GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה קרפ: זה מה שקורה היום בפועל ולא משנה מה אומר המשרד.
שלמה קרפ: תבינו שאם אלה בתי ספר שמגישים לוועדת השמה, הם יכולים עד ה-15 באפריל להגיש בקשות והורה יכול להגיש כל הזמן.
שלמה קרפ: זה לא משנה איך שמים את הכובע.
שלמה קרפ: ברגע שמתכנסת ועדת השמה, אי אפשר לדון בלי האבא.
שלמה קרפ: יש גם הורים בבית הסוהר או שלא יודעים איפה הם.
שלמה קרפ: אני רוצה להתייחס גם לגבי העובדים הסוציאליים.
שלמה קרפ: אני באמת מסכים עם הקו שלך כי אני גם רואה ביום-יום, תאמינו לי.
שלמה קרפ: לא צריך לרוץ ישר לוועדות.
שלמה קרפ: יש מספיק עבודה בחוץ.
יואב קריים: למרות שכבר הכרעת ואמרת לרויטל שהינה להורים יש זכות להביא עורך דין אז גם לוועדה, אני רוצה בכל זאת להקשות עליך.
רויטל לן כהן: כשאני מקשה זה לא בסדר.
יעקב מרגי: את צועקת.
יעקב מרגי: תראי, אני אדם הגון ואומר לך בשקיפות.
יעקב מרגי: שמישהו מרתיח אותך, אתה עונה.
יעקב מרגי: מה לעשות, גם אני לא בשליטה טוטלית.
רויטל לן כהן: מצוין, זה עושה את זה מיוחד.
יעקב מרגי: זה עושה את זה קשה.
יואב קריים: אני רוצה לומר שפעמים רבות החוויה של ההורים מול המערכת היא שהמערכת דכאנית כלפיהם.
יעקב מרגי: אני מסכים איתך, יואב.
יואב קריים: ולכן ההורה לפעמים צריך חיזוק אל מול הוועדה.
יואב קריים: ראינו בדיון הקודם שמערכת החינוך - - -
יעקב מרגי: יואב, אולי לא הבנתי אותך.
יעקב מרגי: אני אוהב להסביר לעצמי באמצעות דוגמאות ואני אתן דוגמה.
יעקב מרגי: נניח שההורה מבקש להביא עורך דין.
יעקב מרגי: הוא הביא עורך דין.
יעקב מרגי: מבחינת המשרד, יכול להיות שאיש המקצוע שמגיע לוועדה אין לו השכלה משפטית.
יעקב מרגי: הוא יכול לומר דברים לפרוטוקול שאחר כך יגרמו חבות למדינה וזו לא הייתה הכוונה שלהם.
יעקב מרגי: למה שלא תעמוד הזכות הזאת?
יעקב מרגי: מרגע שההורה ביקש להביא עורך דין, מנגד יהיה משפטן של הוועדה?
יעקב מרגי: למה לא? אני לא מבין למה לא.
יואב קריים: אוקיי, אני מוכן להסכים איתך שלגבי הסוגיה של עורך דין, יהיה עורך דין שכנגד.
יואב קריים: אבל אם הורה רוצה להביא איתו פסיכולוג או מורה מהעבר של הילד או מישהו שמכיר את הילד מהזווית של ההורה, שההורה יוכל להביא כל מי שהוא רוצה.
יעקב מרגי: שיביא מי מטעמו.
בועז אחד העם: אבל איפה טובת הילד?
יואב קריים: ואותו אדם יישמע בוועדה ולא תצטרך להיות סימטריה.
יעקב מרגי: אף אחד לא חולק עליך.
יעקב מרגי: שי, יש בעיה?
אילן שי: לא, זה קיים גם היום.
מירב ישראלי: היום יש מגבלה?
יעקב מרגי: גם לא תהיה מניעה.
יעקב מרגי: יואב, הרגעתי ואני מקווה שהנחנו את דעתך ונחה דעתו של הפרוטוקול.
אביבית ברקאי-אהרונוף: לגבי סעיף קטן (א)(1), "בדיון בעניינו של התלמיד הלומד במוסך לחינוך מוכר, יש בידי הוועדה מידע על התלמיד".
אביבית ברקאי-אהרונוף: חברת הכנסת קארין אלהרר התייחסה קודם בהקשר הזה לעניין הרכב הוועדה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: אומנם אדוני הכריע אבל אני הולכת לשיטתו של יואב ומנסה לשכנע.
אביבית ברקאי-אהרונוף: בניגוד לוועדות היום, ועדת האפיון והזכאות אמורה לקבוע לא רק את אפיון הילד אלא גם את היקף סל השירותים.
אביבית ברקאי-אהרונוף: ולכן, דווקא מהסיבה הזאת יש חשיבות מאוד מאוד גדולה שבוועדה יהיו אנשים שיכירו את הילד ולא אנשים שאינם מכירים את הילד ולא יודעים לאיזה מענים הילד זקוק.
יעקב מרגי: לכן מה את מבקשת?
אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן אני מבקשת שבהרכב הוועדה, כפי שהצענו, במקום מפקחים יהיה מנהל בית ספר או נציגו – מורה בבית הספר, מישהו מבית הספר שמכיר את הילד ויוכל לסייע להחליט לא רק בעניין האפיון אלא גם בעניין היקף סל השירותים.
אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן, לא די במידע על התלמיד.
אביבית ברקאי-אהרונוף: זו נקודה אחת שאני מבקשת שתיבחן שוב.
יעקב מרגי: מה קורה היום בוועדות ההשמה?
אביבית ברקאי-אהרונוף: בוועדות ההשמה קובעים את ההשמה של הילד, את האפיון של הילד - - -
יעקב מרגי: אביבית, דיברת כרגע על מי שמכיר את הילד.
יעקב מרגי: אל תסטי למשהו אחר.
יעקב מרגי: אני לא יודע לשחות במים עכורים.
אביבית ברקאי-אהרונוף: ההחלטה שונה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: בוועדות ההשמה היום מחליטים לגבי האפיון של המוגבלות ולגבי ההשמה.
יעקב מרגי: בסדר, עומדת לך הזכות בגלל השוני.
אביבית ברקאי-אהרונוף: ולכן נדרש איש נוסף לעניין הזה.
יעקב מרגי: כבר נגענו בזה בדינמיקה, שאם זה ילד שכבר נמצא במערכת והגיע לוועדת השמה או להמשך זכאות או לזכאות אחרת שלא הייתה לו, מי שהחליט על כך, מי שזיהה את זה במוסד החינוך מגיע עם הילד.
יעקב מרגי: הוא מגיע לוועדה, הוא ביקש את הוועדה.
יעקב מרגי: זה יכול להיות היועצת, המטפל, המורה או המחנך.
אביבית ברקאי-אהרונוף: אבל פה אנחנו מדברים על החלטה של חברי הוועדה בלבד בעניין היקף סל השירותים.
אביבית ברקאי-אהרונוף: היקף סל השירותים – זה החלק המשמעותי שהוועדה מחליטה לגביו והיא איננה מחליטה היום.
אביבית ברקאי-אהרונוף: זה דבר מה נוסף שלא נמצא היום.
אביבית ברקאי-אהרונוף: לכן יש חשיבות עצומה לכך שמי שמכיר את הילד גם יצביע על כך.
אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא יהיה חלק מהוועדה עצמה.
יעקב מרגי: לא, לא משנים הרכב ועדה.
יעקב מרגי: הוא יכול להיות חלק מהדיון במקרה הצורך.
אביבית ברקאי-אהרונוף: הערה נוספת לגבי סעיף קטן (ג): "דיוני הוועדה יירשמו בפרוטוקול.
אביבית ברקאי-אהרונוף: כל המסמכים וכל מסמך אחר שבידי הוועדה הם סודיים" אם אפשר להוסיף שכל המסמכים שבידי הוועדה יישקלו בעת קבלת ההחלטה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: שוב, זה על סמך מקרים שקורים בשטח, במיוחד חוות דעת שמובאות על ידי הורים.
אביבית ברקאי-אהרונוף: לא תמיד הן נלקחות בחשבון ולכן יש חשיבות מאוד מאוד גדולה לכך שאם הורה מעדיף להביא רופא או איש מקצוע מטעמו, שתינתן לו ההזדמנות ולא יסתפקו בחוות דעת.
יעקב מרגי: הייתה שאלה אם הוועדה תביא את איש המקצוע או שההורה יביא.
מירב ישראלי: אני לא מבינה למה זה בסעיף (ג).
אביבית ברקאי-אהרונוף: שכל המסמכים שבידי הוועדה ישוקללו בתוך ההחלטה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: ביקשנו שכל המסמכים שנמצאים בפני הוועדה יישקלו בעת קבלת ההחלטה.
מיכל רבקה מנקס: גם המסמכים שמביא ההורה.
מיכל רבקה מנקס: זו הכוונה.
אביבית ברקאי-אהרונוף: בהחלט.
אביבית ברקאי-אהרונוף: נקודה נוספת לגבי התוספת שהוספה, שהפרוטוקול יכול להימסר להורה גם תוך 21 ימים.
אביבית ברקאי-אהרונוף: מאחר וניתן להגיש הסגה לוועדת הסגה תוך 21 יום ולפרוטוקול יש חשיבות עצומה לעניין ההסגה - - -
יעקב מרגי: לגבי המועדים, אנא עשו התאמות לאורך כל הרצף של החוק, של התקנות ושל הנהלים.
יעקב מרגי: אמרתי לפרוטוקול בפעם הרביעית שתהיה התאמה של התאריכים, גם בחוק, גם בתקנות וגם בנהלים, שייכתבו בהתאם.
רויטל לן כהן: תהיה התייחסות למה שקורה אם רוצים לתקן פרוטוקול?
רויטל לן כהן: אם רואים שהייתה טעות ורוצים לתקן – היום אין לזה התייחסות.
יעל ניר: אני מוועד הורים משלבים לילדים עם אוטיזם.
יעל ניר: אני רוצה לחזק את הבקשה של אביבית, שזאת גם הבקשה שלנו.
יעקב מרגי: היא ביקשה כמה דברים, למה את מתכוונת?
יעל ניר: חייב שיהיה נציג של המסגרת החינוכית כחבר בוועדה.
יעל ניר: לא שיהיה אורח שם.
יעקב מרגי: הכרענו בסוגיה הזאת.
יעל ניר: אני רוצה להגיד למה.
יעל ניר: לפני הרבה שנים לא היה שילוב במדינה הזאת.
יעל ניר: השילוב במדינה הזאת התחיל בעקבות בג"ץ יתד בזכות, שבו הוחלט שוועדת שילוב תתקיים במסגרת החינוכית.
יעל ניר: זה מה שהתחיל את השילוב וזה מה שממשיך אותו, ואם אנחנו תולשים עכשיו את המסגרת החינוכית ומוציאים אותה בהחלטה על הוועדה הזו, אנחנו מעבירים בחזרה את השמנת לחתול.
יעקב מרגי: נרשם, תודה.
יעקב מרגי: יפה, מה קרה?
יפה בן דוד: אני רוצה לחזק את מה שההורים אמרו, ואמרתי את זה גם בפני המנכ"ל וגם בפני השר.
יפה בן דוד: חשובה מאוד ההשתתפות של מנהל בית הספר או מי שמוסמך מבחינה מקצועית גם מבחינת בית הספר.
יפה בן דוד: אני אומרת לכם שחוץ מההורים שמכירים היטב את הילדים, הוא מהצד המקצועי.
יעקב מרגי: מה אמרו לך המנכ"ל והשר?
יפה בן דוד: הם אמרו שישקלו.
יעקב מרגי: נא לבחון זאת.
יעקב מרגי: אבקש את תשובת המנכ"ל.
הדס ארגון שרעבי: אנחנו מצטרפים להסתייגות מהצירוף של עובד סוציאלי.
הדס ארגון שרעבי: המוקד של החלטת הוועדה הוא הצרכים של הילד והרצון של הילד.
הדס ארגון שרעבי: ההצטרפות הזאת, כשהיא לא מוזמנת על ידי הוועדה, נראית כמו משיקולים אחרים.
הדס ארגון שרעבי: דבר נוסף שכבר העלינו מספר פעמים הוא ההצעה שלנו להוסיף הוראה שמחייבת את יושב-ראש הוועדה להיפגש עם ההורים לפני הוועדה ואחרי הוועדה כדי לוודא שלהורים יש את כל המידע ואת כל הכלים לקבל את ההחלטה.
הדס ארגון שרעבי: אנחנו חושבים שזה יפחית את ההתנגדויות, יפחית את החששות ויכול גם לסייע בקיצור המועדים.
יעקב מרגי: תמם, ידע כללי, אתה מפתח תקווה, נכון?
יעקב מרגי: אתה יושב-ראש ועדת השמה, נכון?
עמוס תמם: כן.
יעקב מרגי: כמה תושבים יש בפתח תקווה?
עמוס תמם: כ-260,000.
יעקב מרגי: כמה ועדות אתה מקיים לקראת תחילת שנה?
עמוס תמם: 1,400 ועדות.
יעקב מרגי: זה נתון שאני אצטרך בהמשך.
מירב אליה: אנחנו כן נפגשים עם הורים לפני ואחרי, לבקשתם, ונותנים להם מידע, כולל מידע לפני ועדות ההשמה.
מירב אליה: הרבה פעמים הורים מגיעים באמת עם הרבה מאוד חרדות והשיח הזה – מה זה הדבר העצום הזה, ועדת השמה, מי יושב שם ומה הזכויות – חשוב.
מירב אליה: בגבעתיים יש 80,000 תושבים וממוצע של 180 ועדות בשנה.
מירב אליה: אבל יש הרבה שילוב.
יעקב מרגי: גבעתיים היא מקום קטן.
הדס ארגון שרעבי: העלינו את ההערה הזאת מספר פעמים ונאמר לנו שבחוזר מנכ"ל הם יהיו מוכנים.
הדס ארגון שרעבי: אנחנו מבקשים שזה יהיה בחוק.
יעקב מרגי: תהיה התייחסות בהמשך.
יעקב מרגי: תודה, הסעיף הבא.
מירב ישראלי: הם יהיו מוכנים לעשות את זה כחובה?
אמיתי שוחט: כיום זה נעשה, אבל אין מספיק שעות בכל המקומות.
יעקב מרגי: אמיתי, מה שברור – ברור.
יעקב מרגי: אנחנו ממשיכים הלאה.
יעקב מרגי: אנחנו נקרא את תיקון סעיפים 10 ו-11 ואז נקיים דיון אחד על שניהם.
מירב ישראלי: תיקון סעיף 10.
מירב ישראלי: "בסעיף 10 לחוק העיקרי –
מירב ישראלי: סעיף 10(א) הקיים אומר כך: "מנהל מוסד לחינוך מיוחד יביא אחת לשלוש שנים את עניינו של הילד בעל צרכים מיוחדים הלומד במוסד לדיון חוזר לפני ועדת ההשמה" – עכשיו זה יהיה בוועדת זכאות ואפיון.
מירב ישראלי: בגלל שההורה יכול לבחור, אנחנו משנים את כל המבנה וכותבים: "מנהל מוסד לחינוך מוכר יביא אחד לשלוש שנים את עניינו של הילד".
מירב ישראלי: כלומר, זה בכל מוסד.
מירב ישראלי: סעיף קטן (ד) אומר: "בדיון חוזר", שזה סעיפים (ב) ו-(ג) אומרים מתי יכול להיות דיון חוזר.
מירב ישראלי: זה יכול להיות גם לפני שלוש שנים, כלומר תקופה קצרה יותר אם מנהל המוסד ביקש או ארגון ציבורי ביקש.
מירב ישראלי: והורה רשאי לבקש בכל עת להביא את עניינו של הילד לדיון חוזר, ובלבד שחלפה שנה.
יעקב מרגי: זאת אומרת שאם נעשתה טעות בספטמבר, "תאכלו אותה" שנה שלמה.
מירב ישראלי: לפי החוק הוא יכול לבקש רק אם לא חלפה שנה.
מירב ישראלי: זה לפי החוק.
יעקב מרגי: יהיה סבב התייחסויות ואז תתייחסו.
מירב ישראלי: הסעיף הקיים ב-(ד) אומר: "בדיון חוזר" – כפי שאמרנו, לפי (ב) ו-(ג), זאת אומרת תוך תקופה קצרה משלוש שנים, "רשאית הוועדה להחליט על סמך מסמכים בלבד".
מירב ישראלי: הסעיף החדש אומר: "בסעיף קטן (ד), בסופו יבוא "ואולם בדיון על סמך מסמכים בלבד, לא תהיה נתונה לוועדת זכאות ואפיון הסמכות לפי סעיף 7(ב)(4)".
מירב ישראלי: זה החריג של הסיכון.
מירב ישראלי: סעיף 11 מדבר על החלטת ועדת השמה.
מירב ישראלי: "החלטת ועדת השמה תתקבל ברוב דעות חבריה המשתתפים בישיבה ובלבד שמספרם לא יפחת משלושה" – זה הסעיף הקיים.
מירב ישראלי: מציעים לשנות אותו ולכתוב כך:
מירב ישראלי: החלטות ועדת זכאות ואפיון יתקבלו ברוב קולות של חבריה המשתתפים בדיון; היו הקולות שקולים, יהיה ליושב-ראש הוועדה קול נוסף".
יעקב מרגי: תתייחסו לשני הסעיפים, בבקשה.
יפה בן דוד: אני מבקשת שבדיון החוזר, כאשר יש אפשרות להורה ובלבד שתסתיים שנה, שתהיה אפשרות גם למנהל המוסד.
מירב ישראלי: זה קיים גם היום.
מירב ישראלי: "דיון חוזר יכול שיתקיים במרחק תקופה קצרה מזו בלי הגבלה מזו שנקבע בסעיף קטן, בין יוזמת מנהל מוסד כאמור ובין לבקשת ארגון ציבורי".
יפה בן דוד: תודה.
רויטל לן כהן: לגבי סעיף 10.
רויטל לן כהן: אני חושבת שהיה ראוי למחוק את סעיף (ג) ובסעיף (ב) ולכתוב: "בין ביוזמת מנהל המוסד כאמור, ובין לבקשת התלמיד, ההורה או ארגון ציבורי".
רויטל לן כהן: דיברנו על איזון?
רויטל לן כהן: גם פה צריך להיות איזון.
רויטל לן כהן: לא יכול להיות שנעשתה איזושהי טעות וילד יסבול שנה שלמה או יפסיד שנה שלמה.
רויטל לן כהן: לכן אני חושבת שהזכות לקיים דיון חוזר – אלה חיים של ילד ולא נגרור אותו שנה – צריכה להיות לכל אחד.
רויטל לן כהן: לגבי השלוש שנים – כשמדובר על חטיבה ותיכון או שלוש שנים של גן, זה הגיוני.
רויטל לן כהן: אבל כשילד לומד בבית ספר יסודי, המעבר בין ג' ל-ד' לפעמים סתם מטלטל אותם, ואני משתפת אתכם בתחושות של הורים.
רויטל לן כהן: אני חושבת שצריך להשאיר את זה כך שבאופן עקרוני במעברים צריכה להיות ועדה ובכל מקום שהוא לא מעברים, זה צריך להיות לבקשה של המסגרת, ההורה, התלמיד או ארגון ציבורי.
רויטל לן כהן: אם הוא כבר נמצא במסגרת וכולם מרוצים, תעזבו אותם.
יעקב מרגי: לגבי שלוש שנים, הרי עומדת הרשות למנהל המוסד, למשרד החינוך ולרשות המקומית בכל מקרה.
יעקב מרגי: לשם מה הסעיף הזה?
יעקב מרגי: אני מבין את הרציונל שאומר שאם אין שינוי, למה להתחיל בלגנים?
יעקב מרגי: אם אתם חושבים שצריך לעשות, בכל מקרה עומדת לכם הזכות לעשות.
אילן שי: הרציונל שרויטל השמיעה הוא נכון.
אילן שי: בדרך כלל שלוש שנים הן מעבר בין שלבי חינוך ובכל זאת, בבית ספר יסודי המעבר הוא אחרי שש שנים.
אילן שי: אנחנו נבדוק את זה.
יעקב מרגי: תבדקו, תודה.
עמוס תמם: יש לי ויכוח גם עם משרד החינוך.
עמוס תמם: אני סבור שכן חייבים לקיים כל שלוש שנים ועדה לילד.
עמוס תמם: הוועדות מעוררות את כל המערכת לפעול.
עמוס תמם: כשמנהל בית ספר יושב מולנו בוועדה - - -
יעקב מרגי: תזמין.
יעקב מרגי: היועצת החינוכית, מנהל בית הספר, המורה, המחנכת - רואים שהילד התקדם, המעטפת מיותרת והוא כבר לא צריך אותה.
יעקב מרגי: או שחלילה, הפוך, המסגרת לא מתאימה לו.
יעקב מרגי: הם יזמו.
עמוס תמם: כן, אני מסכים איתך.
עמוס תמם: ילד בכיתה א' מתחיל ללמוד.
עמוס תמם: למערכת ולהורים ניתן במהלך כל השנה לבקש ועדה.
יעקב מרגי: אתה סבור שצריך להשאיר את השלוש שנים?
עמוס תמם: לגבי סעיף 11, זה קצת לא מידתי.
עמוס תמם: ארבעה חברים בוועדה, כאשר למשרד החינוך יש אופציה לקבל קול נוסף.
עמוס תמם: זה כמעט ולא יוכל להסתדר.
עמוס תמם: הוועדה צריכה להיות אי-זוגית כדי שתוכל להתקבל החלטה מידתית.
יעקב מרגי: אמרנו שבהיעדר קוורום.
מירב ישראלי: הכוונה היא שגם אם לא כל חברי הוועדה מגיעים, אם אלה מגיעים אפשר לקיים דיון.
מירב ישראלי: זה באמת מחדד עוד יותר את השאלה לגבי האיזונים בתוך הוועדה.
עמוס תמם: שזה יהיה אי-זוגי.
עמוס תמם: בכל מקרה זה צריך להיות אי-זוגי.
עמוס תמם: היושב-ראש בדגם החדש, המשופר והמשוכלל מקבל שני קולות.
יעקב מרגי: אם תעשה אי-זוגי, זה הופך להיות תיקו.
עמוס תמם: באי-זוגי לא יהיה תיקו.
עמוס תמם: בעיניי, הוועדה בצורה הזאת היא לא מידתית.
עמוס תמם: ההרגשה שלי, וזאת הרגשה אישית שלי, שלוקחים את הכוח למשרד החינוך וההחלטות יהיו מוטות לכיוון ההחלטה של המשרד.
יעקב מרגי: גם קודם היה לו כוח.
אילן שי: גם כשהמספר של החברים הוא אי-זוגי, יכול להיות שהוועדה תתכנס במספר חברים זוגי.
אילן שי: גם היום הוועדה יכולה להתכנס במספר חברים זוגי.
מירב ישראלי: בכל מקרה צריך הכרעה.
מירב אליה: אני רוצה להסביר משהו על ההבדל בין הוועדות קודם לוועדות עכשיו.
מירב אליה: בוועדות קודם היו כל מיני גורמי מקצוע שונים.
יעקב מרגי: מתי זכור לך אי פעם, מאז שישבת בוועדת השמה, שקיבלת החלטה בהצבעה?
מירב אליה: זה קורה, זה קורה.
רויטל לן כהן: תמיד.
יעקב מרגי: רויטל, עולם המושגים שלך שונה בכלל.
יעקב מרגי: אנחנו לא מתווכחים איתך בכלל.
מירב אליה: הרבה מאוד בהסכמה וישנם מקרים בהצבעה.
יעקב מרגי: הרוב המכריע הוא בהידברות, בהסכמה שמגיעים להבנה הנכונה מה טוב לילד.
מירב אליה: ועדיין יש מקרים.
מירב אליה: אנחנו צריכים לזכור שבוועדה הקודמת היו אנשי מקצוע שונים חברים בוועדה.
מירב אליה: היה עובד סוציאלי שזאת התמחותו ורופא.
יעקב מרגי: שי, היא הוסיפה עוד סיבות לשקול שוב ותנו לנו תשובה בדיון הבא.
מירב ישראלי: יכול להיות ששינוי ההרכב יביא לזה שיותר מהדברים יהיו בהצבעה.
יעקב מרגי: תשקלו את זה לדיון הבא.
יעקב מרגי: רויטל, תשלימי, בבקשה.
יעקב מרגי: לא כולם ידברו כי אני נועל את הדיון בשעה שתיים וחצי.
רויטל לן כהן: לגבי הרכב הקוורום ההכרחי, אני מסכימה עם עמוס שזה צריך להיות מספר אי-זוגי.
רויטל לן כהן: צריך להוסיף את נציג ההורים כדי לעשות איזון.
רויטל לן כהן: הוא חייב להיות.
רויטל לן כהן: הוא איש החובה בקוורום.
יעקב מרגי: אבל אמרנו שלא משנים את הרכב הוועדה.
רויטל לן כהן: הוא חבר ועדה, אדוני.
יעקב מרגי: אני מבקש לשקול את זה.
מירב ישראלי: בעצם זה יוצא שאפשר לבטל את הוראת הקוורום במידה רבה.
רויטל לן כהן: מעבר לזה שאני מבקשת שנציג ההורים יהיה חבר חובה בקוורום, גם להעביר את הוועדה לניהול של משרד החינוך וגם לתת למשרד החינוך קול כפול, רק מגביר את התחושה של החתול בתוך השמנת.
רויטל לן כהן: דבר אחרון, אני מציעה שאחרי סעיף 11, שדן בנושא של ההחלטה, יוסיפו סעיף 11(א) לפיו בכל רשות מקומית תמונה ועדת שיבוץ, אשר תקבע את שיבוצו של התלמיד עם הצרכים המיוחדים במסגרת חינוך מיוחד, והשר יקבע בתקנות את הרכב ועדת השיבוץ, סדרי עבודתה ודרכי הערעור על עבודתה.
יעקב מרגי: דיברנו על כך שלא מבטלים את ועדות השילוב.
יעקב מרגי: לא מוסיפים עוד משהו.
רויטל לן כהן: אני מדברת על משהו אחר.
יעקב מרגי: אני אומר לך שלא מוסיפים שום דבר.
אילן שי: בהמלצת הייעוץ המשפטי של הוועדה, משרד החינוך סבור שצריך להוסיף פרק לתקנות לימוד חובה בחינוך ממלכתי – רישום.
אילן שי: לבקשת היועצת המשפטית של הוועדה בדקתי את חוק לימוד חובה, חוק חינוך מיוחד וחוק חינוך ממלכתי.
אילן שי: לדעתי, אפשר להוסיף את הפרק הזה בלי לתקן.
אילן שי: ההסמכות להתקין תקנות בשלושת החוקים האלה מאפשרות להוסיף את הפרק הזה לתקנות הרישום.
אילן שי: בתקנות הרישום יהיה פרק נפרד על ועדת שיבוץ מכוח הסמכה בתקנות הרישום.
יעקב מרגי: רויטל, נגמר הדיון.
רחל אברמזון: אני רוצה להתייחס לשאלה מדוע דרשנו את קיום הוועדה אחת לשלוש שנים.
רחל אברמזון: אני זוכרת שדיברנו על זה, מירב.
רחל אברמזון: אני רוצה להכניס כאן היבט מקצועי.
רחל אברמזון: אנחנו מבקשים לדון אחת לשלוש שנים גם אם זה בתוך בית הספר כדי שבאמת לא נשכח את הילדים.
יעקב מרגי: אני מודה לכל מי שהשתתף בדיון ועל תרומת
יעקב מרגי: כם לדיון.
יעקב מרגי: הישיבה נעולה, ניפגש בדיון הבא, בעזרת השם.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, 15 במאי 2018, א' בסיון התשע"ח, בנושא התפשטות מחלת הכלבת.
יעקב מרגי: כולם זוכרים את הכותרות וגלי הידיעות על התפשטות מחלת הכלבת בצפון, צפון-מזרח, בואכה הישובים באזור העמקים ובכלל.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, לא קיימתי את הדיון כי עקבתי אחר ההתפתחויות, אחר התגובות.
יעקב מרגי: במנדט של ועדת החינוך יש גם את חוק צער בעלי חיים וקיימנו כאן דיונים אחרי הכותרות האלה בסוגיה של הרעל שנקרא סטריכנין.
יעקב מרגי: קיימנו דיון כאן אבל הבנתי שמשרד החקלאות רוצה לומר לנו דברים בסוגיה הזו: איפה זה עומד, איך התגברנו, אם יש בכלל התפשטות, אם יש התפרצות, נקודות חריגות, טיפול.
יעקב מרגי: תכניסו אותנו לתוך הדיון.
יעקב מרגי: אני יודע שיושב-ראש ועדת הכלכלה גם קיים דיון בנושא הזה, אבל זה נגמר בקול ענות חלושה, אז אנחנו נשתדל לגמור אותו היום בקול ענות גבורה.
יעקב מרגי: משרד החקלאות, בבקשה.
תמיר גושן: שלום, אני ד"ר תמיר גושן, מנהל השירותים הווטרינריים בשדה.
תמיר גושן: למעשה, שיא התחלואה היה בינואר.
תמיר גושן: מאז ינואר אנחנו עדים לירידה בכמות המקרים וגם לשינוי בסוג בעלי החיים הנפגעים.
תמיר גושן: אם עד מרס כ-75%–76% מכלל המקרים היו בתנים, הרי שבאפריל כבר לא הייתה לנו אף אבחנה של כלבת באזור ההתפרצות ובארץ בכלל.
תמיר גושן: במאי יש לנו שישה מקרים של כלבת, מתוכם תן אחד בלבד בעמקים ועוד ארבעה מקרים ששייכים לאזור ההתפרצות, שהם מקרים בסוס, בשני כלבים ובעגל.
תמיר גושן: כל המקרים, דרך אגב, שלא בחיות בר, הם בבעלי חיים שלא חוסנו.
תמיר גושן: משרד החקלאות תמך במהלך שלושת החודשים האחרונים, הן ברשויות המקומיות בהגדלת אחוזי המשרה של הרופא הרשותי, הן בשכירת פקח והעמדת רכב לטובת צוות הווטרינריה והן בסכום חודשי לשכירת לוכד כלבים, לביצוע לכידות של כלבים וחתולים.
תמיר גושן: משרד החקלאות תמך ברשויות המקומיות בחודשים האחרונים במתן תרכיבים לחיסון חיות מחמד וחתולי רחוב ללא עלות, חיסוני דחף של חיות מחמד, לא חיסונים על פי חוק, ובמגדלי מקנה, במתן תרכיבים לחיסון בקר ללא עלות באזורי הסיכון.
תמיר גושן: בסך הכול, עד כה פוזרו בארבעה סבבים שונים כ-620,000 פיתיונות אוויריים, בתוספת תרכיבים לחיסון אוראלי של חיות בר על ידי הרופאים העירוניים.
יעקב מרגי: ברשותך, תרשה לי לקדם בברכה את צוערי קורס צוערים של משרד החוץ.
יעקב מרגי: אתם משתתפים בדיון בנושא מחלת הכלבת.
יעקב מרגי: כשתהיו בתפקידכם גם שאלות כאלה תישאלו.
יעל כהן-פארן: ישראל היא בין המדינות המערביות, לדעתי, אולי היחידה, שמוכרזת כמוכת כלבת, לצערנו.
יהודית גידלי: תחזור על המספר, בבקשה.
תמיר גושן: ארבעה סבבים של פיזור אווירי.
יהודית גידלי: וכמה זה היה?
תמיר גושן: בסך הכול 620,000 פיתיונות, כולל גם את הפיזור מהקרקע סביב הרשויות.
תמיר גושן: בנוסף לכך, יש תכנון – בניגוד למה שנעשה בעבר, אנחנו בודקים עכשיו את היתכנות של זה – לפזר עוד פיתיונות לחיסון חיות בר שכרגע יוצאות מהמאורות של ההורים, בתקופה של הקיץ.
תמיר גושן: כיוון שהפיתיונות רגישים לחום ואי אפשר לפזר אותם בעונה החמה, כיוון שהם מתקלקלים במהירות, אז אנחנו חושבים לנסות לפזר - - -
יעל כהן-פארן: אפשר לפזר אותם, רק שצריך לפזר בתכיפות יותר גבוהה וזה יותר יקר, לא?
תמיר גושן: לא.
יעקב מרגי: יעל, חברי הכנסת, אני מציע שנשמע את הסקירה במלואה.
יעקב מרגי: אני אתן התייחסות לחברי הכנסת לפי סדר הגעתם ולאחר מכן נפתח את הדיון לאורחים.
תמיר גושן: הפיתיונות הם פיתיונות רגישים לחום מכיוון שמדובר בתרכיב חי, כלומר, בווירוס חי.
תמיר גושן: ברגע שהוא נוגע בקרקע הלוהטת, בטח בעמק המעיינות ובעמק הירדן, זמן החיים שלו מאוד-מאוד קצר.
תמיר גושן: ולכן אי אפשר לפזר את זה מהאוויר כי זה לזרוק כסף מהאוויר.
תמיר גושן: מה שאנחנו כן רוצים לעשות זה לפזר את זה מהקרקע בצורה רכובה באזורים שאנחנו יודעים שיש בהם ריבוי תנים – מהמידע שיש לנו, שזה גם כן אחד הפערים שצריך להשלים – בתחילת שעות הדמדומים, על מנת להרוויח את השעות היותר קרירות ולתת זמן שזה יילקח.
תמיר גושן: אנחנו יודעים שהפיתיונות נעלמים.
תמיר גושן: זאת אומרת, הם נצרכים.
תמיר גושן: רשות הטבע והגנים בדקה, הפיתיונות נלקחים ונאכלים על ידי חיות בר בזמן הלילה בלי בעיה.
תמיר גושן: לגבי הנושא של ישראל מוכת כלבת – ישראל עברה השנה, מסוף 2017, מאוקטובר 2017, התפרצות חריגה מאוד של כלבת באוכלוסיית תנים, וצריך למקד את זה.
יעל גרמן: מה הסיבה?
תמיר גושן: אני אסביר.
תמיר גושן: כל השנים, מאז 2015 עד אוקטובר 2017, מרבית מקרי הכלבת, כ-75% מהם, היו בחיות בית, חיות בית לא מחוסנות ב-99.
תמיר גושן: 99% מהמקרים.
תמיר גושן: הכלבת שנמצאת בישראל היא לא כלבת אנדמית.
תמיר גושן: רק לסבר את האוזן, אנחנו יודעים לפחות על שני מקרים של תמותה של אנשים בשנה האחרונה, בחצי השנה האחרונה, בלבנון ובירדן מכלבת.
תמיר גושן: הכלבת חודרת ועל ידי אפידמיולוגיה גנטית, סיווג גנטי של הנגיפים, אנחנו יודעים בחצי השנה האחרונה לפחות על שלושה טיפוסי נגיפים שונים שחדרו הן מגבול הלבנון והן מגבול ירדן בחדירות שונות.
תמיר גושן: יש לנו, לאורך כל השנים, חדירה של כלבת באמצעות חיות בר כנראה דרך הגבול, ולרוב, בגלל החיסון הטוב, או רמת התחסנות מספקת של אוכלוסיית חיות הבר, זה לא מתפשט אלא נכבה.
תמיר גושן: מה קרה השנה?
תמיר גושן: מה השתנה?
תמיר גושן: אחד הפערים שהזכרתי הוא הנושא של איזושהי הערכה של צפיפות אוכלוסין של התנים ושל אוכלוסיות חיות הבר בארץ.
תמיר גושן: אנחנו יודעים מידע חלקי, שבהשוואה ל-2015, מנתונים של רשות הטבע והגנים, אחוז התצפיות של התנים באזורים שבהם הייתה כלבת עלה מאוד מתוך סך התצפיות שנעשו.
תמיר גושן: זה עדיין לא אומר אומדן לגבי כמות התנים, אבל זה אומר שיש שם הרבה יותר תנים ביחס למה שהיה בעבר.
תמיר גושן: כל זמן שפיזרנו בצורה אחידה את הפיתיונות בצפיפות של 17 עד 19 פיתיונות לקילומטר רבוע, וכמות התנים הולכת ועולה – הרי אנחנו לא יכולים לחסן, בסופו של דבר, את שיעור האוכלוסייה הנדרש על מנת ליצור חסינות של העדר, נקרא לזה, ולמנוע את התפשטות המחלה.
תמיר גושן: ברגע שעבר הסף הזה, ותוסיפו לזה את העונה – ההתפרצות של המחלה הייתה לפני עונת פיזור הפיתיונות ולפני חיסון אוכלוסיית התנים השנתית שאנחנו, הרט"ג והשירותים הווטרינרים, מבצעים – הרי שיש לנו: פעם אחת, גם אוכלוסייה צפופה מאוד של תנים; ופעם שנייה, שיעור מאוד גבוה של תנים צעירים שלא התחסנו.
תמיר גושן: לכן, זאת ההשערה שלנו למה הגענו למצב שהמחלה התפרצה באזור עמק המעיינות ועמק יזרעאל.
יעקב מרגי: היא לא גלשה לאזורים אחרים שיש שם קהילות של תנים, נקרא לזה?
תמיר גושן: היא הגיעה למקומות שיש בהם קהילות של תנים.
תמיר גושן: המקרה הדרומי ביותר היה במושב אומץ בשרון.
תמיר גושן: אין לנו משם ידיעות נוספות, אין לנו עדכונים נוספים.
תמיר גושן: ברשות הפלסטינית, משיחות עם השירותים הווטרינרים הפלסטיניים, הם לא מזהים מקרים, לא זיהו מקרים.
יעקב מרגי: יש שיתופי פעולה בנושא הזה?
תמיר גושן: יש שיתופי פעולה, יש העברת מידע לא רק בנושא הכלבת, אלא גם בנושאים אחרים.
תמיר גושן: הם לא מספרים לנו, או לא יודעים, על מקרי כלבת אצלם.
יעל כהן-פארן: קודם כול, אני מברכת על הדיון.
יעל כהן-פארן: אנחנו באמת היינו עדים השנה, בחורף, להתפרצות כלבת קיצונית שלא הייתה בישראל שנים רבות.
יעל כהן-פארן: אני רוצה להדגיש כאן, אנחנו חלק מסביבה גאוגרפית אחת עם הפלסטינים ועם הירדנים, ומה לעשות, חיות הבר עוברות.
יעל כהן-פארן: הן לא רואות גדרות ולא ניצבים בפניהן גבולות שאנחנו סימנו.
יעל כהן-פארן: למיטב הבנתי, מדי כמה שנים יש התפרצות – השנה היא הייתה יותר גדולה בעיקר מהגעה של תנים וחיות בר אחרות, בעיקר תנים, מירדן, אבל בדרך כלל, זה יותר בשליטה.
יעל כהן-פארן: השאלה שלי היא: מה קרה השנה שזה היה כל כך חריג?
יעל כהן-פארן: אנחנו יודעים שהייתה איזושהי בעיה של החיסונים בירדן, אני תוהה גם לגבי שיתוף הפעולה פה – אפרופו צוערי משרד החוץ.
יעל כהן-פארן: מה לעשות, בשנה האחרונה יש משבר בקשר עם ירדן, יתכן שזה השפיע על שיתוף פעולה בפיתיונות והדברה נגד הכלבת.
יעל כהן-פארן: אני שואלת פה, האם יש גורמים שיכולים לענות?
יעל כהן-פארן: אולי לא יכולים לענות?
יעל כהן-פארן: ואני רוצה גם לשאול: האם אתם מכירים בהתמתנות התופעה?
יעל כהן-פארן: האם משרד החקלאות, שהיה גם בלחץ מאוד גדול – התחילו לדבר פה על הרעלות, ואני שמחה שהמשרד עצר אותם, אבל משרד הבריאות קרא לבצע הרעלה, שזה פשוט דבר איום ונורא, גם מבחינת צער בעלי חיים וגם מבחינת המערכת האקולוגית.
יעל כהן-פארן: אתה מרעיל משהו אחד, אתה לא יודע לאן זה יגיע ועד כמה זה ישפיע.
יעל כהן-פארן: נעשו כאן הרבה מאוד פעולות של דילולים – אני לא אוהבת את המילה הזאת, אבל זאת המילה שבה השתמשו – שהמשמעות שלה היא הרג, כן?
יעל גרמן: ירי.
יעל כהן-פארן: ירי בתנים.
יעל כהן-פארן: ואני רוצה לשאול מכאן את משרד החקלאות, יותר את רשות הטבע והגנים: האם יש מספרים?
יעל כהן-פארן: האם אתם יכולים לתת לנו מספרים בכמה חיות מדובר וכמה תנים הומתו, לצורך העניין?
יעל כהן-פארן: ושאלה נוספת – אני רוצה לומר שהייתה היסטריה, ולעתים מוצדקת, בוודאי באזורים מסוימים מפני התנים, התנים שהיו מוקד הבעיה, מוקד התחלואה.
יעל כהן-פארן: ממה שאני שמעתי – ואני אשמח אדוני, היושב-ראש, אם תיתן כאן את רשות הדיבור – אפילו באזור רמת גן¬-תל אביב, פארק הירקון, שגם בו יש תנים, כנראה מפחד של התושבים, מחששות, נמצאו בחודש האחרון, בחודשיים האחרונים, ייתקנו אותי כאן האנשים, המון מקרים של תנים מתים וכנראה מומתים, לא ברורה התמותה שלהם.
יעל כהן-פארן: יתכן וישנם – אני שוב זהירה מאוד – חששות אמתיים שמדובר בהרעלה מכוונת, לא חוקית כמובן, לא מוסדרת, אלא פשוט של אנשים שפעלו כנראה על דעת עצמם.
יעל כהן-פארן: אני תוהה איפה הרשויות בסיפור הזה כי זה דבר שאסור שיקרה.