GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל כהן-פארן: באמת נשמח לקבל גם תשובות ממשרד החקלאות, מה הממדים כרגע, איך הוא מתייחס לזה עכשיו, ההיסטריה ירדה או לא.
יעל כהן-פארן: תרגיעו את העם.
יעקב מרגי: מחיל אל חיל, ליעל.
יעל גרמן: תודה רבה לך אדוני, היושב-ראש, וכרגיל, תודה רבה על כך שאתה מקיים את הדיון.
יעל גרמן: אנחנו יודעים שמחלת הכלבת עד היום היא חשוכת מרפא.
יעל גרמן: שלא נדע, ברגע שבן אדם נגוע במחלת הכלבת, אם לא הצליחו באמת בשלבים הראשונים לתת לו את החיסון אז הוא ימות.
יעל גרמן: אין לנו מקרים באמת, ברוך-השם, של מוות מכלבת, אבל עצם העובדה שהמחלה הזאת קיימת אצלנו צריכה באמת להדאיג את כולנו, מפני שבמרבית העולם המערבי ידעו למגר את המחלה הזו.
יעל גרמן: היא לא קיימת.
יעל גרמן: אז מה אנחנו לא עושים שעושים בעולם המערבי?
יעל גרמן: זאת לדעתי השאלה שאנחנו צריכים כאן לשאול.
יעקב מרגי: היא שאלה: למה?
יעקב מרגי: אי אפשר לזרוק הכול על השכנים.
יעקב מרגי: כמו שאנחנו לא רוצים שהשכנים יזרקו עלינו את כל האשמה, את כל המצב שלהם, אי אפשר לזרוק עליהם.
יעקב מרגי: השאלה – אתה נגעת בנקודה שרוב המקרים הם כלבים לא מחוסנים, משוטטים, לא מטופלים.
תמיר גושן: בדרך כלל אלה כלבים עם בעלים.
יעקב מרגי: בדרך כלל אלה כלבים עם בעלים, אבל לא מחוסנים?
תמיר גושן: נכון.
יעקב מרגי: ואתה אומר שהתגלו הרבה מקרים?
יעל גרמן: אני לא סיימתי את השאלות.
יעל גרמן: יש לי עוד שאלות אבל אני אשלים אחר כך.
תמיר גושן: אני אתחיל בהסבר למה זה קורה.
יעל גרמן: איך ידעו למגר את זה בעולם ומדוע אנחנו לא ידענו לעשות זאת כאן?
תמיר גושן: א', כי יש מדינות שבהן הרבה יותר קל למגר את הכלבת, כמו אוסטרליה או אנגליה.
יעל גרמן: אני מדברת על אירופה.
תמיר גושן: באירופה מיגרו את הכלבת, פעם אחת, על ידי חיסונים אוראליים שפיזרו לחיות בר, ופעם שנייה, חיות בר נעלמו באירופה.
תמיר גושן: היום הן מתחילות לחזור.
תמיר גושן: אם בגרמניה עד לפני חמש שנים לא היו זאבים, היום הם מתחילים לחזור.
תמיר גושן: עוד דבר זה הנושא של הטמפרטורה.
תמיר גושן: בעלי חיים בארץ שורדים הרבה יותר טוב, הם לא סובלים מהעקה של הקור הקיצוני שיש באירופה ואוכלוסיות שונות של בעלי חיים קיימות באירופה ובישראל.
יעל גרמן: אתה מדבר על חיסונים אוראליים.
יעל גרמן: למה אנחנו לא?
יעל גרמן: אנחנו גם נותנים חיסונים אוראליים.
יעל גרמן: זה שאנחנו זורקים את זה מהאוויר – זה עדיין אוראלי, הם אוכלים את זה.
תמיר גושן: ודאי.
יעל גרמן: אז מה ההבדל בין החיסונים האוראליים באירופה לבין אלה שלנו?
תמיר גושן: זה אותם חיסונים.
תמיר גושן: אנחנו מייבאים מאירופה.
יעל גרמן: אותו חיסון שנותנים באירופה אנחנו נותנים פה?
תמיר גושן: התרכיבים לא מיוצרים בארץ אלא מיובאים מחברות אירופאיות במקרה הזה.
יעל גרמן: אז זאת הייתה השאלה השנייה שלי: האם חל איזשהו שינוי בהרכב ובחיסון בין השנים הקודמות לבין השנה?
תמיר גושן: היו שני תרכיבים בניגוד למה שהיה עד לפני שלוש או ארבע שנים.
תמיר גושן: בשלוש או ארבע השנים האחרונות נעשה שימוש בשני תרכיבים בניגוד למה שנעשה לפני כן, שימוש בתרכיב אחד.
תמיר גושן: שני התרכיבים הם תרכיבים רשומים באיחוד האירופאי.
תמיר גושן: שני התרכיבים מוכרים כיעילים, נעשו עליהם עבודות בעולם.
תמיר גושן: הם יעילים ומכסים את נגיפי הכלבת.
יעל גרמן: האם אתם חושבים על כך שיכול להיות שצריך לשנות זאת לאור ההתפרצות השנה?
יעקב מרגי: הוא לא ייחס את זה לשינוי המרכיב.
יעקב מרגי: אם הוא היה אומר לך שזה בגלל שינוי - - -
יעל גרמן: אבל אני שואלת.
יעל גרמן: תראה, אני לא מתמצאת, אבל אני חייבת לומר שגם הגיעו דברים לאוזניי, ומתוך המכון הווטרינרי ישנם כאלה שטוענים – כמובן שהם לא ידברו בשמם, אבל אלי זה הגיע – שהחיסון שניתן הוא חיסון לא מתאים, לא נכון - - -
יעל כהן-פארן: לא מספק.
יעל גרמן: אולי לא מספק.
יעל גרמן: בסדר, מקבלת.
יעל גרמן: לא חשוב.
יעל גרמן: ושהוא אחת הסיבות להתפרצות.
יעל גרמן: לכן אני שואלת - - -
יעקב מרגי: אם היית שואלת מהתחלה בהאי לשנא היינו חוסכים שתי שאלות.
יעל גרמן: אני רציתי לשאול אבל השאלה הראשונה הייתה - - -
יעקב מרגי: אתם יכולים להתייחס לטענה הזו?
תמיר גושן: אפשר להתייחס.
תמיר גושן: החיסון החדש, לצורך העניין, שמתייחסים אליו, דווקא אמור להיות חיסון יותר טוב כי הוא מכיל נגיף ממוייר ולא נגיף רקומביננטי.
תמיר גושן: הוא אמור דווקא לתת חיסון - - -
יעקב מרגי: אתה יוצא מנקודת הנחה שכולנו מבינים את המושגים המקצועיים.
יעל כהן-פארן: אנחנו לא מבינים את המושגים.
תמיר גושן: התרכיב החדש, דרך אגב, ייצורו הופסק, כי אין לו דרישה בעולם.
תמיר גושן: היום יש בעיה, כפי שאמרת, אירופה נקייה וחברות שמתעסקות בייצור תרכיבים הולכות ופוחתות.
תמיר גושן: דרך אגב, אנחנו בוחנים היום עוד תרכיב אחר על מנת לא להסתמך על מקור אחד.
תמיר גושן: גם הסתמכות על מקור אחד שמחר מפסיק לייצר היא בעייתית כי אנחנו נישאר ללא תרכיב וללא חיסון לחיות הבר.
תמיר גושן: זה אחד.
תמיר גושן: שתיים, התרכיב שהשתמשנו בו והופסק ייצורו באירופה היה אמור להיות אפילו יותר יעיל, כי הוא חיסון של מה שנקרא נגיף מוחלש – בניגוד לתרכיב האחר, שהוא וירוס האבעבועות שעליו הלבישו חומר גנטי של נגיף הכלבת על מנת שייצור התחסנות כלבת.
תמיר גושן: אגב, אנחנו רואים את זה בנוגדנים – בתרכיב השני אנחנו רואים תגובה נוגדנית הרבה יותר טובה מאשר בתרכיב הראשון.
יעל גרמן: אבל השתמשת במילה "אמור".
תמיר גושן: "אמור".
תמיר גושן: "אמור" זה מבחינת התיאוריה.
תמיר גושן: התרכיבים האלה נבחנים על ידי החברות, נרשמים בעולם, נרשמו באירופה, מוכרים באירופה, הם עוברים ניסויי הוקעה.
תמיר גושן: היום, את התרכיבים הנוספים שאנחנו בודקים, אנחנו גם בודקים את העמידות שלהם לחום על מנת לראות כמה זמן הם מחזיקים.
יעל גרמן: זאת אומרת, יכול להיות שהתרכיב שהשתמשתם בו הוא לא אופטימלי?
יעל גרמן: יכול להיות שבגלל השימוש בתרכיב הספציפי הזה נגרמה ההתפרצות או חלקה?
יעל גרמן: חלק מהגורמים?
תמיר גושן: לא סביר, מאוד לא סביר.
יעל גרמן: אתם בודקים את האפשרות הזאת?
תמיר גושן: קשה לבדוק אותה, אבל אני יכול להגיד רק שבשנת 2017-2016, כלומר, בחורף שקדם להתפרצות, פוזרו במדינת ישראל כמעט 500,000 פיתיונות עם תרכיב אוראלי, שזו עליה של בערך 60% ביחס למה שהיה מקובל בשנים קודמות.
יעקב מרגי: יש לכם מדידה שזה הצליח לבלום?
תמיר גושן: אנחנו יודעים שהתרכיבים נצרכים תוך לילה ואנחנו מפזרים - - -
לאה פדידה: אבל מה עם האמירה שזה לא עומד בחום?
לאה פדידה: כי החום הרי השתנה ויש לנו חום קיצוני.
לאה פדידה: אולי אתם לא מתאימים את התרכובת?
יעקב מרגי: הוא התייחס לזה, הוא אמר את זה.
תמיר גושן: לכן אנחנו מפזרים את התרכיבים רק בעונות המתאימות.
תמיר גושן: כלומר, מסוף אוקטובר-תחילת נובמבר, ופחות או יותר עד סוף אפריל.
תמיר גושן: יתר על כן, באפריל האחרון, כשהתחלנו את הסבב הרביעי, היו כמה ימים של חמסין.
תמיר גושן: אנחנו חדלנו מלפזר את הפיתיונות עד שהטמפרטורות ירדו שוב לטמפרטורות שאפשר לעבוד.
סאלח סעד: אני חושב שהתופעה הזאת שמתפרצת למעשה היא לא מהיום.
סאלח סעד: שמענו מה שעכשיו הד"ר המכובד, הווטרינר, אמר, שב-2018 – אני מניח – שיש ירידה, אבל אם נסתכל מ-2016 עד 2017, רק ב-2017 היו 74 מקרים וזה מאוד מסוכן.
סאלח סעד: גם אצלנו בצפון, איפה שאני גר, בבית ג'אן, ובכל הישובים הדרוזים והערבים – גם הישובים היהודים ואחרים – יש הרבה יערות מסביב והרבה חיות.
סאלח סעד: כמובן, ברור לכולם שהחיות נמצאות בתוך היערות יותר מאשר במקומות האחרים.
סאלח סעד: במיוחד התנים – שזו, לדעתי, חיה שהיא לא כל כך מסוכנת, אבל אם יש כלבת ומזהים ש-64% ממקרי הכלבת מגיעים מהתנים, אז יש כאן אמירה.
סאלח סעד: אנחנו צריכים לעשות משהו.
סאלח סעד: לדעתי, הרעלה זה לא הפתרון.
סאלח סעד: זה ממש לא הפתרון.
סאלח סעד: יש שלוש פתרונות שאני חושב שאפשר להציע אותם: אחד, זה עיקור וסירוס.
סאלח סעד: אפשר לעשות את הדברים האלה.
סאלח סעד: אנחנו לא רוצים ריבוי.
סאלח סעד: אם יש ריבוי, אם יש מקרים של דברים כאלה, אנחנו צריכים לעשות זאת.
סאלח סעד: זה פתרון אחד.
סאלח סעד: הפתרון השני הוא דילול סלקטיבי.
סאלח סעד: אפשר לעשות דילול סלקטיבי, שהאת מקרים האלה שאנחנו יודעים עליהם נדלל באמצעים מסוימים.
סאלח סעד: גם לא בהרעלה.
סאלח סעד: לא צריך הרעלה.
סאלח סעד: אנחנו נגד המתת חיות.
יעל גרמן: מה זה דילול אם לא המתה?
יעל כהן-פארן: דילול זה המתה.
סאלח סעד: אפשר לעשות את הדברים, חברים.
סאלח סעד: אם זה נגיד הרעלה, אז הרבה חיות ימותו לנו.
סאלח סעד: על זה אני מדבר.
סאלח סעד: אם יש המתה, אם יש דילול סלקטיבי של התנים – התנים הם אלה שעכשיו חולים במחלת הכלבת אז אפשר לעשות לדילול סלקטיבי לתנים עצמם.
סאלח סעד: נמצא את הפתרון.
סאלח סעד: ותאמינו, יש הרבה כלים גם למשרד הבריאות וגם למשרד החקלאות לעשות את הדברים הכי טוב שיכול להיות.
סאלח סעד: אנחנו לא אנשי מקצוע, אתם אנשי המקצוע.
סאלח סעד: הדבר השלישי שאני מציע הוא שרשות הטבע והגנים חייבת לטפל בדברים האלה בצורה יסודית, מסודרת ומקצועית.
סאלח סעד: אני לא יודע אם הם עושים את זה עכשיו, אבל רוב המקרים קרו בצפון – אם לא כל המקרים – ולשם כך אנחנו צריכים להתמקד בצפון במיוחד, כמובן בעמק, לתת פתרונות מקצועיים ולא להמית את החיות האלה.
יעקב מרגי: לאה פדידה, בבקשה.
לאה פדידה: הייתי כבר בשלושת החודשים האחרונים במספר דיונים בנושא וכשקראתי שוועדת החינוך עושה את זה קצת הרמתי גבה, אבל אני כל כך שמחה, אולי מחינוך תצא טובה.
יעקב מרגי: חוק צער בעלי חיים חונה אצלי.
יעקב מרגי: זה שאני לא קנאי לזכויות שלי וכל מיני ועדות מתעסקות בזה - - -
לאה פדידה: אבל הכי חשוב שהבנת את המשפט שלי: אולי מחינוך תצא טובה.
לאה פדידה: סוף סוף יש לנו יושב-ראש שאני מאמינה שיקדם את זה, גם חרוץ וגם יסודי.
לאה פדידה: ב-2017 אנחנו עדים לעלייה של 40% בהתפרצות.
לאה פדידה: ב-2018 אנחנו כבר קרובים ל-54 מקומות.
לאה פדידה: מנהל השירותים הווטרינרים בשדה, יש שועלים באירופה, יש תנים באירופה – אני לא יודעת איפה אתה טיילת באירופה, שאין בעלי חיים כאלה.
לאה פדידה: זה אומר שאנחנו באמת – ואני מצטרפת לדבריה של החברה, חברת הכנסת יעל גרמן – עושים משהו לא בסדר.
יעל גרמן: או לא עושים.
לאה פדידה: לכן, אם אנחנו לא רוצים להגיע למצב שהחיות האלה ישוטטו – וראינו את זה גם בטלוויזיה בעמק המעיינות, וראינו את זה בין הבתים.
לאה פדידה: הם פוגעים בפרות, הם מפחידים, את חיות הבית שלנו אנחנו צריכים להכניס פנימה וממש חוששים.
לאה פדידה: אנחנו צריכים לטפל בזה אחת ולתמיד.
לאה פדידה: זה אומר שהחיסונים צריכים להיות מותאמים.
לאה פדידה: יכול להיות שפיתחו כבר חסינות, יכול להיות שאלה שכבר נולדו באביב לא קיבלו.
לאה פדידה: יש כאלה שלא בדיוק בתאריכים שאתה נקבת - - -
יעקב מרגי: הוא גם אמר את זה בהתחלה.
לאה פדידה: אני יודעת.
לאה פדידה: ולכן אנחנו צריכים לדעת מה אנחנו עושים.
לאה פדידה: משרד החקלאות, שאומר הרבה אמירות, כבוד היושב-ראש, לא הקים, לא הקים ועדה מיוחדת שתשב ותגדיר איך אנחנו ממגרים את תופעת הכלבת.
לאה פדידה: זה מסוכן.
לאה פדידה: אם גדלנו ב-40% מקרים, יכול להיות שנקום בבוקר ונתעורר למגפה.
לאה פדידה: אנחנו חייבים לדעת כשאנחנו חיים על האדמה הזאת אנחנו חלק ממערכת האקולוגית, זה האדם ובעלי החיים, וצריך למצוא את האיזון הנכון כי כולנו צריכים לחיות בתוך המערכת הבר-קיימא הזאת, ולא רוצים להגיע, חלילה וחס, למצב של מגפה, דילול והמתה, אלא עכשיו לפתור את המקום הזה.
לאה פדידה: בנוסף לכך, מכיוון שאתה גם יו"ר ועדת חינוך – יש לנו מקרים כאלה, מאוד מפחידים, בצפון, הייתי מבקשת ממך לתת תוכנית הסברה בבתי הספר, בחינוך, במיוחד בגלבוע ובעמק המעיינות, שילדים ייזהרו.
לאה פדידה: אני סיירתי שם ואתה רואה תנים שם פשוט משוטטים.
לאה פדידה: היא נראית חיה מאוד נחמדה, מאוד דומה לכלב מבחינה ילד, ולכן כן צריך להכניס היום איזושהי הסברה, על מנת שחלילה - - -
יעקב מרגי: אין ערב שאני לא חוזר הביתה – אתמול, לדוגמה, חצה אותי שועל או תן.
יעקב מרגי: אני גר בדרום.
לאה פדידה: אני לא יודעת כבר להבדיל.
לאה פדידה: אני ביוקנ
לאה פדידה: עם ישנה - - -
סאלח סעד: ליד הבית שלי יש.
יעל כהן-פארן: אבל בדרום לא היה כל כך.
יעקב מרגי: אבל הם קיימים, חיים.
יעל כהן-פארן: כן, נכון, לא הייתה מחלה.
יעקב מרגי: אז זו השאלה הבאה: למה דווקא בצפון?
יעל גרמן: למה דווקא בצפון ולא בדרום?
לאה פדידה: כבוד היושב-ראש, ביוקנעם אני נרדמת לצלילי היללה שלהם.
יעקב מרגי: זה מזכיר לי את המילואים באזורים מסוימים.
לאה פדידה: ערב אחד היה שקט, התעוררתי.
לאה פדידה: אמרתי: קרה משהו, אין את היללה של התנים.
יעל כהן-פארן: הרגו את כולם.
יעקב מרגי: אבל בלמנו את הכלבת בכניסה ליוקנעם.
יעקב מרגי: את יכולה להיות רגועה.
לאה פדידה: או שהם פשוט פוחדים להתעסק.
לאה פדידה: אבל, מעבר לבדיחות הדעת, הצפון מקופח בהרבה דברים, לא רוצים להיות דווקא עם יתרון של כלבת.
לאה פדידה: צריך לשים את זה באמת במחקר וצריכה להיות איזו ועדה בין-משרדית שאומרת: שאנחנו נלחמים במגפה הזאת כל עוד הממדים שלה לא ממדים שאי אפשר להשתלט עליהם.
יעקב מרגי: הרופא הווטרינרי הרשותי, ד"ר שי, בבקשה.
אבי צרפתי: שלום, אני ד"ר אבי צרפתי, יושב-ראש ארגון הרופאים הווטרינריים ברשויות המקומיות.
יעקב מרגי: אני קראתי ד"ר שי רודריג, אבל לא משנה.
אבי צרפתי: אני יודע.
אבי צרפתי: מאחר ואנחנו שייכים לאותו עניין, אז הוא ישלים אחר כך את דבריי בדברים הרלוונטיים למה שקרה.
אבי צרפתי: ד"ר שי רודריג הוא הרופא של מועצה אזורית גלבוע, אחת המועצות שמתמודדת עם התהליך.
אבי צרפתי: ישנם פה עוד שני עמיתים שלנו, ד"ר גרי וולוך, מהמועצה המקומית עמקים, וד"ר גלית וונדר, מהמועצה המקומית עמק יזרעאל.
אבי צרפתי: הם למעשה חיים ונושמים את הכלבת כבר למעלה משבעה חודשים.
אבי צרפתי: קודם כול, לפני שאני אגיד את דבריי רציתי להגיד לחברות הכנסת שעניין של אפידמיולוגיה זה עניין של גאוגרפיה ושל פוליטיקה ביחד.
אבי צרפתי: לכן אין ספק - - -
יעקב מרגי: גאוגרפיה הבנו, פוליטיקה מה?
אבי צרפתי: בין המדינות.
אבי צרפתי: מאחר ובמקומות – כמובן שישלים את דבריי אחר כך ד"ר תמיר גושן – הומוגניים מבחינת משטרים, מבחינת זכויות, ומבחינת פעולות, כמו באירופה, אז אפשר לתכלל פעולה כלל יבשתית ובמסגרת הזאת למגר מגפות משמעותיות.
אבי צרפתי: מאידך, במזרח התיכון, לדאבוננו, זה לא קורה.
אבי צרפתי: גם עכשיו, היום, ברגע זה, קורים דברים שקשורים לתהליכים האלה.
אבי צרפתי: לכן, במסגרת הזו קשה להתמודד עם אפידמיולוגיה.
אבי צרפתי: לא פעם ולא פעמיים – ואני לא אתפוס את מקומו של משרד החקלאות – אבל ישראל היא בוודאי - - -
יעקב מרגי: אתה, מבחינתך, כאיש מקצוע רשותי, חושב שמשרד החקלאות נותן את המענים הנדרשים לטיפול בבעיה?
לאה פדידה: תגברו אותך בחיסונים ובמחסנים?
לאה פדידה: כי הייתה בעיה - - -
יעקב מרגי: תראי מה עשית – אני שאלתי אותו שאלה שכוללת הכול ואת מיקדת את זה רק לחיסונים.
לאה פדידה: אז אני מסירה את השאלה, תענה ליושב-ראש.
אבי צרפתי: אני אגיב על זה.
אבי צרפתי: אבל רק רציתי להגיד רגע לפני, שמדינת ישראל זו אי מבחינה אפידמיולוגית ומבחינת כל הזואוקולטורה שיש בתוכה, שהרבה אנשים מהרבה מקומות בעולם באים ללמוד ממה שקורה פה, למרות כל הסכנות והדברים שאורבים לנו מסביבנו ב-360 מעלות.
יעקב מרגי: ולשאלתי?
אבי צרפתי: אני רציתי לתאר איך שההתפרצות הזאת נחוותה ברשויות המקומיות.
אבי צרפתי: אני רוצה להגיד משהו שאולי לא יהיה נחמד ולא יהיה טוב, אבל אין ספק שההתפרצות הזו מצאה את הרשויות המקומיות לא מוכנות להתמודדות מול מגפה בסדר-הגודל הזה.
אבי צרפתי: היא מצאה את המחלקות הווטרינריות – למרות היותן משרות סטטוטוריות – לא מוכנות; מצאה אותן עם אחוזי משרה מאוד ירודים; מצאה אותן ללא כוח עזר מתאים על מנת לבצע בשטח את הפעולות הנדרשות לגבי חיסונים של בעלי חיים שלא נעשו ברמה הנדרשת, לגבי כל הדברים הנדרשים כדי למגר התפרצויות מן הסוג הזה.
יעקב מרגי: והתמודדות עם הרבייה הלא חוקית וההפקרה הלא חוקית?
אבי צרפתי: עם כל מה שקשור בתהליך הזה, בוודאי ובוודאי - - -
יעקב מרגי: אבל זה בשגרה, הרשויות.
יעקב מרגי: אני תמיד מתקומם למה זה לא נאכף.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני גר במושב בדרום וכל יום יש לי אורחים חדשים.
יעקב מרגי: מה זה אורחים חדשים?
יעקב מרגי: זה לא שתאמר שהם באים מהרשות הפלסטינית או מעוטף עזה, הם באו משכנים לא אחראיים והרשויות - - -
אבי צרפתי: אני אסביר.
אבי צרפתי: תראו, למרות היותו של התפקיד הווטרינר העירוני – שהוא בפועל מטפל בשטח בתהליכים האלה, ולא רק באלה, אלא בהרבה דברים שכלולים גם בנושא של בריאות הציבור, גם בנושא של מזון והתמודדות עם העברת מחלות ומגפות מן הסוג הזה – תפקיד סטטוטורי, אין שום תקן מחייב.
אבי צרפתי: לכן, במסגרת הזו, בהרבה מאוד רשויות משתמשים בזה אך ורק כעלה תאנה לנוכחות וטרינרית, אבל אין באמת כלי יעיל, אמצעים מתאימים, על מנת לתת את המענה בשטח לתושבים.
אבי צרפתי: ובמסגרת הזו מחזיקים וטרינרים ב-20% משרה, מחזיקים וטרינרים ב-15% משרה.
יעקב מרגי: למרות שזה תפקיד סטטוטורי, לא נקבעה תקינה?
אבי צרפתי: נכון, וזה התפקיד היחיד שהוא סטטוטורי שלא נקבעה לו תקינה.
אבי צרפתי: אני שאלתי לא מעט ראשי ערים ואני אומר להם: את הווטרינר אתה מחזיק ב-20% משרה – את הגזבר שלך אתה גם מחזיק ב-20% משרה?
אבי צרפתי: הרי אתה אומר שהמועצה קטנה ואין לה תקציב, אז למה את הגזבר אתה מחזיק?
אבי צרפתי: למה את הדובר אתה מחזיק ב-100% משרה ולא את הווטרינר?
אבי צרפתי: פונקציות בסיסיות שאמורות לתת מענה - - -
יעקב מרגי: מי הרגולטור שלך על התפקיד הסטטוטורי יותר – משרד החקלאות או משרד הבריאות?
אבי צרפתי: משרד החקלאות, אבל – ופה יש את בעיה – מפני שהרופאים הווטרינרים ברשויות חובשים למעשה שני כובעים, או אפילו שלושה, הם למעשה תחת - - -
לאה פדידה: את התקינה קובע משרד הפנים.
אבי צרפתי: בדיוק.
אבי צרפתי: הם למעשה מבחינה מקצועית שואבים את הסמכויות שלהם מצד אחד ממשרד החקלאות ומצד אחד ממשרד הבריאות, מאידך, התקינה היא ממשרד הפנים.
אבי צרפתי: ואת משרד הפנים אני לא רואה פה.
אבי צרפתי: אני לא רואה אותו באף ישיבה.
אבי צרפתי: למרות הפניות, למרות הבקשות שלנו, הוא לא מופיע ולא נותן מענה לתהליך הזה.
אבי צרפתי: אני אתחבר לדוח מבקר המדינה מ-2010 שדיבר על נושא של טיפול ברשויות המקומיות - - -
יעקב מרגי: מישהו מייצג את מרכז השלטון המקומי פה?
יעקב מרגי: תתייחסי לזה.
לאה פדידה: ברשותך, שהוא יענה על השאלה אם תגברו אותם בחיסון ובמחסנים.
אבי צרפתי: אז אני אגיד שאחרי הרבה מאוד זמן ואחרי הרבה מאוד מאמצים, משרד החקלאות נכנס לתמונה בצורה כפי שציפינו שיקרה.
אבי צרפתי: זה קרה מה-1 במרס, נושא של תמיכות ברשויות המקומיות, כל מחוז העמקים.
אבי צרפתי: במסגרת הזאת, כמו שד"ר תמיר גושן ציין, בתהליכים האלה ניתנה תמיכה גם לגבי היקפי המשרות, גם לגבי הנושאים הרלוונטיים לכוח העזר וכדו'.
יעקב מרגי: ד"ר תמיר גושן אמר זאת.
אבי צרפתי: נכון.
אבי צרפתי: ובמסגרת הזו התמיכה ניתנה.
אבי צרפתי: אנחנו חושבים שהדברים האלה: אחד, צריכים להמשיך הלאה – מפני שאנחנו כבר שומעים מנגינות של גזרת התקציב, שכנראה זה לא יימשך וזה אמור ליפול, ואנחנו רוצים שזה יימשך הלאה מפני שאנחנו סבורים שמגפת הכלבת לא נעלמה, ההתפרצות לא נעלמה.
אבי צרפתי: אנחנו חושבים שמבחינה זואולוגית כרגע, בתהליך הזה, יש לנו רגיעה מסוימת מפני שהאימהות רק עכשיו יוצאות לשטח עם הגורים מהמאורות, ואנחנו חוששים שבפעם הבאה, או בעתיד הקרוב, כן יהיו לנו שוב הרבה מקרי כלבת.
אבי צרפתי: כפי שד"ר תמיר גושן ציין, בפעם הזו אנחנו נפגשים עם כלבים.
אבי צרפתי: שלושת המקרים האחרונים עם כלבים ועגל.
אבי צרפתי: זה הרבה יותר מתקרב לבני האדם וזה מתקרב קצת מערבה.
אבי צרפתי: אני לא רוצה לנבא רעות בתהליך הזה, אבל אנחנו, ברשויות המקומיות, לא נחים.
אבי צרפתי: אנחנו לא חושבים שהמחלה נעלמה, אלא כרגע יש איזושהי התמתנות מסוימת, אבל זה דורש הרבה עבודת שטח – והרופאים פה יעידו על זה שנדרשת הרבה עבודת שטח יום-יומית בתהליך.
יעל גרמן: מה ניתן לעשות בקיץ?
יעל גרמן: אנחנו שמענו שלא רוצים לפזר בגלל החום.
יעל גרמן: מה כן ניתן לעשות בקיץ?
יעל גרמן: האם יש איזשהו אמצעי שניתן לפזר עכשיו, באביב ובקיץ, כדי למנוע את ההתפרצות שעליה אתה מדבר?
יעל כהן-פארן: כן לפזר, אבל לא מהאוויר.
יעל כהן-פארן: חייבם לפזר באביב ובקיץ.
יעל כהן-פארן: חייבים לפזר.
יעל גרמן: נכון, אני מסכימה עם חברתי.
יעל גרמן: מה ניתן לעשות כדי להתגבר באמת על הבעיה של החום שלנו?
תמיר גושן: הבעיה או הגורם המגביל זה היציבות של התרכיב לתנאי חום.
תמיר גושן: כפי שאמרתי: פעם אחת, אנחנו בודקים לא רק את התרכיב שיש לנו כרגע אלא עוד תרכיבים מבחינת עמידותם בחום; פעם שנייה, אנחנו עומדים לפזר קרקעית בשעות הדמדומים תרכיבים, על מנת לנסות ולחסן את בעלי החיים שלא חוסנו בשעות הלילה, שאלה שעות הפעילות שלהם.
יעל גרמן: מתי אתם מתכוונים לעשות זאת?
תמיר גושן: ביולי-אוגוסט.
יעל גרמן: זה לא יהיה כבר מאוחר מדי?
תמיר גושן: צריך להבין שהתנים – עכשיו מאי, זו העונה שהגורים מתחילים לצאת מהמאורות, ולקראת ספטמבר-אוקטובר זו העונה שהם עוזבים את הטריטוריות של ההורים שלהם ומתחילים לחפש טריטוריות משל עצמם.
יעקב מרגי: יעל, רצית לשאול שאלה.
יעל כהן-פארן: רציתי לשאול את אבי צרפתי ואולי גם את תמיר.
יעל כהן-פארן: אני מבינה שיש גם הידבקות של חתולים, חתולי בית, חתולי רחוב – מה עושים עם זה?
יעל כהן-פארן: כי זו בטח חיה שהרבה יותר קרובה לאדם.
יעל כהן-פארן: גם כשהיא משוטטת, ילדים מלטפים חתולי רחוב.
יעל כהן-פארן: היו מקרים, נכון?
יעל כהן-פארן: בגן נר.
תמיר גושן: היו שני מקרים של חתולים בגן נר.
תמיר גושן: חתולים, כמו כל יונק, יכולים להיות מעביר של הכלבת.
תמיר גושן: בישראל, למזלנו, חתולים זה אירוע נדיר, כי בדרך כלל או שהם על העץ, או שהם מתים מהנשיכה של התן שתקף אותם, או הכלב שתקף.
תמיר גושן: בשוויץ, למשל, כלבת מאופיינת בחתולים.
תמיר גושן: החתולים זה אולי בעל החיים הכי מפחיד.
תמיר גושן: המקרה האחרון של בן אדם שמת מכלבת היה בדואית בנגב, ב-2003 אם אינני טועה, משריטת חתול, מנשיכת חתול.
תמיר גושן: מה שאנחנו עושים כדי לנסות ולמנוע את ההתפרצות של הכלבת באוכלוסיית החתולים זה: פעם אחת, נתנו את התרכיבים בחינם לחיסון חתולים, הן חתולי בית והן חתולי רחוב, פעם שנייה, במסגרת מבצעי - - -
יעקב מרגי: אתם גם בודקים שהרשויות לא מוכרים אותם?
יעקב מרגי: לא גובים תשלום על מבצעי חינם?
יעקב מרגי: גם זה מעניין אותי.
יעל כהן-פארן: נתתם לרשויות רק באזורים הנגועים, עמק המעיינות וכו'?
תמיר גושן: כן.
תמיר גושן: נתנו באזור מוגבל ומוגדר, לרשימת רשויות מסוימות, אפשרות לחסן חיסון דחף לכלבים.
תמיר גושן: כלומר, כלב שחוסן לפני חודש או יותר ועד 11 חודשים, לתת לו עוד זריקה של הנגיף.
יעל כהן-פארן: כן, אבל ביחס לחתולים, גם הנחיתם אותם לחסן חתולים?
תמיר גושן: כן, לתת חינם, חינם לחתולים בלי שום קשר - - -
יעל כהן-פארן: זה כרוך בתפיסת החתול מחתולי רחוב - - -
יעקב מרגי: חברותיי, אני רוצה לתת גם לאורחים לדבר.
יעקב מרגי: זו לא ועדת חקירה, אנחנו מעלים את זה לדיון, אנחנו רוצים למצות את הדיון עם כולם.
יעל כהן-פארן: רק להבין.
יעל כהן-פארן: לא ועדת חקירה, להבין עד הסוף.
יעל כהן-פארן: הם כן חוסנו?
יעל כהן-פארן: אתה יודע שחוסנו?
תמיר גושן: יושבים כאן גורמים - - -
יעקב מרגי: אני רוצה שהווטרינר של המועצה האזורית גלבוע ידבר.
יעקב מרגי: מי שרוצה לדבר והוא לא סביב השולחן שישב בשולחן.
שי רודריג: אני ד"ר שי רודריג, אני הווטרינר הרשותי של המועצה האזורית הגלבוע.
שי רודריג: רציתי להמשיך את דבריו של תמיר בעניין - - -
יעקב מרגי: אל תמשיך את הדברים של תמיר, אני עכשיו שואל אותך.
שי רודריג: לא, מפן אחר.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלה מנחה כדי שתכניס אותנו לזה.
יעקב מרגי: בסוף-בסוף, באירוע הזה המועצה האזורית גלבוע מככבת.
יעקב מרגי: זה נפל עליך.
יעקב מרגי: זה תפס אותך.
יעקב מרגי: איך התמודדת?
יעקב מרגי: את מי שיתפת?
יעקב מרגי: אם היה לך בכלל את מי לשתף.
יעקב מרגי: מה המענים שקיבלת?
יעקב מרגי: ובלי חששות – פה אנחנו מדינה דמוקרטית, הכול בשקיפות.
שי רודריג: תראה, האירוע הראשון של הכלבת היה אצלנו, במועצה אזורית גלבוע, סמוך לישוב מולדת, בצאת כיפור.
שי רודריג: זה היה באמצע אוקטובר, אם אני זוכר נכון.
שי רודריג: מאז התמודדנו באופן רציף במספר רב של אירועים – בשיא 3-4 אירועים בשבוע – כשאנחנו מותחים את היכולות שלנו ממש לקצה גבול היכולת, מקצים אנשים נוספים בתוך המועצה, מתגברים את הפעולות שלנו, מנסים לשתף פעולה.
יעקב מרגי: מה הפעולות?
שי רודריג: הפעולות הן בכמה תחומים: קודם כול, בעניין התנים נעשו על ידי הרט"ג פעולות מסוימות, משמעותיות, לדילול אוכלוסיית התנים.
שי רודריג: התנים, באירוע הזה, הם אלו שהביאו את המחלה לתוך הישובים, לסף הבתים שלנו.
שי רודריג: במקביל, אנחנו מנסים ליצור חיץ בין התושבים לבין התנים על ידי כך שנדאג שכל בעלי החיים שלנו, שחיים אתנו, קרוב לבית, יהיו מחוסנים.
שי רודריג: זה אומר שאנחנו חיסנו ועיקרנו מעל 1,500 חתולי רחוב, שאנחנו, בעזרת משרד החקלאות – תמיר מזיז את הראש – עברנו מישוב לישוב וחיסנו את כל הכלבים והחתולים שיש להם בעלים בחיסון דחף כנגד כלבת.
שי רודריג: זה אומר שאנחנו הגבנו לכל תלונה על בעל חיים שנראה חולה, שמתנהג זה - - -
יעקב מרגי: נקטתם בהסברה?
שי רודריג: מסביב לשעון.
שי רודריג: כן, נקטנו בפעולות הסברה גם בתוך הישובים שהיו בהם אירועים, גם בישובים אחרים, גם בשפה הערבית.
לאה פדידה: תן דוגמה לפעולת הסברה.
שי רודריג: פעולות הסברה אלה פעולות שפקחי רט"ג עשו ביחד אתנו בבתי ספר במגזר הערבי - - -
יעקב מרגי: אמירה בעייתית, כביכול סימנת את מקור הבעיה.
יעקב מרגי: מה עם בתי הספר בכלל?
שי רודריג: לא סימנתי את מקור הבעיה בכלל.
יעקב מרגי: ברגע שאתה אומר שעשית פעולות הסברה בבתי הספר הערביים, אני מבין – אני לא יודע להבין אחרת, כך לימדו אותי, להבין דבר מתוך דבר.
לאה פדידה: החתול לא יודע אם זה ערבי או יהודי.
יעקב מרגי: המודעות – אני חושב שזו בעיה כלל חברתית.
שי רודריג: אני חושב שאצלנו במועצה יש מודעות גבוהה מאוד למחלה.
שי רודריג: אנחנו חווים אירועים של כלבת בשני העשורים האחרונים באופן שוטף וכל תושבי המועצה אצלנו יודעים מה זה כלבת.
יעקב מרגי: הבנתי דבר מתוך דבר.
שי רודריג: לצערנו, היו לנו גם ב-2011 אירועי כלבת.
שי רודריג: זה משהו שחוזר על עצמו.
שי רודריג: אבל – פה אני חוזר לעניין החתולים – אנחנו רואים וחושבים שכמו שהכלבת שינתה את פניה בעשור וחצי האחרון והתחילה משועלים לפני 15 שנה, ועברה לכלבים ברמת הגולן לפני 7 שנים, ועברה לתנים היום בעמקים, אנחנו מפחדים שבעוד 5 שנים היא תגיע לחתולי הרחוב ואז אנחנו נהיה בצרה צרורה.
שי רודריג: מישהו צריך לתת את הדעת.
שי רודריג: דובר פה על הוועדה הבין-משרדית - - -
לאה פדידה: ועדה בין-משרדית זה חובה.
יעקב מרגי: התמודדות, אוקיי.
יעקב מרגי: פעילה סביבתית, ד"ר מירי ברומר, בבקשה.
מירי ברומר: אני נמצאת בקבוצה שפועלת בירקון, בין תל אביב לרמת גן, בשמירה על הטבע.
מירי ברומר: יש לנו אנשים שמתעדים את התנים בירקון כבר תקופה מאוד-מאוד ארוכה, כמה שנים.
מירי ברומר: בזמן האחרון נוכחנו בתמותה רבה, כמעט עד כדי היעלמות.
יעקב מרגי: מה זה תמותה?
יעקב מרגי: על ידי אלמוני?
יעקב מרגי: זה נשמע כמו איזה סרט - - -
קריאות: זו השאלה בעצם.
יעקב מרגי: אני הבנתי, אני בכוונה שואל, היא עדינה.
מירי ברומר: זו באמת השאלה: האם משרד החקלאות הפעיל את התכנית לדילול או להרעלה של התנים גם באזור שלנו, בירקון, למרות - - -?
יעל כהן-פארן: הוא לא הפעיל הרעלה בשום מקום.
יעקב מרגי: רגע, יעל, היא שואלת, את לא אמורה לענות.
יעקב מרגי: דווקא לטובת העניין, אל תעני.
יעל כהן-פארן: זה לטובת העניין.
יעקב מרגי: לטובת העניין – אל תעני.
יעקב מרגי: ואני רוצה לומר, אין לי דעה כרגע על הדילול.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להביע את דעתי על הדילול.
יעקב מרגי: אני חושב שאם משרד ממשלתי נוקט פעולה הוא לא צריך לעשות אותה בהיחבא או בסתר, אלא, אם הוא חושב שזו הדרך, לשים אותה על השולחן.
יעקב מרגי: אני חי, לפחות אני מאמין שאני חי, במשטר כזה.
מירי ברומר: אני שמחה שזו דעתך.
מירי ברומר: הצרה היא שאנחנו מוצאים תנים מתים עם סימנים שלאחרונה גם העלו שייתכן שזו כלבלבת, אבל אף אחד לא נתן שום אינדיקציה חד-משמעית לעניין.
מירי ברומר: אלה סימנים שיכולים להיות גם הרעלה.
מירי ברומר: מתו גם חיות בית, כמו כלבים, חתולים, ארנבונים, עופות, ונמצאו - - -
יעקב מרגי: מה שמעלה חשש סביר שהייתה הרעלה.
מירי ברומר: שזה מהרעלה.
יעקב מרגי: כי הרעלה היא לא סלקטיבית.
לאה פדידה: הם פנו לווטרינר של תל אביב?
יעקב מרגי: למה באנו לפה?