GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: למה צריך ועדה משותפת?
מירב בן ארי: אני אסביר לך למה.
תאיר איפרגן: אחר כך במינוחים - - -
יעקב מרגי: לא להפריע לחברת הכנסת.
מירב בן ארי: אני מסכימה איתם, כי יש כאן רפורמה משמעותית מהותית שהולכת לשנות את פני ההשכלה הטכנולוגית.
יעקב מרגי: את חושבת.
מירב בן ארי: אני לא חושבת, אני יודעת.
יעקב מרגי: את יודעת מה, אני חולק עלייך, כי בינתיים לא הודיעו לברון מרחוב עידו, והוא מתקדם במסלול שלו.
יעקב מרגי: הוא לא מדבר, הוא לא מתכתב בכלל עם - - -
מירב בן ארי: תקשיב, התיישבתי פה, ודבר ראשון אמרתי לך שיוכי תדבר.
מירב בן ארי: אם יש מישהו שנמצא באמת שם זה החבר'ה האלה, אבל אני אומרת שמתנהלת כאן רפורמה שלדעתי צריך כינוס אחד.
מירב בן ארי: עזוב, תחליט, לא תחליט.
מירב בן ארי: תראה, אפשר לבוא כל פעם ולהלין על זה שיש את החינוך - - -
יעקב מרגי: לא מלינים, אנחנו באנו ללמוד, אנחנו לא מלינים.
מירב בן ארי: אבל יש לך כאן שתי מערכות, אחת זאת מערכת החינוך, שיש שם באמת שיפור משמעותי מאוד, ואחת זאת מערכת העבודה והרווחה.
יעקב מרגי: תגידי, את רוצה הנדסאי א' והנדסאי ב'?
מירב בן ארי: תגיד לי, לי אתה אומר את זה?
יעקב מרגי: אני לא רוצה שיהיו שני קורסים במדינת ישראל.
מירב בן ארי: אבל אתה משכנע את המשוכנעים, הרי אני הייתי איתם.
יעקב מרגי: אז קדימה, זה הדיון.
מירב בן ארי: הרי אני הייתי עם מיכל כהן לפני שנתיים-שנתיים וחצי.
עודד פורר: ומה קרה, מירב?
עודד פורר: כלום.
מירב בן ארי: סליחה, עם כל הכבוד לך ולה, יש שר חינוך ויש שר רווחה, הם רבו ביניהם, ובסוף בהחלטה של רוה"מ זה עבר לשר העבודה.
מירב בן ארי: עם כל הכבוד לנו, סליחה, אני מעריכה את הדיון כאן, אבל מצטערת, אתם לא רלוונטיים.
עודד פורר: למה לא רלוונטיים?
עודד פורר: איזו מן גישה זאת, מירב?
עודד פורר: מה לא רלוונטי?
יעקב מרגי: אבל בגישה הזו לא נקיים דיונים בכלל.
מירב בן ארי: אבל, חבר'ה, תגידו, לי אתם אומרים?
מירב בן ארי: אני חושבת שכל המערכת הזאת צריכה להיות במשרד החינוך.
עודד פורר: נו, בסדר גמור, אז את צריכה לפעול שזה יקרה.
מירב בן ארי: הייתי עם מיכל כהן.
אורה חכם: אבל למה המלחמה עכשיו בין המשרדים?
אורה חכם: תמשיכו הלאה.
מירב בן ארי: תודה רבה, אורה.
מירב בן ארי: אני לא כבר בוויכוח, חבר'ה, אני איתכם.
יעקב מרגי: אחרי הוויכוח.
מירב בן ארי: חבר'ה, הביקורת שלנו היא חשובה, חלילה, אני האחרונה שאומרת לך בוא נסגור פה.
מירב בן ארי: הקואליציה הרבה פעמים מבקרת גם יותר מדיי את המדיניות של הממשלה, הייתי שם וביקרתי, אבל אני אומרת, חבר'ה, אנחנו כבר בשתי מערכות, בואו נתקדם.
יעקב מרגי: זה מה שאני עושה.
יעקב מרגי: אם אני לא אעשה את זה הם לא ידברו, שלא תתבלבלי.
מירב בן ארי: אז הבכי והנהי לא רלוונטיים כרגע.
יעקב מרגי: יש מערכת אחת שרוצה - - -
מירב בן ארי: אין מערכת אחת, מרגי, יש שתי מערכות.
יעקב מרגי: יש מערכת אחת שמבחינתה למחוק את המערכת השנייה.
עודד פורר: זה בדיוק כמו מעונות היום, מרגי.
מירב בן ארי: יש כאן שתי מערכות שצריכות לדעת לעבוד יחד בשביל טובת הילד שיוסי אומר, וכולם מסכימים.
יעקב מרגי: או שתבוא המדינה ותחליט שסוגרים.
מירב בן ארי: די, אנחנו כבר לא עוסקים בלמה יש שתי מערכות.
מירב בן ארי: סליחה, אמרתי שיש לי שני דברים.
עודד פורר: שתי מערכות ושני דברים.
יעקב מרגי: הודיתי לך שאנחנו לא עוסקים בזה.
מירב בן ארי: בעיני הצבא, אני לא יודעת אם דיברת, אני לא יודעת אם אתה הנציג של הצבא.
יעקב מרגי: הזכרתי.
מירב בן ארי: הצבא חייב לדבר, כי בסוף החיבור בין ה-י"ג-י"ד אל המערכת של ההנדסאים יכולה בהצלחה מרובה להגיע דרכם או יכולה להיכשל בדרך אם הצבא לא מחובר.
מירב בן ארי: אתה שומע, אחד הדברים המהותיים בעיני זה חוסר – תסלח לי, יכול להיות שיפור משמעותי – ההלימה והחיבור בין הצבא לי"ג-י"ד.
מירב בן ארי: יכול להיות שאני סומכת על הצבא, אני מתנצלת בפני משרדי הממשלה, אני הכי סומכת על הצבא שעשיתם איזשהו שינוי, אבל מאוד חשוב לשמוע אותם.
יעקב מרגי: אני אומר בהומור, המזל שלנו שהצבא לא סומך עליהם, הוא רק נעזר בהם.
מירב בן ארי: שהצבא כן.
מירב בן ארי: אז אני רוצה לשמוע, כי הצבא מחבר בין התיכוניסטים - - -
יעקב מרגי: הוא נעזר בהם, הוא לוקח את המוצר הבסיסי, הנה, אני אומר לך בלי שתדבר.
יעקב מרגי: הוא מקבל מוצר בסיסי ביותר ועושה ממנו משהו.
מירב בן ארי: אבל לא כולם.
מירב בן ארי: אז בוא נשמע, כי לא כולם, כי יש חבר'ה שבדרך לא מצליחים להגיע לשיבוץ כמו שצריך בצבא.
מירב בן ארי: ואז את ההנדסאי פספסנו.
מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו אחד אחרון על מערכת ההשכלה הגבוהה.
מירב בן ארי: בסוף מערכת ההשכלה הגבוהה, תסלחו לי על המילה, ניזונה מאותם חבר'ה שטיפחנו או לא טיפחנו כשהיו צעירים.
מירב בן ארי: מצד שני, כשהם מגיעים למערכת ההשכלה הגבוהה, ואמרה כאן בצדק את המס' וזה חשוב, כמעט כפול, הם מגיעים עם תת-אמצעים.
מירב בן ארי: היינו, סיירנו, ראינו מעבדות כושלות, וראינו באמת חבר'ה אמביציוזיים, דיברתם על העלייה מרוסיה, דיברנו על זה שכבר אין את העלייה מרוסיה, אז המרצים הולכים ונעלמים.
מירב בן ארי: אני מקווה שאחרי זה יוכי תדבר על הבעיות.
מירב בן ארי: אבל ההשקעה בסטודנט היא סופר קריטית.
מירב בן ארי: עכשיו את תדברי על המספרים, כי יש מספרים, נכון?
מירב בן ארי: יש לכם איזשהו מס' שאתם צריכים לעמוד בו כדי לקבל את הכסף, נכון?
מירב בן ארי: אז צריך לדבר.
מירב בן ארי: לדעתי, הצבא הוא סופר קריטי בתהליך פה, ומערכת ההשכלה הגבוהה.
מירב בן ארי: אנחנו חייבים לשים את מה שנקרא כובד משקלנו ואת הכסף שם, כי לדעתי ההזנחה הכי גדולה הייתה שם.
מירב בן ארי: ומילה אחרונה על העניין הזה של התלמידים.
מירב בן ארי: אני מאוד מאמינה במערכת הטכנולוגית.
מירב בן ארי: אני מאמינה בה.
מירב בן ארי: אני מאמינה בה מהמקום הטוב שבה, ואני מאוד אוהבת את הפרסומות האלה, אני מתה על הפרסומות האלה שיש היום לחבר'ה עם המנהל שפותח את הדלת ונכנס, אני מתה על זה.
מירב בן ארי: אנחנו 20 שנה התייחסנו למערכת הטכנולוגית כסוג ב', כתלמידים סוג ב', וזה נזק עצום.
מירב בן ארי: כי המערכת הטכנולוגית, אם היא טובה, היא משלבת ביחד עם זה גם בגרות, אבל לדעתי זה העתיד של המשק.
מירב בן ארי: כבר אמר את זה גם עודד על הקטע של הידיים העובדות, הוא בתעשיינים, אני ב"כחול לבן", לדעתי זה העתיד, ולא רק עובדי פס הייצור, אלא אותם עובדים טכנולוגיים ברמה גבוהה שמשתכרים משכורות יפות, שבאמת באמת נותנים אלטרנטיבה, שלצערי דרך אגב, ב-20 שנה לא היו פרסומות כאלה.
מירב בן ארי: לא ראינו בכלל.
מירב בן ארי: הלכנו ושמנו את החינוך הטכנולוגי לילדים סוג ב', וזה לא נכון.
יעקב מרגי: יוכי, מירב נתנה לך רשות דיבור.
מירב בן ארי: כשהגעתי כבר נתתי לך.
יעקב מרגי: אבל אני לא אתן לך להרצות את כל זה, אני אשאל אותך.
מירב בן ארי: היא באה להרצות, היא צריכה להרצות.
יוכבד פנחסי אדיב: לא, להרצות אני יכולה במקום אחר.
יעקב מרגי: רגע, עוד לא קיבלת את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: אשאל כמה שאלות.
יעקב מרגי: את תדברי איתי על נתונים, תני לי מספרים.
יעקב מרגי: כמה תלמידים?
יעקב מרגי: היום כמה סטודנטים?
מירב בן ארי: להנדסה.
יעקב מרגי: להנדסאים, לא להנדסה.
טל לוטן: הנדסאים.
יעקב מרגי: אני חולם על זה שתהיה קרדיטציה במדינת ישראל להנדסאים, אבל זה לא יקרה אם יש כמה מערכות שמדברות על רמות.
יעקב מרגי: כמה סטודנטים אצלכם במכללות הטכנולוגיות בשנתונים האחרונים, המגמה, אם היא בעלייה או בירידה.
יעקב מרגי: הרפורמה הייתה איתכם, לא הייתה איתכם, שיתוף פעולה איתכם, התייעצו איתכם?
יעקב מרגי: אני טוען שמשרדי הממשלה לא חייבים.
יעקב מרגי: לי חשוב לדעת אם הם התייעצו או לא התייעצו.
יעקב מרגי: איך המערכות שלכם מתכתבות עם אותו תואר הנדסאי שמנפיק משרד החינוך?
יעקב מרגי: אם זה אותו דבר.
יעקב מרגי: אם זה מסלול, בנוי על הנחיות אחידות, לא בנוי על הנחיות אחידות.
יוכבד פנחסי אדיב: עלית על כל הנקודות שבהחלט אדבר עליהן.
יוכבד פנחסי אדיב: אז קודם כול אני בכלל לא רוצה להיכנס לתוך ענייני מריבות בין משרדים, זה לא התפקיד שלנו.
יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מכללות טכנולוגיות מפוקחות על-ידי משרד העבודה.
יוכבד פנחסי אדיב: במערכות שלנו מתקיימים 26,000 סטודנטים, במערכת החינוך מתקיימים 6,000, 7,000?
אסף מנוחין: 7,500.
יוכבד פנחסי אדיב: 7,500.
יוכבד פנחסי אדיב: הסטודנטים אצלנו לומדים לימודים הנדסאיים טכנולוגיים.
יוכבד פנחסי אדיב: אני רוצה כאן, בכל דיון אני אומרת את זה מחדש, כי הדברים נאמרים פה, אנחנו חייבים להבדיל בין חינוך טכנולוגי לבין השכלה טכנולוגית.
יוכבד פנחסי אדיב: חינוך טכנולוגי, העולם של מערכת החינוך, ואני מסכימה איתך, צריכה לחשוף את הילד לכלל האפשרויות, מה שנקרא לקידומו העתידי.
יוכבד פנחסי אדיב: היא לא אמורה להסליל את הילד, היא לא אמורה להגיד לו מה יהיה המקצוע שלו בעוד שלוש שנים, כי יש צבא ויש שירות לאומי ויש נסיעה לחו"ל.
יוכבד פנחסי אדיב: כולנו מכירים את הילדים שלנו, שזה לוקח להם חמש-שש-שבע שנים עד שהם מגיעים לתחום שלהם.
יוכבד פנחסי אדיב: ולכן חשוב שבמערכת החינוך חשוב מאוד יהיו לימודים טכנולוגיים מכל הסוגים כדי לחשוף את זה.
יעקב מרגי: יהיה פרק מיוחד על החינוך הטכנולוגי, זה לא הדיון.
יוכבד פנחסי אדיב: נכון.
יוכבד פנחסי אדיב: ולכן התפקיד שלנו כרגע, כמו שהגדרת אותו, לדון בהשכלה טכנולוגית.
יוכבד פנחסי אדיב: כשאנחנו מדברים על השכלה טכנולוגית אנחנו מתחילים מהעולם של י"ג-י"ד.
יוכבד פנחסי אדיב: בכוונה אמרתי י"ג-י"ד, כי זה י"ג-י"ד במשרד החינוך, וזה שנתיים אצלנו.
יעקב מרגי: ואצלכם זה כולל מבוגרים.
יוכבד פנחסי אדיב: בדיוק.
יוכבד פנחסי אדיב: זה שנתיים אצלנו, זה איכשהו הולם את תקופת הלימודים.
יוכבד פנחסי אדיב: כשאנחנו מסתכלים על י"ג-י"ד בעולם של מערכת החינוך, אל החבר'ה שבדרך כלל מנווטים בצבא – אני יודעת לפחות מהצבא שבצבא יש כרגע גם עניין של מה שנקרא קיצור שנות השירות, ולכן הוא קצת עוד יותר מגביל את העולם של כמה נכנסים לתוך המערכות שלו.
יוכבד פנחסי אדיב: ושתים, יש עובדה בשטח שיש 6,000 סטודנטים מול 26,000 סטודנטים שבוחרים את ההשכלה הטכנולוגית, וזה אחרי מה שנקרא תום השירות הצבאי, הם בוחרים את זה מתוך מקצוע לחיים, ומתוך כוונה לעבוד בתחום.
יעקב מרגי: שאלה, מנוחין אסף, מה שלא שאלתי קודם.
יעקב מרגי: י"ג-י"ד של משרד החינוך, איפה הוא מתקיים?
אסף מנוחין: בכל בית ספר שנמצא ראוי ומעוניין בכך.
אסף מנוחין: אז יש לנו מקומות שיש כיתות - - -
יעקב מרגי: הגדרה פיצוץ.
אסף מנוחין: זה בכוונה, אנחנו מאמינים - - -
יעקב מרגי: תמקד אותו, אני לא יכול בעולם מופשט.
עודד פורר: להשוואה, וכמה עולה חלופה מיידית?
יעקב מרגי: קשה לי בעולם מופשט, אני חייב להבין.
אסף מנוחין: אז אני אסביר את זה.
אורה חכם: תגיד, נו.
יוסי יונה: איפה?
אסף מנוחין: אחד הדברים שאנחנו לא מתחברים לרפורמה זה בדיוק זה.
אסף מנוחין: אם בבית ספר יש מגמה טובה - - -
יעקב מרגי: יוכי, אני חוזר אלייך, אני חייב את זה באמצע.
אסף מנוחין: מגמה טובה בחשמל, ויש שם צוות, מעבדות יש כי אנחנו מציידים, אבל יש מגמה טובה ויש צוות הוראה טוב, אנחנו מאפשרים לפתוח י"ג.
אסף מנוחין: יש בית ספר עם כיתת י"ג-י"ד בחשמל.
אסף מנוחין: יכולה להיות מכללה אזורית שיש בה כמה מגמות, אנחנו מאפשרים את זה.
אסף מנוחין: עצם זה שבכל בית ספר שיכול ורוצה יש אפשרות לי"ג-י"ד, ואנחנו רואים פתיחה יותר ויותר, זה מחזק את החינוך הטכנולוגי, כי ברגע שיש כיתת י"ג-י"ד - - -
יעקב מרגי: אני איתך, אני מסכים איתך, רצף חינוכי וסביבתי, הכול אם יש מעבדות ראויות וצוות ראוי, אני מקווה שתתגברו סוף סוף במדינת ישראל על מרצים ומורים למקצועות האלה כמו שצריך.
יעקב מרגי: אל תנסו לאתגר אותי בנתונים שאני מביא לכם, כי הלוואי ו-.
יעקב מרגי: אתה אומר שזה מתקיים.
יעקב מרגי: יש לכם מציאות שגם נעזרתם במקומות שאין, השתמשתם?
יעקב מרגי: קניתם שירותים מהמכללות הטכנולוגיות?
אסף מנוחין: יש מצב שבמכללות טכנולוגיות גדולות, למשל ב"אורט סינגאלובסקי" או ב"קריית ביאליק", במכללת כנרת, במס' מקומות פתחנו כיתות בפיקוח משרד החינוך.
אסף מנוחין: כלומר, מנצלים את השימוש אבל מאפשרים שם מסלול בפיקוחנו.
יעקב מרגי: אם אני הייתי לא הייתי נותן לכם את השירות הזה, אבל לא משנה.
יוכבד פנחסי אדיב: בדיוק רציתי לגעת בנקודה הזו.
יוכבד פנחסי אדיב: דיברנו על 26,000 סטודנטים, 7,500 סטודנטים.
יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו מנהלים 30 מכללות.
יוכבד פנחסי אדיב: 26,000 סטודנטים יושבים ב-30 מכללות.
יוכבד פנחסי אדיב: כשאנחנו מסתכלים על השכלה טכנולוגית אנחנו מסתכלים על איזושהי השכלה שהיא הרבה יותר גבוהה ממה שנקרא, לא יעזור, בית ספר תיכון.
יוכבד פנחסי אדיב: חלק מהמכללות שלנו סמוכות אקדמיה, חלק מהמכללות שלנו הן מכללות עצמאיות.
יוכבד פנחסי אדיב: מה שאסף אומר, הוא אומר נכון.
יוכבד פנחסי אדיב: הוא אומר, תשמעו, את ה-6,000, 7,500 סטודנטים האלה אנחנו מפזרים ב-150 בתי ספר.
אסף מנוחין: 180.
יוכבד פנחסי אדיב: 150, 180, מה שתגיד.
יוכבד פנחסי אדיב: כשאני קיוויתי למה שתעשה הרפורמה כשהיא תיגע בגדול בתוך הפצע הזה, היא הייתה אמורה להגיד: רגע, איך אני מסתכל על כלל המערכת הזאת, שעוד פעם, אני קוראת לה לימודי הנדסאים וטכנאים.
יוכבד פנחסי אדיב: אני לא נוגעת בחינוך טכנולוגי, אלא רק בבוגר יותר.
יוכבד פנחסי אדיב: אז שימו לב מה קרה, יש לנו 30 מכללות, 26,000 סטודנטים, כל סטודנט מקבל כ-8,000 עד 10,000 שקל, מערכת מוזנחת, בהחלט מערכת שלא טופלה שנים.
יוכבד פנחסי אדיב: והנה, עכשיו בעקבות הרפורמה – וכן, התייעצו עימנו, לא קיבלנו את הכול, אבל התחלנו דרך.
יוכבד פנחסי אדיב: אני חייבת לציין שהתחלנו דרך, ושמנו לב שבמהלך השנים האחרונות יש איזושהי חבירה או הבנה של התהליך שחייב להתקיים.
יוסי יונה: סליחה, את יכולה רק לציין את הנקודה הזאת של הכסף?
יוסי יונה: של ה-8,000 שקל שציינת, המדינה?
תאיר איפרגן: תעריף לסטודנט שהמדינה מתקצבת.
תאיר איפרגן: זה עולה מ-10,000 ברפורמה ל-19,500 לכל שנה.
יעקב מרגי: מוגבל בכמה סטודנטים?
תאיר איפרגן: זאת הבעיה.
יוכבד פנחסי אדיב: זאת הבעיה.
יעקב מרגי: אז למה כשמציגים לא אומרים את זה?
מירב בן ארי: אבל אני אמרתי את זה.
יעקב מרגי: למזלי הייתי חבר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כשמירב לא חשבה להיות חברת כנסת, בקריסה הטוטלית של המכללות הטכנולוגיות שכמעט נסגרו בשביתה הגדולה, אם יוכי זוכרת, וכמה שעות היא שרפה לי.
יעקב מרגי: אבל מזלי, אז אני שואל.
יעקב מרגי: כשאומרים נציגים של המדינה ומציגים שבקצה הרפורמה אחרי ארבע שנים מ-2019 – שזה חמש שנים מהיום, כי בינתיים חיים, אין איזו הפסקת חיים או הקפאה – יהיה 19,000, לכמה?
יעקב מרגי: יוכי, תמשיכי.
יוכבד פנחסי אדיב: בוא נגיד את המספר.
יוכבד פנחסי אדיב: 17,500 סטודנטים.
יוכבד פנחסי אדיב: ביקשתי 15,000 מדופלמים, רק 17,500 סטודנטים יזכו ל-19,500.
יוכבד פנחסי אדיב: זאת אומרת, זה תעריף שנכון להיום, והיה פה משרד החינוך, בואו לא נסרבל.
יוסי יונה: לשנה אחת?
יוסי יונה: לכמה זמן?
יוסי יונה: לכמה שנים?
טל לוטן: לשנתיים.
תאיר איפרגן: שנתיים.
יוכבד פנחסי אדיב: מה שאני מסבירה, שה-19,500 היום כבר קיים במשרד החינוך.
עודד פורר: אז למה אין כל כך הרבה סטודנטים?
עודד פורר: למה אין מספיק?
יוכבד פנחסי אדיב: תכף אגע גם בנקודה הזו.
יוכבד פנחסי אדיב: יש היום 26,000, דיברנו על 26,000.
יוכבד פנחסי אדיב: תכף נראה למה, ניכנס לעניין של מיתוג, ניכנס לעניין של הרבה מאוד דברים, אבל גם יש לנו פתרון.
יעקב מרגי: יש לך גם מיתוג ונכנס שחקן נוסף למגרש בעשור האחרון.
יעקב מרגי: הוא מואץ, משרד החינוך, בהליך מואץ שהוא לוקח.
יעקב מרגי: הוא לוקח מהפוטנציאל, אל תזלזלי בו.
יוכבד פנחסי אדיב: לא, חס וחלילה.
קריאה: היא האחרונה שמזלזלת.
יוכבד פנחסי אדיב: זה אצלו בידיים בתוך בתי הספר.
מאיר ביטון: הוא לא לוקח, זה אצלו בידיים.
מאיר ביטון: הוא לא צריך להביא אותם, אין לו שיווק, הם אצלו בכיתה, מפה לפה.
יעקב מרגי: יוכי עכשיו מדברת.
יוכבד פנחסי אדיב: ועכשיו ניגע בנקודה שלדעתי פה היא הכי חשובה.
יוכבד פנחסי אדיב: חברים, אחוזי השמה.
יוכבד פנחסי אדיב: החבר'ה שלומדים השכלה טכנולוגית אצל הבוגרים, אחוז ההשמה שלהם הוא מהגבוה ביותר, הוא 80% עובדים במקצוע שבו הם למדו.
יוכבד פנחסי אדיב: יש מחקרים, תאיר הצביעה, הראתה אותם גם למועצה, אנחנו מכירים את הנתונים, החבר'ה עובדים עם המקצוע שבו הם למדו.
אריה אשד: לא בכל המקצועות.
יעקב מרגי: סליחה, אדוני, אני לא יודע מי הדובר, הפרוטוקול ודאי גם לא ראה אותך, אני עוד ראיתי אותך.
יעקב מרגי: אתה רשום לרשות דיבור?
אריה אשד: כן.
יוכבד פנחסי אדיב: בוא נדבר על העובדות, זה לא לכל האנשים, זה גם תלוי בפרופיל של הבן-אדם, זה הכול תלוי.
יוכבד פנחסי אדיב: בואו, נשווה את עצמנו רגע - - - .
יוכבד פנחסי אדיב: זאת גם שאלה אחרת.
יעקב מרגי: יוכי, אין לנו הרבה זמן, לכן תסכמי.
יוכבד פנחסי אדיב: זאת גם שאלה אחרת, ואנחנו ניגע בה – שלוש דקות ואני מסיימת – שאתם צריכים לשאול אותה.
יוכבד פנחסי אדיב: כמה באמת אומרים י"ג-י"ד, כמה באמת מושמים גם מתוך המערכת הזאת?
יוכבד פנחסי אדיב: זאת שאלה אחרת.
יוכבד פנחסי אדיב: לא לענות, לא עוסקים בזה.
יוכבד פנחסי אדיב: אצלנו מה שאנחנו אומרים לכם, שהכוח למשק והפריון שאתם מדברים עליו מתקיים במכללות הטכנולוגיות, ופה, כמו שאומרת מירב, אנחנו צריכים לשים את העוגה, פה אנחנו צריכים לשים את הכסף, בלי להיכנס לשום תהליך אחר.
יעקב מרגי: תוכנית הלימודים שלך של משרד החינוך מתכתבת?
יוכבד פנחסי אדיב: היא לא זהה.
יוכבד פנחסי אדיב: במועצה יש ועדות פדגוגיות שאמורות לסנכרן.
יוכבד פנחסי אדיב: אני חייבת לציין עוד דבר אחד.
יוכבד פנחסי אדיב: אצלנו המרצים, עם כל הקושי שבדבר, שמרצים עוזבים אותנו והשכר שלהם לא נאות, הבנתם את המספרים, המרצים אצלנו הם בעיקר מרצים שמגיעים מהתעשייה.
יוכבד פנחסי אדיב: אני מנהלת מכללה, אני מעסיקה מרצים שבבוקר בתעשייה, בערב באים אליי.
יוכבד פנחסי אדיב: למה?
יוכבד פנחסי אדיב: כי אחרת הוא לא יביא לי את הדברים הכי אטרקטיביים בשוק.
יוכבד פנחסי אדיב: המריבות שלי עם מט"י, עם הרגולטור שלי, תני לי לתת את הקורסים שאני חושבת, כי אני עובדת הרבה יותר מהר אולי מרגולציה שיש לה איזשהו קצב משלה.
יוכבד פנחסי אדיב: ולכן חלק מהרפורמה עמד על כך ש-25% מתוכנית הלימודים גם תינתן למכללות הטכנולוגיות להחליט, וזה בסדר.
יוכבד פנחסי אדיב: הרפורמה לא מושלמת.
יוכבד פנחסי אדיב: אני רק אענה לדבר אחד שמאוד מאוד חשוב לנו.
יוכבד פנחסי אדיב: איך אנחנו מביאים עוד סטודנטים?
יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רוצים להגדיל פריון, אל תשכחו, אנחנו מקבלים חבר'ה - - -
יעקב מרגי: אני חייב לומר משפט.
יעקב מרגי: אם מישהו חושב שמישהו קם בבוקר והחליט שהוא עם, בקטע של הרפורמה פשוט דרשו כסף.
יעקב מרגי: דרשו כסף, באה המדינה ואמרה: בואו נעשה רפורמה.
יעקב מרגי: זה לא איזה מישהו שאמר עכשיו בואו נעשה שינוי כולל, יסודי.
יעקב מרגי: על הדרך, זה לא נולד משם.
יעקב מרגי: שתביני, מירב, באת לתוך תהליך.
יעקב מרגי: פשוט באו מהמכללות ואמרו: כסף, כסף, כסף, המדינה אמרה רפורמה.
יוכבד פנחסי אדיב: לא, גם אמרנו שינוי, לא רק כסף.
מירב בן ארי: הם אמרו גם שינוי, הם רצו שינוי מהותי.
יעקב מרגי: יוכי, לסכם.
יוכבד פנחסי אדיב: עוד שתי דקות וסיימתי.
יעקב מרגי: בדקה, לא שתי דקות.
יוכבד פנחסי אדיב: אל תשכחו את זה, מקבלים חבר'ה שהם בעלי מה שנקרא בגרות פחותה, אנחנו מקבלים אותם מתוך מערכות החינוך, כשל, הייתה בעיה, מה שתגידו, אבל הוא כשל באותה נקודת זמן, והוא לא תמיד עם תעודת הבגרות.
יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו בעצם מעבירים אותו לעולם ההשכלתי ולהשמה, כמו שאמרנו, אז בואו נשים את זה גם על השולחן.
יוכבד פנחסי אדיב: רק דבר אחד חשוב לי שגם התחייבתי עליו.
יוכבד פנחסי אדיב: הנקודה של איך אנחנו סוחפים עוד ועוד אנשים.
יוכבד פנחסי אדיב: ההצעה שלנו הייתה, ואני אשים אותה על השולחן, פעם אחת – אין כאן את מערכת ההשכלה הגבוהה – הנדסאי הוא תואר ברמת השעות שלו וברמת הידע גבוה מאוד לתואר ראשון.
עודד פורר: מתקדם לכל דבר ועניין.
יוכבד פנחסי אדיב: הקרדיטציה לעולם של הנדסה מחויבת להיות מעבר ל-30 נקודות זכות.
יוכבד פנחסי אדיב: והדבר השני שנכנסנו, שנה שלישית במכללות הטכנולוגיות שיוכלו לתת דרך מואצת להנדסאים ולטכנאים, תואר שווה ערך לתואר אקדמי.
יוכבד פנחסי אדיב: מה שהדבר הזה יעשה הוא יסחוף חבר'ה צעירים שיגידו: אה, אני לא לומד תואר - - - אלא בהשכלה.
יעקב מרגי: אין בעיה, הנה, אני אומר לך, תקשיבי, באותו רגע יתחילו הצרות לך, את יודעת למה?
יוכבד פנחסי אדיב: לא.
יעקב מרגי: יבוא המל"ג שלא עושה הרבה במדינה
מרב אברהמי: המל"ג פה.
יוכבד פנחסי אדיב: פה.
יוכבד פנחסי אדיב: אנחנו רוצים פה.
יעקב מרגי: הנה, את שומעת את הביקורת שלי במקור, שלא עושה הרבה מעבר להגבלה.
עודד פורר: לא נכון, הוא עושה רגולציה.
יעקב מרגי: רגע, רק רגולציה.
מרב אברהמי: שווה ערך.
יעקב מרגי: אמרתי שאני לא אומר שהוא לא עושה כלום, אמרתי שהוא לא עושה הרבה.
יעקב מרגי: זה תואר אקדמי, אתם על המגרש שלי.
יעקב מרגי: אנחנו עוד מלקקים את הפצעים, ועדיין עם המכללות ואיחוד המכללות והצרות, תחכי עם זה.
אורה חכם: יש לי פתרון.
יעקב מרגי: אני לא יודע עד איפה.
יעקב מרגי: נתחיל עם הקרדיטציה שמתבקשת וצודקת והוגנת, צריך לתת אותה בצורה נאותה, זה כן.
מרב אברהמי: המל"ג בחנה את הדברים.
יעקב מרגי: אתן לך את רשות הדיבור בזמנך.
מרב אברהמי: בסדר גמור.
יעקב מרגי: תודה, יוכי.
יהודית ברוניצקי: אם זה אני, מוכרת כדיתה, אבל שמי יהודית.
יהודית ברוניצקי: אני נושאת בשני תפקידים רלוונטיים, האחד, אני יושבת-ראש הפורום הציבורי להשכלה טכנולוגית.
יעקב מרגי: היא לא כתבה שהיא פרופ'.
יהודית ברוניצקי: אני לא אקדמית בכלל.
יעקב מרגי: מישהו העיר לי.
אורה חכם: היא בשבילי רמה, אז היא פרופ'.
יהודית ברוניצקי: הייתי מנכ"ל של חברה ישראלית שנקראת "אורמת", חברה טכנולוגיות, והיום אני עוסקת בהתנדבות בנושאים של השכלה טכנולוגית, אז זה כובע אחד.
יהודית ברוניצקי: וכובע אחר, הייתי בחצי שנה האחרונה יושבת-ראש של ועדת הון אנושי והכשרה טכנולוגית שהוקמה על-ידי שר העבודה, ודנה בדיוק בנושאים שעליהם אנחנו מדברים.
עודד פורר: ואומרים לי גם שאת כלת פרס ישראל.
אורה חכם: נכון.
יהודית ברוניצקי: גם כלת פרס ישראל.
יעקב מרגי: בימים כאלה צריך.
יעקב מרגי: אם הייתה משואה, אז ספק אם הייתי מזכיר את זה היום.
עודד פורר: אבל היא לא נאמה בטקס הפרס.
יהודית ברוניצקי: בניסיון שלי ובחיים שלי יש לי בעצם נגיעה בכל הנושאים שהוזכרו כאן, אבל אני אדבר בזמן שיש לי - - -
יעקב מרגי: ודעתך נוחה מאיך שזה מתנהל?
יעקב מרגי: מהסוגיות שהעלינו?
יהודית ברוניצקי: ממש לא.
יהודית ברוניצקי: לא מהסוגיות שהעליתם.
יעקב מרגי: לא שהעלינו, איך שזה מתנהל.
יהודית ברוניצקי: מאיך שהן מתנהלות, בוודאי.
יהודית ברוניצקי: אבל אני לא אכנס לנושא החינוך המקצועי, למרות שיש לי הרבה מה להגיד עליו, אלא אני אתמקד - -
יעקב מרגי: אנחנו בהשכלה הטכנולוגית.
יהודית ברוניצקי: - - ברפורמה בהשכלה הטכנולוגית, מכיוון שפה אנחנו נמצאים בשעת כושר אחרי עבודה של שנתיים-שלוש בשביל להגיע עד החלטת הממשלה שהתקבלה בינואר.
יהודית ברוניצקי: אישית יהיה לי חבל מאוד אם זה יתפספס בגלל מה שנראה כאי-הסכמה בין משרד העבודה ומשרד החינוך על הרכב הוועדה או מועצת ההנדסאים והטכנאים המשודרגת.
יהודית ברוניצקי: טל מנתה יפה ובפירוט את התפקידים של המועצה הזאת – אני לא רוצה להיות סקפטית ולהגיד אם היא תקום – אבל כאשר היא תקום בהרכב שהיא צריכה להיות - - -
יעקב מרגי: המנדט שלה מייעצת בלבד, היא לא פדגוגית.
יהודית ברוניצקי: אנחנו רוצים לשנות.
טל לוטן: רוצים לשנות את הזכויות שלה.
תאיר איפרגן: בתזכיר נתנו סמכויות.
יהודית ברוניצקי: אנחנו רוצים לשנות את מנדט הוועדה.
יהודית ברוניצקי: בתזכיר המוצע יש כבר שינוי של מנדט הוועדה.
טל לוטן: ועדה מחליטה.
יהודית ברוניצקי: אנחנו רוצים שזאת תהיה ועדה מחליטה.
יהודית ברוניצקי: אנחנו רואים לה סמכויות עוד יותר רחבות, אבל כנראה בשלב שני, כמו שטל אמרה, מין מועצת מנהלים על ההשכלה הטכנולוגית.
יהודית ברוניצקי: זאת אומרת, גוף שמנחה מדיניות, קובע אסטרטגיה, קובע כיוונים, ומפקח על הביצוע, כך אנחנו רואים את המועצה הזאת.
יהודית ברוניצקי: ואם היום המכשול ביישום הרפורמה - - -
יעקב מרגי: המל"ג, יש איזו מועצה שרצה בעקבותיכם.
יהודית ברוניצקי: לא, בגלל שזה לא ות"ת.
יעקב מרגי: בסדר, אמרתי.
יהודית ברוניצקי: אבל אני אומרת שזה לא ות"ת.
יעקב מרגי: היא לא מתקצבת.
יהודית ברוניצקי: בראייה שלנו היא לא מטפלת בתקציבים, ולכן כוחה אומנם חלש יותר, אבל לעומת זאת בפדגוגיה, ברגולציה, בכיוונים, באסטרטגיה, אנחנו רואים לה תפקיד חשוב מאוד.
יהודית ברוניצקי: זה מה שחשוב שיצא לדרך.
יהודית ברוניצקי: ואם מהוועדה הזאת תצא קריאה למשרד החינוך ולמשרד העבודה להסכים על נושא המועצה, אז הרפורמה תוכל לצאת לדרך, לא בטוח שהיא תעבור.
יעקב מרגי: אני יכול להציע להם כמנהג הסוחרים, אולי זאת ההזדמנות, תקבלו את המועצה, תשחררו להם את מעונות היום, נתחיל מגיל הרך, מי שהבין.
יעקב מרגי: מי שלא הבין נסביר לו את זה בהמשך.
יהודית ברוניצקי: שתי נקודות שלא אעמיק בהן, אבל רק אזכיר אותן.
יהודית ברוניצקי: אם אתם נכנסים לתוכנית, אדוני היושב-ראש, של ישיבות רחבות יותר בנושא, אז להכניס לסדר-היום גם מה חשוב שיטופל בעתיד.
יהודית ברוניצקי: זאת אומרת, אנחנו מדברים על הרפורמה שמטפלת בכאבי ההווה, אבל אי-אפשר להתעלם ממה שחשוב שיטופל בעתיד.
יהודית ברוניצקי: אני חושבת שזה תפקיד של הוועדה הזו, למידה לאורך החיים, איך משלבים אותה בתוך המכללות, כשמדובר במכללות טכנולוגיות, איך משלבים אותה במוסדות אחרים שיטפלו בזה.
יהודית ברוניצקי: אני חושבת שזה נושא.
יהודית ברוניצקי: זה לא הנושא של היום, אבל חשוב שהוא יטופל.
יהודית ברוניצקי: רק הערה לחבר הכנסת יוסי יונה.
יהודית ברוניצקי: אין מתח בין צורכי המשק וצורכי הפרט.
יוסי יונה: בטח שיש.
יהודית ברוניצקי: אין מתח.
יוסי יונה: מה אין מתח?
יעקב מרגי: לא חייב שיהיה, אבל יכול להיות.
יוסי יונה: גברתי, את מתעלמת מכתיבה סוציולוגית של מיטב הסוציולוגים בעולם וגם בישראל על קיומו של המתח.
יוסי יונה: המטרה שלנו היא לא להגיד שאין מתח, אלא לעשות את המיטב כדי לצמצם את המתח.
יעקב מרגי: תקשיבי, חבר הכנסת מאיר כהן שהיה מנהל בית ספר תיכון וראש עיר וגם שר בממשלה, אם התוכנית של המדינה עליו הייתה מצליחה הוא היה היום מסגר.
יעקב מרגי: אחותו שהיא ד"ר למשהו בשפה האנגלית הייתה אולי ספרית.
יהודית ברוניצקי: אבל אני לא מדברת על הטעויות שנעשו בשנות השישים, אני מדברת על היום, אנחנו בעולם אחר.
יעקב מרגי: נכון, זה לא אותו דבר.
יוסי יונה: תאמיני לי שאני איתך.
עודד פורר: היום אחת הטעויות היא שאנחנו מסלילים הרבה מאוד אנשים להיות משפטנים - - - מדע המדינה.
יעקב מרגי: גברתי, אני באמת מאוד מעריך את האישיות שלך ואת הכוונות הטובות שלך, אבל כשכותבים תוכנית וכשמבקרים וכשיוצרים רפורמה צריך לחשוב על הכול.
יהודית ברוניצקי: בהחלט, אבל צריך לחשוב על הפרט.
טל לוטן: בשביל זה מדברים על חינוך טכנולוגי מתקדם, רלוונטי.
יוסי יונה: סליחה, אדוני, אני יכול הערה?
יוסי יונה: גדולי הפילוסופים שלנו, שעסקו בתחום החינוך ברמה הפילוסופית לפני שהגענו לפרקטיקה, מדברים על המתח המאוד קיים בין סוציאליזציה בחינוך לבין אינדיבידואציה.
יוסי יונה: זה מתח אינהרנטי בין הצרכים של המשק לבין הצרכים של היחיד.
יוסי יונה: אנחנו במדינה מתוקנת צריכים להבין את המתח האינהרנטי הזה ולפעול כדי לצמצם אותו ולפוגג אותו.
יוסי יונה: היה מתח, יש מתח, תמיד יהיה מתח.
יוסי יונה: אנחנו נדרשים לפעול ככה שהמתח הזה יצומצם.
יוסי יונה: והלוואי, בחברה אוטופית ייעלם.
יעקב מרגי: פורום כפרי הנוער, בבקשה.
רוני אייריש מלכאי: שלום, בוקר טוב לכולם, אני המנכ"לית החדשה של הפורום הציבורי לכפרי הנוער והפנימיות בישראל.
יעקב מרגי: אם אני לא טועה מחר זה היום ה-100, כבר לא חדשה.
רוני אייריש מלכאי: תהיתי אם אפשר לקרוא לזה עדיין חדשה, ואני כן, אני ארבעה חודשים בתפקיד, זה עדיין חדשה.
יעקב מרגי: אבל עברת את ה-100.
רוני אייריש מלכאי: כן.
רוני אייריש מלכאי: בכל מקרה, מה שהפורום הציבורי עושה, הוא מקדם בעצם את כל נושא הילדים והנוער בכפרי הנוער בכל מיני תחומים, שאחד מהם הוא גם החינוך הטכנולוגי.
רוני אייריש מלכאי: אם יורשה לי להשאיל מפרופ' יוסי יונה את הביטוי שהוא השתמש בו "איפה הילד", אז אני באמת רוצה לשאול.
רוני אייריש מלכאי: אתם מדברים כאן על רפורמה מאוד גדולה וחשובה, ואנחנו בעד הרפורמה הזאת, ואני שואלת אם הילדים שנמצאים בכפרי הנוער והפנימיות נלקחו בחשבון במסגרת הרפורמה הזאת כשהם לומדים כי"ג-י"ד במכללות.
יעקב מרגי: לא, אתם לא יכולים להינות משני העולמות, אתם בטח גם מוכרזים כמח"טים במשרד החינוך.
רוני אייריש מלכאי: לא.
קריאה: הקצה.
יעקב מרגי: לא כולם, חלקם.