכשיו בכל מקום שאתה רוצה.
אורי מקלב: האגף עצמו לא היה עומד בביקורת הזו.
אורי מקלב: משרד החינוך לא היה עומד בביקורת שהם דורשים מאותם מוסדות חינוך.
אורי מקלב: דברים לא מידתיים, לא מציאותיים בכלל, חשדנים, מבזים, פוגעניים, פוגעים בצנעת הפרט.
אורי מקלב: עכשיו יגידו לך, זה לא קיים.
אורי מקלב: צריך לדעת שכל מה שהעלינו כאן, נושא של אנשים חולים, מאושפזים בבתי חולים, אנשים שישבו שבעה, כל זה היום.
אורי מקלב: יגידו לך, זה לא קיים, אבל לכל האורך זה קיים.
אורי מקלב: זה כל פעם דברים שנעשו ונקבעו ונפסלו, דברים חריגים, דברים לא אנושיים.
אורי מקלב: היום, טוב, אחרי שקמה סערה ובאנו וצעקנו, אז שינו את זה ועכשיו מוצאים דברים אחרים.
אורי מקלב: מתוך זה הדברים האלה נעשו.
אורי מקלב: אסור לשכוח את הדברים.
משה גפני: אין יחס כזה לישיבות הציוניות-דתיות.
משה גפני: לא מדבר ביקורת, אחרי ששולחים ביקורת.
משה גפני: אין יחס כזה.
משה גפני: אני עשיתי את חוק בנק ישראל.
משה גפני: רציתי שתהיה ביקורת של הכנסת על המשכורות של עובדי בנק ישראל, אז יצא שאי אפשר להתערב בבנק ישראל בגלל החופש המוניטרי, אי אפשר להתערב במוסדות להשכלה הגבוהה, שעשיתי את זה פי חמש ממה שהיה בתקציב.
משה גפני: אי אפשר בגלל החופש האקדמי.
משה גפני: נשארה ביקורת בישיבות.
אורי מקלב: הכול מסתתר מתוך נוהל תמיכות שאנחנו יודעים, זו הסתתרות שאין מאחוריה שום דבר, לא דבר מקצועי, לא דבר משפטי.
אורי מקלב: לקחו את נוהל תמיכות, מפרשנים אותו.
אורי מקלב: ודאי שגם נוהל תמיכות, כולנו יודעים ונמצא כאן הרב גפני, יודע, אין כאן נוהל תמיכות פרטני.
אורי מקלב: כולנו יודעים שתקציב הישיבות נקבע קודם כול כתקציב ואחרי זה הוא מתחלק פר ראש, ועוד דברים אחרים, ותנועות הנוער מתוקצבות רק לפי פר ראש.
אורי מקלב: כל גודל תנועות הנוער נקבעות רק לפי פר ראש ואל תגיד לי לפי פעולות.
אורי מקלב: כל ההסתתרויות האלה זה פרשנויות שנוחות להם והם מסבירים את זה איך שרוצים.
אורי מקלב: לא קיים דבר כזה, לא יכול להיות דבר כזה.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך, מעבר לתלונות האישיות שיש כאן, של ראשי המוסדות, הם יוצרים אווירה עכורה וקשה בין התלמידים לבין ראשי המוסדות שגורמים לכל מיני אנשים מפוחדים, מגיעים באופן לא סדיר, מגיעים חולים.
אורי מקלב: הסיבות שמביאות אותם לחשדנות, בגלל הפחד שאותו ראש מוסד שהוא מסוגל בבת אחת בגלל שקודם כל יפסלו אותו, אחרי זה הוא יצטרך להסביר, אחרי זה הוא כן יביא מכתב, לא יביא מכתב.
אורי מקלב: כל המערכת הזאת שלפעמים גם שומעים על מקרים חריגים, נובעת רק ממערכת ההפחדה שמתנהלת, של משרד ממשלתי מול המוסדות האלה, שבמה הם מתוקצבים?
אורי מקלב: אפשר לחשוב בכלל בלי פרופורציה למה שמקבלים.
אורי מקלב: עובד ציבור שלא נמצא מקבל את מלוא המשכורת שלו מהממשלה ואף אחד לא עושה לו דברים כאלה.
אורי מקלב: הרשויות המקומיות, את מלוא המשכורת.
יעקב מרגי: למכללות להכשרת עובדי הוראה עומדת סוברניות מוחלטת, למכללה או למרצה בקורס מסוים, לוותר לסטודנטית או לסטודנט נוכחות בכל הסמסטר, והתוצאה מה שיהיה בבחינה.
יעקב מרגי: לא יקבלו הקלות אבל יש את זה.
יעקב מרגי: עכשיו בואו תקשיבו, זה שאברך מקבל את התמיכה הזו ממשרד החינוך, לא הוא, ראש המוסד שלו, שהיא אולי 30% מהמלגה החודשית שנאלץ ראש המוסד עוד להשלים מין הגורן ומין היקב על חשבון זמנו הפרטי, ולנסוע ולכתת רגליים לגייס את התרומות האלה, עדיין האברך הזה לא איבד את זכותו להיות אבא לילדים, לא ויתר על זכותו להיות בן אדם שיש לו גם צרכים, כי אם אני מחויב להיות כל יום מ-9 בבוקר עד 17:00 או 18:00 ואין מציאות כזו שיצאו ארבע מתוך כולל, חמישה, כל אחד מסיבותיו הוא, ואם הכולל קטן, שם זו פסילה מיידית.
יעקב מרגי: הנוהל הזה לא יישאר כפי שהוא יהיה ואני הולך לדרוש מכם תשובות, כולל נתונים, כולל זמני ביקורת, כולל תדירות של ביקורות וגם אם זה חל על גופים אחרים, ואני אקבל את זה תוך 30 יום מהיום.
: קודם כול אני באמת מצטרף לדברים שנאמרו.
: אין טעם להוסיף.
: אני חושב שהדברים הם נכונים ונכוחים.
: אנחנו נמצאים כל הזמן באווירה כזאת שאנחנו צריכים כל הזמן להגיד, אנחנו בסדר ואנחנו דוברי אמת.
: זה לא נעים וזה לא נוח, ודאי שלא צריך להיות במוסדות שמנוהלים על ידי אנשים שדי מפקירים את חייהם הפרטיים כדי להחזיק את המוסדות האלה.
: עוזבים את ביתם, נוסעים לכתת רגליים.
: הדבר הכי מדהים הוא שלפעמים יש דברים שמתוקצבים אחד לאחד, זאת אומרת מישהו עשה תחשיב מה העלויות, מה צריך וכו' וכו', וככה זה מתוקצב.
: אנחנו יודעים כעסקנים, יודעים את זה ודאי העסקנים הוותיקים יותר, שהתמיכה היא לא תמיכה שהולכת לפי איזשהו סטנדרט הגיוני שיכול לכסות אפילו לא, דיברת על שליש מקודם, אפילו לא שליש מהעניין הזה.
יעקב מרגי: יש כוללים שיש יותר גדולים אפילו.
: עכשיו, מה זה הכוללים?
: הכוללים זה בגלל שזה נקבע שזה יהיה הסכום.
: הלא לא השוו את זה אף פעם לאיזשהו שכר מינימום כזה או אחר או לקצבת נכות כזו או אחרת.
: זו תמיכה, אבל למעשה אנחנו יודעים שאת המהות של הדבר הזה ,בסופו של דבר אנשים צריכים להתקיים, אנשים שנדרשים ובצדק, להיות נוכחים במשך כל השעות האלה בכולל, והם גם מתפרנסים מזה, אז אם היה פה תקציב כל כך גדול וענק, אז הייתי מבין שההפקדה היתרה הזו היא בשיאים כאלה גבוהים, אבל גם זה מתוקצב בצורה שזה מתוקצב וגם ההפקדה, שדיברתם בדרך על ארגוני נוער ודברים מהסוג הזה.
: ודאי שחלק בארגוני הנוער ובתנועות הנוער זה מספר התלמידים.
: אני לא מכיר פשיטות ליליות בתנועות נוער כאלה ואחרות, לא של השומר הצעיר - - -
אברהם פרידמן: לא ליליות, באמצע פעילות עם תעודת זהות.
: לא, יש הרבה פעילויות בלילות למי שלא יודע.
: חלק גדול מהפעילויות זה בלילות, אז שוב השאלה למה כאן ולמה לא - - -
משה גפני: אני מעיר על העניין הזה.
משה גפני: שלא ישתמע כאילו שאנחנו - - -
יעקב מרגי: אנחנו לא נגד אף אחד.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים להיות דומים.
: אבל זה לא יכול להשתמע, כי אנחנו יודעים כמה זמן וכוחות הוצאנו בשביל להגדיל את התקציב שלהם ולעזור להם, לכולם אגב, לא רק לחרדים, ולכן חייבת להיות השוואה גם בביקורת וגם בכמות הזאת שמשדרת בעצם חשדות.
: יש נקודה נוספת שהיא נקודה מרכזית, אתה דיברת עליה, גם כתבת מכתב אדוני, אני מבין שזה חלק מהעניין, הנושא הזה של השנתיים.
: בזמנו הייתה לי איזושהי הצעת חוק שניסיתי לקדם, וביקשה ממני שרת המשפטים איילת שקד, בזמנו, לעצור את זה.
: ישבנו בישיבה ביחד עם עורך דין ארליך ואחרים.
: הדבר הזה הוא דבר שאין לו שכל, אין לו היגיון גם.
: אני הייתי פקיד הרבה מאוד שנים בעיריית בני ברק.
: אני מתגאה על השנים האלה כפקיד.
: אין לזה שכל ואין לזה היגיון.
: יש חשש.
: שוב, בגלל חשש מסוים עושים איזשהו תהליך ארוך, מסובך, לא ריאלי בהיגיון, כי אתה אומר לבן אדם, תקים משהו, אבל אל תקים אותו, כי הוא וירטואלי, זאת אומרת, הוא צריך לחיות מהאוויר, אותו דבר, וכולנו יודעים וגם המחלקה יודעת וגם עוזרת עד כמה שהיא יכולה, לפחות כך אני מקווה, להבהיר, כולל משתמש בכולל אחר ועובר דרך כולל אחר וכו'.
: למה צריך את זה?
: למה אי אפשר את הכסף הזה שאתם רוצים לעשות לבדיקות הללו, לעשות בבדיקות ראשוניות של עמותה שמתחילה את העבודה שלה, שלושה חודשים ראשונים, ארבעה חודשים ראשונים, אם הכול עובד כמו שצריך, לא לחכות את השנתיים האלו.
: לתת לכולל להיפתח, לדעת שכל תלמיד לומד איפה שהוא לומד ולא בסניפים כאלה ואחרים כדי לעקוף את הדבר הזה.
: הנושא הזה הוא נושא קריטי, הוא נושא חשוב וזו כבר ההתחלה של ההנגשה.
: בן אדם בא לפתוח מוסד, כבר אומרים לו מהרגע הראשון, דע לך, שנתיים אתה במאסר על תנאי בכלל.
: אתה כבר מתחיל עם חשדות.
: זה לא צריך להיות ככה, אדוני היושב ראש, ואני אשמח מאוד אם באמת לא נעזוב את הנושא הזה עד שזה ישתנה.
: אין לזה בעיות משפטיות.
יעקב מרגי: לפי הסיכום אתה תבין שאני לא הולך לעזוב את זה.
יעקב מרגי: משרד החינוך רוצים להגיב.
יעקב מרגי: אני הייתי רוצה שגם סגנית החשב במשרד החינוך תתייחס לגבי מוסדות נתמכים לפי משתתפים, שאינם מוסדות תורניים.
עמוס צייאדה: אני רוצה להתייחס לנושא של שנתיים פעילות.
עמוס צייאדה: אני רוצה לומר שבהחלט יש איזשהו קושי.
עמוס צייאדה: יש את האמירה הזאת שלא העכבר אלא החור, אז בהחלט הרף שהוא הרבה פעמים גבוה למוסדות, לא ללכת לסניפים של כל מיני אנשים וכל מיני מאכערים וכל מיני גורמים, ובהחלט צריך לחשוב כאן
עמוס צייאדה: על איך מאפשרים בצורה יותר קלה לפתוח מוסדות.
יעקב מרגי: היחידים שיכולים לחשוב זה אתם.
עמוס צייאדה: אדוני היושב ראש, אני אגיע ואומר מה אנחנו חושבים.
עמוס צייאדה: מתוך 1,600 מוסדות, יש יותר מ-1,600, יותר משליש, 560 כרגע הם מאוגדים בתור סניפים.
עמוס צייאדה: נגיד באה ישיבה, לצורך העניין ישיבת חברון, זה לא המקרה, פתחה סניף באיזשהו מקום, בוגרים של הישיבה, אברכים, תלמידי חכמים פתחו סניף - - -
יעקב מרגי: עליהם אנחנו לא מלינים.
עמוס צייאדה: לא, לא, לא, אני אתן בתוך דוגמא.
עמוס צייאדה: פתחו סניף באיזשהו מקום, 20, 30, 40 אברכים.
עמוס צייאדה: עם השנים, ואפשר לקחת גם ישיבות אחרות, זה קורה המון.
עמוס צייאדה: את ישיבת קול יעקב אפשר גם לקחת.
עמוס צייאדה: להם באמת יש סניפים, אבל המון ישיבות.
עמוס צייאדה: גם למרכז הרב דרך אגב יש סניפים.
עמוס צייאדה: הסניף שהוקם מתפתח עם השנים.
עמוס צייאדה: זה מגיע כבר למספרים של 50 ו-100 וגם 200 תלמידים, וכל הפעילות, כל צ'ק שצריך להוציא דרך עמותת האם, מקשה מאוד על הפעילות, אז אנחנו בהחלט חושבים שצריך כן את המבחנים או לפחות לקבוע - - -
יעקב מרגי: אתה יודע על מי אני חושש שלא תחשוב?
יעקב מרגי: יש כאלה שהחליטו להקים מוסד, והקימו אותו, ואילצנו אותם, אני כולל את עצמי, כממסד אילצנו אותם ללכת להתחבר למישהו שהוא לא.
יעקב מרגי: קראנו לו סניף.
יעקב מרגי: הוא לא סניף שלו, אבל אילצנו אותו ללכת לאיזה מאכער שאחר כך הוא יגיד לו גם, תן לי תקורה, ויכתיב לו כל מיני דברים.
יעקב מרגי: על אלה נכון שצריך להסדיר, אבל על אלה אני לא בוכייה למרות שאני אומר לך, תסדר.
יעקב מרגי: אני אומר לך על כוללים וישיבות שלא רצו להיות סניף.
עמוס צייאדה: גם לגבי כאלה שבאים, וזה לשאלתך, להקים היום עמותה חדשה, אז אני רוצה לומר, הרב מוזס דיבר על העבר ושום דבר לא השתנה.
עמוס צייאדה: למשל בתקופה שהוא היה סגן שר, היו המלצות של ועדה שגם משרד המשפטים השתתפו שם.
עמוס צייאדה: אחת ההמלצות הייתה שמי שפעל כישיבה קטנה או כישיבה תיכונית, יכול לקבל אצלנו הכרה כישיבה גבוהה, יכול לקבל הכרה ככולל אברכים בלי שנתיים פעילות, ואני יכול להגיד שכל שנה יש מספר מוסדות שנהנים מההקלה הזאת.
עמוס צייאדה: יכול להיות שבאותו אופן צריך לחשוב על מי שנגיד יש לו פעילות בתחומים לאו דווקא של מוסד תורני אלא להרחיב את התחומים שבהם אנחנו נכיר בניסיון - - -
יעקב מרגי: אלה שעל הרצף, אני מבין.
יעקב מרגי: למה לא עומדת לי הזכות להקים עכשיו, אני לא הייתי ישיבה קטנה, לא כלום.
יעקב מרגי: רוצה להקים עכשיו מוסד.
יעקב מרגי: מבקש את התמיכה.
יעקב מרגי: תבקש ממני ערבויות, תבקש ממני מה שאתה רוצה.
יעקב מרגי: אל תאלץ אותי לומר דבר, קודם כול אני משקר, אני לא סניף שלו.
יעקב מרגי: אני לא באתי אליו לבקש את חסדיו.
יעקב מרגי: אני לא סניף שלו.
יעקב מרגי: למה אתה מחייב אותי?
עמוס צייאדה: טוב, אז הדבר הזה זו לא המלצה של מוסדות תורניים.
יעקב מרגי: זה קיים בגופים אחרים, מתוקצבים.
יעקב מרגי: אפשר למצוא סדר של ערבות, של הוכחת איתנות תקציבית, ערבות בנקאית.
יעקב מרגי: כל מה שאתה רוצה, תחתים אותו, הוא יחתום לך.
עמוס צייאדה: זו החלטת ממשלה משנת 99' ואפשר לחשוב על איזה שהם פתרונות ונצטרך ביחד עם משרד המשפטים ומשרדים נוספים לגבש איזה שהם פתרונות.
עמוס צייאדה: לגבי סעיף 16 שמתייחס לנוהל הסנקציות ואישורים וכל מיני קנסות, אני רוצה לומר שהייתה פגישה שלנו עם משרד האוצר לגבי תיקון הנוהל, והעלינו בו את כל ההערות שלנו, ביניהם גם התייחסנו לכל מיני אישורים שהיום לא מוכרים ואנחנו חושבים שכן צריך להכיר בהם, ואני יכול להגיד שבהחלט היו קשובים.
עמוס צייאדה: יתרה מזה, ישבו גם עם מנהיגות האזרחית ונציגים גם של איגוד מנהלי הישיבות ומוסדות חרדיים.
עמוס צייאדה: ישבו גם שם ושמעו אותם, על כל נוהל שר אוצר.
עמוס צייאדה: כשהגיעו לסעיף 16 שמדבר על הסנקציות למוסדות תורניים, אז ביקשו שאנחנו נשב ישיבה ביחד, משרד האוצר איתנו, האגף, ונציגים של כל האיגודים, ציונים, חרדיים, כולם ביחד, ואנחנו כמובן נשב, נהיה קשובים ואני מקווה שנוכל לתת פתרונות לכל הבעיות הענייניות שיעלו במפגש הזה.
יעקב מרגי: סגנית חשב משרד החינוך, בבקשה.
יעקב מרגי: גבירתי, את חיה טוב עם הנוהל הזה?
יעקב מרגי: זה קיים לגבי כל המוסדות?
יעקב מרגי: את יכולה לומר לי שכל המוסדות הנתמכים לפי מספר משתתפים במשרד החינוך, עוברים את אותה ביקורת?
דפנה ורנר: הם עוברים ביקורת לפי נוהל שר האוצר.
יעקב מרגי: אנחנו קיבלנו כבר תשובה שזה נוהל שר האוצר.
יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה פשוטה, רק תגידי כן או לא.
יעקב מרגי: האם אתה יכולה לומר לי כסגנית חשב במשרד החינוך שכל המוסדות הנתמכים לפי מספר משתתפים עוברים את אותו נוהל שר אוצר מ-א' עד ת' כולל סעיף 16?
דפנה ורנר: כן.
יעקב מרגי: אותו דבר, זהה.
יעקב מרגי: האם תדירות תקציב הבקרה והביקורת ביחס לאותו סעיף תמיכה, זהה באותו יחס בין מוסדות תורניים לעומת הארגונים האחרים שהם לא מוסדות תורניים?
יעקב מרגי: אם לא הבנת את השאלה, אני אחדד אותה.
דפנה ורנר: אני חושבת שהבנתי.
דפנה ורנר: אני אנסה לענות.
דפנה ורנר: אחד, התשובה היא כן.
דפנה ורנר: הביקורת, שוב, לפי מספר משתתפים.
דפנה ורנר: אנחנו מדברים פה על יותר מ-1,600 מוסדות.
דפנה ורנר: הביקורות נעשות, זה נראה תדירות גבוהה, אבל בערך מגיע למוסד פעם בשנה.
דפנה ורנר: לא אמור לצאת יותר מפעם אחת.
יעקב מרגי: בוודאות את אומרת.
משה גפני: רק תגידי, אני רוצה ללכת לשם.
משה גפני: מתי המבקר היה בארגון נוער בתוך כדי הפעילות?
משה גפני: מה שהם של המבקר?
משה גפני: מתי היה?
משה גפני: אני הולך לשם.
יעקב מרגי: אל תגנוב לי את הסיכום.
יעקב מרגי: הסיכום כתוב.
משה גפני: מתי הוא היה?
משה גפני: מה את אומרת כן?
יעקב מרגי: סליחה, היא אומרת כן.
יעקב מרגי: מותר לה אם היא מאמינה.
יעקב מרגי: אני אגן על זכותה.
יעקב מרגי: אני מבקש לא לצעוק עליה.
דפנה ורנר: אני יכולה להסביר?
יעקב מרגי: כן, תשלימי.
דפנה ורנר: תנועות נוער לא נתמכים רק לפי מספר משתתפים ולכן זה לא נכלל תחת מספר - - -
יעקב מרגי: ארגוני הנוער?
דפנה ורנר: ארגוני הנוער ותנועות הנוער, ולכן הביקורת היא לפי משתתפים.
משה גפני: את אומרת, זה רק בישיבות הביקורת הזאת.
משה גפני: יפה, אז תגידי שזה רק בישיבות, וששם זה לפי מספר.
משה גפני: פשוט לא להאמין שאנחנו נמצאים במדינה דמוקרטית.
יעקב מרגי: רצית הבהרה קטנה?
אברהם פרידמן: בקשר לשנתיים, צריך להוריד את זה לשלושה חודשים או שישה חודשים ואחרי שהמוסד עמד במבחן, יקבל רטרואקטיבית מיום ההקמה שלו, לא שהחצי שנה הולך לאיבוד.
: היו הצעות מאוד מפורטות שנדחו על ידי הייעוץ המשפטי.
משה גפני: הבעיה שלנו, צריך לקחת את זה בחשבון, אם זה היה אוניברסיטאות היה - - -
משה גפני: פה אנשים מעודדים אחד את השני.
משה גפני: כל אחד שעושה יותר ביקורת, כל אחד שסוגר תקציבים, אין לו בעיה.
משה גפני: אז יהיה פחות תורה.
משה גפני: אין דבר כזה באוניברסיטאות, אין דבר כזה במקום אחר.
משה גפני: כאן לא יהיה כסף, אז מה?
משה גפני: מכאן מתחילה האווירה.
אורי מקלב: אפשר לשאול שאלה?
אורי מקלב: כמה אחוזים מהכוללים, אני מניח שעד 20-25 אברכים לא עוברים את הביקורת?
יעקב מרגי: באת עם נתונים?
יעקב מרגי: אני הולך לדרוש אותם.