GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים דיין: אלה פני הדברים, כלומר, יש לנו גם סיפורים.
חיים דיין: אני אומר את זה גם כלפי אותן רשויות חלשות.
חיים דיין: גם ברשויות חלשות אומר לי ראש רשות, תשמע, אתם הגדרתם מבחן הכנסה שהוא סוג של תנאי.
חיים דיין: אנחנו בחמולה יודעים שההוא אין לו הכנסה אבל הוא בא עם ג'יפ, אתה לא יכול לעבוד בכלים האלה לטובת כל האוכלוסיות, ואז אם אני אתן לו חינם כולם יודעים, ואז אף אחד לא ישלם.
חיים דיין: כלומר, יש פה מרכיבים שצריך להתייחס גם אליהם.
יעקב מרגי: כשאתה מתקן עולם ומתקן תקנות, אתה לא בונה אותם על הגנבים.
יעקב מרגי: לגבי רשויות חזקות ששם ההשתתפות גבוהה יותר - אחוזי ההיענות?
חיים דיין: בגדול נמוכה.
חיים דיין: למעט, תל-אביב שאומרת, זה חשוב לי, כי שם באמת יוח"א נמצא בדרום, שם כל ילדי הדרום אוכלים בתכנית ההזנה, ושם גם רשות גובה חצי שקל מכל ילד ואת כל היתר היא סוחבת.
יעקב מרגי: יש לי הרבה דברים לומר על עיריית תל אביב - בתחום הזה, בתחום של הצהרונים, בתחום של ההזנה, ועוד הרבה תחומים שהיא לוקחת על עצמה נושא החינוך, ואני מוצא לעצמי לציין זאת לשבח.
יעקב מרגי: הרבה פעמים נתקלנו כאן בדיונים וגם בסיורים שההתנהלות שלהם באמת מחוץ לקופסא.
יעקב מרגי: כאן יש לציין את ראש העיר, מנהל אגף החינוך, או הממונה על החינוך, אני חושב שזה המקום לציין את זה.
חיים דיין: אני חבר כנסת לשעבר.
חיים דיין: אחד הדברים שבעצם עולים פה, הוא הנושא החשוב ביותר שנוגע לליבי, הוא בא מתוך העובדה שאני עברתי את זה כילד.
חיים דיין: אני בגיל 15, מה לעשות, כבר לא היה לי בית, חיפשתי קרטונים איפה לישון, חיפשתי איזה פינה לשים את הראש, ואיזה פרוסת לחם להכניס לפה.
חיים דיין: אבל רצה הקב"ה והלכתי לבית אבות, ופתאום נהיה לי ביום אחד 60, 70 סבתות שהייתי מתקן לזאת תמונה, לזאת מביא תרופות, לזאת הולך לסופר, והתחילו לריב למה אני יושב אצל זאת יותר, אצל זאת פחות, וככה הדברים התגלגלו.
חיים דיין: בכיתה י"ב נבחרתי להיות יו"ר מועצת תלמידים.
חיים דיין: הכנסתי את הפרויקט שבו זכיתי בפרס החינוך הארצי בשנת 78' – אתה יכול לבדוק את זה - וזה נכנס כמחויבות אישית עד עצם היום הזה.
חיים דיין: זה פחות או יותר בקצרה מה עברתי כתלמיד.
חיים דיין: כמובן שהגורל שלי כילד הוביל אותי לאן שהוביל אותי, וגם זכיתי להיות חבר כנסת שאחד מהחוקים שעברתי פה זה היה בעקבות ילדי הבאסטות שהיו עובדים בשווקים בשביל חמש שקל לשעה כדי להביא קצת ירקות ופרות בערב הביתה, ואת זה כולנו זוכרים.
חיים דיין: אני החלטתי שאני מעביר את חוק החד-הוריות, שחוק החד-הוריות אמר - שמתוך 87 אלף ילדים שהיו בקו העוני, 20 אלף לא פקדו את ספסל הלימודים, וזה מאוד חרה לי.
חיים דיין: הלכתי והעברתי את חוק החד הוריות עם כל ההתנגדות של ועדת שרים, עם כל ההתנגדות של משרד האוצר, שבעצם העמדתי חד-משמעית, או שאני בקואליציה ומצביע אתכם, או שאני מהיום בקואליציה - זה לצורך העניין.
חיים דיין: לפני שנה וחצי כשאני יושב לנוחותי ורואה בטלוויזיה את קו העוני בקרב ילדי ישראל, חבר'ה, זה עשה לי רע.
חיים דיין: מאותו בוקר אמרתי, אני לא יושב בחיבוק ידיים.
חיים דיין: הלכתי והקמתי פרויקט שנקרא "כולם ילדינו" במטרה אחת – להגיע למיליון ילדים מתחת לקו העוני כדי לספק להם כריך לארוחת בוקר.
חיים דיין: אני יודע שיש חוק הזנה לילד, החוק מונח כאן בפניי.
חיים דיין: דבר ראשון שעשיתי לכנסת, הלכתי והבאתי את חוק הזנה לילד כדי לדעת מה זה חוק הזנה לילד.
חיים דיין: חוק הזנה לילד אכן נחקק ב-2005 אבל ב-2008 רק יצא לדרך שהוא בעצם נתן מענה מגיל 3 עד גיל 8.
חיים דיין: אני אומר לך, יש לי גם את החוזר של מרכז שלטון מקומי, חיים, עם נתונים אני לא אתווכח עם אף אחד, אני מדבר על נתונים קיימים.
חיים דיין: אתה יודע שמרכז שלטון מקומי הוציא מכתב לכל ראשי הרשויות, כולל אליך.
יעקב מרגי: הוא לא סותר.
חיים דיין: אני מברך על המפעל.
חיים דיין: אבל המפעל לא מכסה את הכול – למה?
חיים דיין: כי אתה יודע חיים, שבשנת 2016, משרד החינוך תקצב מיליארד וחצי כש-250 מיליון שקל בא ממשרד העבודה והרווחה לצורך הזנה לילד.
חיים דיין: בפועל, אם אני מחלק את ה-14 שקל לפי 184 יום בשנה, זה היה צריך לתת לי 585 אלף ילדים שהיו צריכים להיכנס להזנה.
חיים דיין: בפועל, גם לא 360.
חיים דיין: כשאני קיבלתי מכתב משמואל אבואב, הוא אמר, לא, אנחנו הזנו רק 300 אלף ילדים, אמרתי, גם את זה לא.
חיים דיין: מנתונים שיש לי הזנתם 245 אלף ילדים.
יעקב מרגי: מה גודל התקציב?
חיים דיין: זה תקציב שבנוי בהרשאה להתחייב.
חיים דיין: המשמעות שלו – ככל שאנחנו צורכים יותר אנחנו מקבלים יותר.
יעקב מרגי: כמה ניצלתם ב-2017?
חיים דיין: ניצלנו פחות מ-400 מיליון.
חיים דיין: זה 585 אלף ילדים.
חיים דיין: יש גם את ניצנים, גם את ההזנה ביוח"א, בגדול, זה יוצא משהו כמו מיליארד ורבע שקל.
יעקב מרגי: כולל כל יוח"א.
חיים דיין: לא כל יוח"א, מה פתאום.
יעקב מרגי: רק ההזנה.
חיים דיין: ודאי.
חיים דיין: סך הכול ההזנה של שלושתם יחד בסדר גודל של מיליארד ורבע.
יעקב מרגי: וכשלא היה ניצנים על כמה זה עמד?
חיים דיין: 600 מיליון.
יעקב מרגי: ניצנים הכפיל.
יעקב מרגי: מה עלות ממוצעת של מנה?
חיים דיין: 14 שקל.
חיים דיין: מנה זה עד הילד, זה ממוצע, כי יש יותר זולות ויותר יקרות.
חיים דיין: בכשרויות הנוספות המנה יכולה להגיע ל-16 שקלים.
יעקב מרגי: אני לא אוהב שיטת חישוב כזו.
יעקב מרגי: לכאורה קח 14 שקלים, כפול מספר התלמידים, אנחנו מגיעים ל-400 ומשהו לא מעבר לזה.
יעקב מרגי: 320 אלף ילד כפול 14 שקלים לא יוצא 330.
חיים דיין: בסביבות 720 מיליון שקל.
יעקב מרגי: זו הרשאה להתחייב, זה לא סכום עם תקרה תקציבית.
יעקב מרגי: זה תאורתי זה לא מעשי.
חיים דיין: אבל זה בכל זאת מתקציב שלא מומש, אתה מסכים אתי חיים, אם היה ממומש - - -
יעקב מרגי: כשהוא אומר לך הרשאה להתחייב, זאת אומרת, יש קריטריונים, המדינה לא מגבילה, מי שנכנס לקריטריון הזה, כמה שזה יעלה המדינה מתקצבת.
יעקב מרגי: אם אתה בא ואומר, בא משרד החינוך עם האוצר ותיקצב מיליארד וחצי שקלים להזנה, והוא מימש או ניצל 600 אלף שקלים, הייתי בא ואומר לו, סליחה, אתה פושע, תכניס עוד אוכלוסיות - זה לא המצב.
יעקב מרגי: ברגע שזה בהרשאה להתחייב, לא נקבע בחוק שזה יהיה במיליארד וחצי שקלים.
יעקב מרגי: אם לכאורה כמו שאתה אומר, זו טענה שצריך לזעוק.
חיים דיין: אחרי שהקמתי את חברת חלץ הזאת, זו חברה לתועלת הציבור שהיא חברה מלכ"רית לחלוטין, יש בה 18 חברים דרוזים, נוצרים, מוסלמים ויהודים, במטרה אחת - להגיע לכמה שיותר ילדים שלא נכללים בחוק הזנה לילד, כי חוק הזנה לילד הוא עד גיל 8, מה מגיל 9?
חיים דיין: התחלתי להוציא פיילוט בעפולה, מחויבות אישית של תלמידים שעמדו במרכזי קניות, גייסנו 2,000 כריכים לילדים.
חיים דיין: אחרי העצמאות מתחילים לספק בבתי ספר, אז זה לא הפתרון, כי יש מיליון ילדים מתחת לקו העוני.
חיים דיין: כשאני מסתכל על קו העוני ב-84' כאשר חוקקתי את החוק היה רק 87 אלף ילדים.
חיים דיין: ב-2016 – 482, ב-2017 – 998 אלף ילדים, זה רק הולך ועולה.
חיים דיין: אנחנו עומדים ב-OECD מקום ראשון מבחינת הילדים בקו העוני.
חיים דיין: לצורך העניין, הלכתי וביקרתי ברשויות – צירפתי את חיים ביבס אליי, את שלמה דולברג, מרכז שלטון מקומי, את אבי קמינסקי, את מיכל, אתה מכיר את כולם, ישבנו ישיבות, כולם שלטון מקומי.
חיים דיין: ישבנו ואחרי שהצגתי להם את התכנית, אמרו, אנחנו יוצאים בתמיכה עם הפרויקט שלך, נוציא מכתב לכל ראשי הרשויות.
חיים דיין: ברגע שזה עבר לראשי רשויות, כל שבוע הייתי בשלוש, ארבע ראשי רשויות, כשבעצם גם עם ראש הרשות, גם מחלקת הרווחה.
חיים דיין: הייתי בקריית שמונה, הייתי בחצור, הייתי בראש פינה, אני רק אומר לך איזה חריש עמוק עשיתי מאופקים עד קריית שמונה.
חיים דיין: רשימה של 40 ראשי ערים, אתה יכול לבדוק אחד, אחד.
חיים דיין: כשאני מתחיל כמה ילדים בקו העוני יש לכם, זה אומר לי 800 - - -
יעקב מרגי: קו העוני נמדד לפי שיטה מסוימת, ומפעל הזנה נכנס בחוק בקריטריונים אחרים, תמיד יהיה לך פער.
חיים דיין: אני מסכים אתך, אבל אם מתוך משהו שהוא טוען שיש חוק הזנה לילד בהשתתפות של ההורים, אז בעצם החוק הוא חוק קולקטיבי, הוא נתן שוויון לכולם עד גיל מסוים.
חיים דיין: מי שהיה לו כסף להשתתף, כי בא ראש רשות ואומר לו, בוא תשתתף – שם 600 שקל.
חיים דיין: מי שאין לו, לא היה לו להשתתף, הילד שלו לא אכל.
חיים דיין: מי שהיה לו כן להשתתף, כי הוא לא בקו העוני, אז הילד שלו אכל - אז בעצם למי עזרת?
חיים דיין: לאלה שלא נמצאים בקו העוני.
חיים דיין: נתת לאלה שיש להם, כי ההורים היה להם לשלם, אלה שאין להם נשארו עניים, המצב היה גרוע מאוד.
חיים דיין: בעצם, פרסתי תכנית ארצית, אני אומר לך חיים, זה לא מעניין אותי כמה אני רץ מהבוקר עד הערב, גם אם אני אהיה בן אדם אחד - - -
יעקב מרגי: מה אתה מצפה מהמערכת?
חיים דיין: בין זה לזה נפגשתי גם עם שולי אייל.
חיים דיין: הלכנו אחרי שישבתי עם השר ועם חיים כץ, וחיים כץ אמר לי, שאני עברתי תקציב של 250 מיליון שקל ממשרד החינוך לצורך הזנה - החוק חייב אותו.
חיים דיין: עכשיו אין לו את החוק, עכשיו זה עובר ישירות.
חיים דיין: אתמול הייתה צריכה להיות ישיבה מרובעת, גם מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, גם עם מנכ"ל ביטוח לאומי מאיר שפיגלר, אייל היה צריך לבוא, גם מנכ"ל מרכז שלטון מקומי – גייסתי את ארבעתם לישיבה אחת כדי לדון בעניין הזה.
יעקב מרגי: מה אתה מצפה ממשרד החינוך?
חיים דיין: אגיד לך, אני מצפה דבר אחד, קודם כל אני הכנתי את זה בפריסה ארצית כשאני בעצם קיבלתי אישור ממשרד החינוך לכנס את כל מוסדות החינוך לספק כריכים לארוחת הבוקר - את זה ראית, נכון?
יעקב מרגי: אתה חייב לקבל אישור, וטוב שקיבלת.
חיים דיין: גם האישור שקיבלתי בעקבות זה שמביאים איזה קבלנים מורשים מבחינת משרד החינוך לספק את הכריכים האלה.
חיים דיין: ואז הלכתי לחברת - - - סנדוויצ'ים, היא מוכרת כל כריך ב-19 שקלים, הוצאתי את זה במחיר של עלות 8 שקלים לכריך, 230 גרם שהם בעצם יספקו לבית-הספר, יהיה לו 30 סוגי כריכים לתלמיד לבחור, הילד יוכל לאכול מה שהוא רוצה, גם לטבעונים וגם לצמחונים, יש פתרון והוא גם מוכן לשווק את זה לכל המקומות – זה מבחינת ההיערכות הארצית, אני מוכן להיערך להיערכות הארצית.
חיים דיין: מבחינה תקציבית אני מפה, אבל אני לא התייאשתי, אני ממשיך להפעיל את המחויבות האישית אחרי החג בכמה שיותר ראשי רשויות כדי שתלמידים יוכלו לגייס תרומות - - -
יעקב מרגי: לגבי מפעל ההזנה, מה אתה עושה מבורך.
יעקב מרגי: אם אני הייתי קובע מי מדליק משואה, הייתי נותן לך על המפעל שלך.
יעקב מרגי: למפעל ההזנה מה אתה צריך?
חיים דיין: אני רוצה רק דבר אחד – אני רוצה שנתחיל בפיילוט.
חיים דיין: גם אתמול כשישבנו בישיבה עם מנכ"ל משרד הרווחה, אמר לי, איך אתה מגיע לילדים?
חיים דיין: אמרתי, תשמע, אני רוצה לבדל ולא רוצה להבדיל.
חיים דיין: אני מעדיף שכל תלמיד יהיה לו כרטיס כמו כרטיס מגנטי.
חיים דיין: נפגשתי עם המנכ"ל – לכולם יהיה כרטיס, לכל התלמידים.
חיים דיין: יש תלמיד שיקבל את זה, יוכל להטעין בבית, שההורים יטעינו לו, יבוא למכונה וימשוך איך שהוא רוצה, ויש ילד שאין לו, נוכל להזין לו את הכרטיס שיוכל לקחת, ככה לא יהיו משכורות, ככה לא יהיו כל מיני דברים מסביב.
חיים דיין: זה רעיון שאתמול גם קנה אותו אביגדור קפלן, אמר לי, אתה יודע מה, אני עוזר לך לקדם את הנושא הזה, אבל אני גם צריך את התמיכה של משרד החינוך.
חיים דיין: אני לא מדבר על ילדים שיש להם השתתפות, יש ילדים שאין להם, אין להם מה לאכול.
חיים דיין: 14% מהתלמידים האלה הצהירו בדוח הארצי לסטטיסטיקה או חיפשו מזון בזבל, או חיפשו נדבות או גנבו מזון– זה לא יכול להיות בימים שלנו.
יעקב מרגי: מעבר למפעל ההזנה שהוא מתוקצב, יש מבחני תמיכה?
חיים דיין: חברת "חלץ" ללא מטרות רווח.
חיים דיין: זה בעצם בהגדרה המגרש של משרד הרווחה.
יעקב מרגי: משרד הרווחה - - - את התקציב אליך.
יעקב מרגי: חיים, אתה צריך להבין דבר אחד.
יעקב מרגי: משרד החינוך, מה שהוא עושה, עושה על פי החלטת ממשלה, חוק ההזנה.
חיים דיין: זו החלטת ממשלה.
יעקב מרגי: אתה בא ואומר, אני חברה לתועלת הציבור, חושב בפריסה רחבה יותר על כלל הילדים, צריך למצוא דרך איך עושים את זה.
יעקב מרגי: משרד הרווחה לא יכול להשתמש, גם אתה אל תשתמש בזה, אני מעביר תקציב למשרד החינוך.
יעקב מרגי: הוא מעביר תקציב למשרד החינוך באיגום המשאבים של החוק הזה, זה חלק מתקציבו, זה לא קשור לכלום.
יעקב מרגי: אם משרד הרווחה חושב שהפרויקט שלך והמיזם שלך הוא נכון, הוא רוצה לאמץ אותו למסגרות, הוא צריך לתקצב את זה, הוא לא יכול להגיד, דרך המשרד מעבירים לו תקציב, לא.
יעקב מרגי: להיכנס למפעל הזנה בתור ספק זו התמודדות לא יודע איך עושים את זה.
יעקב מרגי: כולם מברכים על המיזם שלך.
יעקב מרגי: זה לא פשוט, לא כל אחד יכול להיכנס לבית הספר.
יעקב מרגי: יש גופים מסחריים שהיו מתים להיכנס, אתה לא גוף מסחרי.
יעקב מרגי: הבעיה שלך היא כרגע מקורות מימוש שלך, צריך לראות איך, איך משרד הרווחה תומך במבחן תמיכה, אף אחד לא יתקצב אותך בתקנה תקציבית מבחן תמיכה.
חיים דיין: דרך הרשויות, שהרשות תשתתף, אני אשתתף.
חיים דיין: אגיד לך מה המטרה, באתי לרשויות, אמרתי, חבר'ה, 8 שקלים עולה כריך, בואו תממנו אתם ארבעה שקלים, הילד יממן עוד שקל אחד, אני אממן עוד שלושה שקלים, בסדר.
חיים דיין: יש לי גופים פילנתרופיים שיהיו מוכנים לעשות את זה.
חיים דיין: נפגשתי עם קרן רש"י, גם קרן רש"י מוכנה להצטרף לעניין הזה.
חיים דיין: אבל אני לא יכול לממן את כל ה-8 שקלים.
יעקב מרגי: משרד החינוך פועל מכוח חוק, הוא אמר לך בפתיח של המצגת, לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: אם לא היה חוק הזנה לתלמיד, לא היו מפעילים מפעל הזנה.
יעקב מרגי: מפעל ההזנה חוסל כשאני הייתי בכיתה ח'.
חיים דיין: יש ילדים שאין להם להשתתף, הילדים רעבים, זה מה שאני אומר, לא מי שיש לו.
יעקב מרגי: לכאורה, צריך למצוא מענה בלי שום למיזם.
יעקב מרגי: שולי, אצלכם איך זה עובד?
שולי אייל: אני מנהל אגף להכשרה מקצועית, משרד העבודה.
שולי אייל: תחתיי יש 63 בתי ספר מקצועיים.
שולי אייל: אצלנו, כל בתי הספר שהם צמודים, אז אנחנו משתתפים בהזנה שלהם.
שולי אייל: מה זה צמודים – צמודי בסיסים והפנימיות שלנו כמובן, כולל האקסטרניים שבפנימיות.
שולי אייל: זאת אומרת, בערך כמחצית ממספר בתי הספר שלנו מקבלים הזנה.
יעקב מרגי: ואלה שלא מקבלים איזה בתי ספר אלה?
שולי אייל: שהם הרגילים בערים.
שולי אייל: כל מה שהם לא צמודים למשהו, בתי ספר מקצועיים שנמצאים במרכזי ערים רגילות, משהו כזה, נגיד עמל שרונים, הם לא מקבלים הזנה.
שולי אייל: למה זה נקבע ככה?
שולי אייל: היסטורי.
שולי אייל: אתה עובד איתם, אתה לומד איתם, אז מטבע הדברים אתה גם אוכל איתם בחדר האוכל.
שולי אייל: זה מה שקורה ברוב המקומות שלנו.
שולי אייל: חברת חשמל ביקשה היתר להרחיב את חדר האוכל שלה בחפציבה כדי שהתלמידים יאכלו יחד עם עובדי החברה, לדוגמה.
שולי אייל: ככה זה עובד במקומות הצמודים.
שולי אייל: לצערי, במקומות הלא צמודים - - - שיטת ההפעלה שלנו של בתי הספר היא דרך רשתות חינוך כמו שאתה יודע.
שולי אייל: אכן, כאשר נפגשתי עם חיים, שלחתי אותו להיפגש עם רשתות.
שולי אייל: בכל זאת יש להם תקציבים חופשיים.
שולי אייל: הרשתות אצלי ובתי הספר יש להם תקציב חופשי של לפחות 30 אלף שקל לכל כיתה, שהוא יכול לשמש לשיווק.
שולי אייל: אני אומר, הם יכולים להחליט גם שהם קונים סנדוויצ'ים לצורך העניין, אני בעד.
יעקב מרגי: זה תקציב שנתי?
שולי אייל: לכל כיתה בנפרד יש לה תקציב 30 אלף שקלים לשנה חופשי לחלוטין, למה שהם רוצים.
שולי אייל: לא קשור לכלום, זה ניהול עצמי מעבר לשעות תוספתיות, מעבר לזה, זה תקציב חופשי לחלוטין.
שולי אייל: אם יחליטו, דרך אגב, שחלק ממאמצי השיווק אפילו זה לתת הסעדה בבתי הספר, ואז למשוך להם עוד יותר תלמידים, אין לי בעיה, גם טוב.
יקרת שכטר: אני מ"דרך המעבדה".
יקרת שכטר: דרך המעבדה היא חברה שעוסקת בייעוץ, ליווי, פיקוח בתחום של מזון וחקלאות.
אלון זקס: אני סמנכ"ל ב"דרך מעבדה", חברה לבטיחות מזון.
אלון זקס: חלק ממנגנון פעולה שלנו זה לייצר מערכת שיודעת גם לדגום, גם לפקח, גם לייעץ, להשתמש במעבדה כמערכת גיבוי.
יקרת שכטר: אני פחות אתעסק בעולמות הרעב, נתמקד בשני נושאים שנגעת בהם כחלק ממפעל ההזנה.
יקרת שכטר: הנושא שהזכרת על רגל אחת – חטיף מן הטבע.
יקרת שכטר: חשוב לי להגיד, אנחנו ביום יום, ואני אישית בשש שנים האחרונות שפשפתי סוליות היטב בהרבה קייטרינגים וספקים כאלו ואחרים.
יקרת שכטר: אני חושבת שאני מכירה טוב את השטח.
יקרת שכטר: לנושא החטיף מן הטבע, היום אנחנו רואים שבעצם זה מקסים, זה נראה טוב שכל אחד כזה מקבל כזה פלפלון, או מלפפון ועגבנייה – זה נראה טוב.
יקרת שכטר: כי באמת בדוגמיות היפות האלה של עגבנייה מלפפון וגזר גמדי, אנחנו היום לא בודקים ולא יודעים מה יש.
יקרת שכטר: אנחנו יודעים מה הקייטרינגים, ובאמת הסועדים הצעירים שלנו אוכלים.
יעקב מרגי: למה הם לא יודעים ואת יודעת?
יקרת שכטר: למה היום לא מתבצע פיקוח ובקרה כמו - - -
חיים דיין: חבל שאת אומרת את זה, זה פשוט לא נכון.
יעקב מרגי: אני יוצא מתוך הנחה לכל הדוברים, בלי לפגוע, שהכול תלוי איפה את שם את האוזן.
יעקב מרגי: כשאני פה משרד החינוך, אני לוקח את הדברים של משרד החינוך בערבון מוגבל - - -
יקרת שכטר: אנחנו מכירים היום – עוד פעם, מהמסד נתונים שאני יושבת עליו, נתונים מדאיגים, ככה אני אגיד את זה, שהיום לא מטופלים לצערי הרב.
אלון זקס: זה משולב זה גם חומרי הדברה, וגם - - -
יקרת שכטר: הנושא השני שנגעת בו, זה הנושא שהיום אתם נמצאים בבקרה שבועית.
יקרת שכטר: הייתי רוצה שאני אבין במונחים שלי, בקרה אתה מתכוון מלגה?
יקרת שכטר: הרי שנה שעברה היה מכרז מטעם משרד החינוך על בקרה בספקים כאלה או בקרה ממש שלכם, אני מעריכה שלא לזה התכוונת.
חיים דיין: התכוונתי לעובדים של "מילגם" שמגיעים אחת לשבוע, חלק מההנחיה שלהם להגיע לכל קייטרינג פעם בשבוע, אפילו יותר אם צריך.
אלון זקס: אתם יודעים שזה קורה.
יעקב מרגי: מה, זו ועדת חקירה?
יעקב מרגי: אמנם זה פורום מצומצם, אני לא נוהג לאפשר את זה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הדיון צריך ללכת לכיוון מסוים.
יעקב מרגי: אני רוצה לקחת את הדברים שלך.
יעקב מרגי: אני יכול להבין - מזון מבושל למה צריך דגימות, למה צריך לבקר אותו?
יעקב מרגי: ירק מן הצומח – אני יוצא מתוך הערכה שהוא מרוסס כולו בחומרי הדברה מכל המרעין בישין שבעולם, אני שוטף אותו.
אלון זקס: לא נפתר בכלי שטיפה.
יעקב מרגי: אם אתה רוצה שנפתח עכשיו דיון בכלל על המערכות האקולוגיות במדינת ישראל, על הגידולים, זה דיון אחר.
יעקב מרגי: מה שונה עכשיו הירק שאני קונה או אתה קונה בסופר לבין הירק שמוגש?
יעקב מרגי: למה הוא צריך דגימה של מעבדה?
אלון זקס: בזה שאתה לקחת אחריות להזין את ילדי ישראל בכפייה, הם לא קונים את זה מאיפה הם רוצים.
אלון זקס: הרי ילד שהולך עם אמא שלו לסופר, עם אבא שלו לסופר, הולך וקונה מאיפה שהוא רוצה.
אלון זקס: אחד יבחר לקנות אורגני, ואחד יבחר לקנות - - -
יעקב מרגי: מר זקס הנכבד, משרד הבריאות ער לכך?
אלון זקס: לא מספיק.
יעקב מרגי: פה אתה ואני עכשיו בוויכוח אידיאולוגי, נכנס למסלול של האידיאולוגי – אנחנו לא שם, נקודה.
יעקב מרגי: אנחנו בוויכוח אידיאולוגי נטו.
יעקב מרגי: ברמה הפרטית אני אתך.
יעקב מרגי: אתה יודע, יש כאלה שמשווקים להם ירק ללא תולעים וקוטלים אותו עם אף-15 של חומרי הדברה, ואני לא יודע מה יותר מסוכן.
יעקב מרגי: אז זהו זה.
יעקב מרגי: קוטלים כמויות של חומרי הדברה במאסות שהם סכנה.
יעקב מרגי: אם הייתי פוסק הלכתי, לא הייתי יודע מה לפסוק – ונשמרתם או חרק שאולי קיים או אולי לא קיים, אם ינקו - - - עכשיו עזוב את זה.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, כרגע אם משרד החינוך, אני לוקח פרודוקטים סגורים שלא עברו שום תהליך באותו מפעל, לא הייתי מחייב אותו בדיקה.
יעקב מרגי: כי הטונה סגורה, יש את התקנים של משרד הבריאות, כנ"ל גם בירק.
יקרת שכטר: זה לא דורש כלום.
יקרת שכטר: בשנה שעברה משרד החינוך פרסם מכרז מדהים, מפורט, אבל לנושא הירק הוא לא נתן התייחסות.
יעקב מרגי: אני אתו.
יעקב מרגי: אני עם משרד החינוך.
יעקב מרגי: ההורים ומערכת החינוך צריך לחנך את הילד שירק ופרי הולכים לשטוף אותו כי הוא מרוסס – זו הנחת העבודה שלי.
יעקב מרגי: גם התפוח עץ המבריק, הגדול האדום – אז אתה ואני עכשיו בוויכוח אידיאולוגי, לא קשור למפעל הזנה, נקודה.
יעקב מרגי: עזוב, לא אידיאולוגי, בוויכוח בכלל על הסוגיה הזו עם משרד הבריאות אתה ואני, אני בצד שלך עם משרד הבריאות.
אלון זקס: אבל - - - ספקים מאושרים.
יעקב מרגי: אין ספק שיהיה מאושר שהוא התחייב לך שהוא מנטרל את כל התופעות של הריסוס.
יעקב מרגי: בגלל זה יש מה לעשות.
אלון זקס: אבל אם אין לנו רצון לפתור את נושא ההזנה של ילד - - -
יעקב מרגי: אני על הגב היתוש, שנקרא מפעל הזנה, לא מעמיס את כל הצרות שצריך להעמיס על גב הגמל.
אלון זקס: כבר העמיסו, לא עושים את זה כמו שצריך.
יעקב מרגי: אמרתם, טוב שאמרתם, נכנס לדיון, נשמע וגם שודר, אבל אני לא אתכם.
יקרת שכטר: הנושא של בטיחות מזון שזה כבר יפה.
יקרת שכטר: לפי דעתי הוגדר כדרישה לפני כשלוש שנים ממשרד החינוך.
יקרת שכטר: בשנה האחרונה רואים אכיפה של זה.
יקרת שכטר: אני חושבת שיש מקום להרים את הרף לנושא של GMP – דרישה לתנאי ייצור נאותים.
יקרת שכטר: זה בעצם תקן שמתקבל על ידי משרד הבריאות לא בכסף, ואין לי מה להוסיף יותר מזה, פשוט צריך לעבוד קשה, יש לו דרישות.
חיים דיין: יש לו עלויות.
חיים דיין: רק להגיב לעובדות הענייניות.
דוד שגיב: אני מנהל תחום פיקוח על ההזנה בעיריית באר-שבע בחינוך המיוחד.
דוד שגיב: רציתי לשאול אותך על הנושא של הפיקוח – איפה אתם עושים את הפיקוח בבית של הספק של הקבלן, או במקום שהוא מספק בו את ההזנה.
חיים דיין: גם וגם.
יעקב מרגי: מה אתה יודע שבעיריית באר שבע קורה או לא קורה בסוגיה הזו.
דוד שגיב: לגבי השאלה של ההזנה, דיברת על זה שאתם רוצים לעשות את החינוך המיוחד, לשפר את הנושא של התפריט.
דוד שגיב: מה מקבלים בחינוך הרגיל שבחינוך המיוחד לא? – זה לגדול ולאכול, לאכול ולגדול של משרד הבריאות.
חיים דיין: יושב ראש הוועדה ציין קודם את עיריית תל אביב לשבח, אני יכול לציין את עיריית באר שבע לשבח.
חיים דיין: זאת הרשות היחידה שבה הנושא הזה מוסדר באופן שבו הוא מבוצע באמצעות הארנונה וילדים מקבלים שם הנחות בהתאם לארנונה.
חיים דיין: הרשות משקיעה כל שנה יותר מ-2.5 מיליון שקלים בנושא ההזנה.
חיים דיין: בחינוך המיוחד, ברגע שהמשרד מקצה את הכסף לרשות, כל רשות בוחרת איך היא מפעילה אותו.
חיים דיין: אני לא יודע איך באר שבע מפעילה אותו.
חיים דיין: יש רשויות שעושות סוג של מכרז, ויש מפעיל שמבצע.
חיים דיין: מה שאנחנו גילינו בניסוי שלנו, שהתפריט מאוד מוגבל בגלל שהסל התקציבי הוא מאוד מצומצם, ובתי הספר בחינוך המיוחד לא קיבלו את כל מה שהיה צריך לקבל, לפחות ממה שבדקנו.
חיים דיין: למשל, התפריט היה אחיד, כל יום אותו דבר.
יעקב מרגי: אם המשרד מצא לנכון להיכנס, כנראה שזה בחינוך המיוחד – תראה זה גם מסגרות אחרות, גם צרכים אחרים.
יעקב מרגי: האוכלוסייה היא שונה, הצרכים הם שונים.
דוד שגיב: אני ממש שמח להיות פה ולשמוע את הדברים האלה.
דוד שגיב: ולראות שיש פעולות וגם את חבר הכנסת לשעבר חיים דיין.
דוד שגיב: אני מוריד בפניך את הכובע על מה שאתה עושה, באמת, חבל על הזמן.
דוד שגיב: מי שלא יושב פה לא יודע את זה.
יעקב מרגי: גם כמו כל פרויקט שיוצא לדרך, גם בשנים הראשונות היו קשיים, היה הרצה, חבלי לידה.
יעקב מרגי: היו תקלות, שופרו והולך ומשתפר.
יעקב מרגי: אין ספק שהדברים קורים.
יעקב מרגי: צר לי שהוא לא מנוצל במאת האחוזים ברשויות.
יעקב מרגי: כאשר יש כשל, צריך למצוא איך עוקפים את הכשל הזה.
יעקב מרגי: אני באמת קורא ללמוד מה בדיוק אפשר לעשות.
יעקב מרגי: לפעמים אנחנו תקועים בקריטריונים שהם דיי נכנסים גם בקיר.
חיים דיין: יודעים איפה החסמים.
יעקב מרגי: גם ברשויות המקומיות האלה שהן בדרך כלל חלשות הם גם לא מתאמצים לגבות ארנונה.
יעקב מרגי: נכון, הייתי אומר לך, שמע אז אני אעניש אותן.
יעקב מרגי: כמדינה, אני מעניש את עצמי, לא מעניש לא אותם, ולא את הילדים, את הילדים ודאי.
יעקב מרגי: צריך להתמודד עם חוסר הגבייה או מוטיבציה לגבות בדרכים אחרות, לא על גב המיזמים האלה.
יעקב מרגי: אני קורא לכם, לבחון איך עוקפים את הכללים האלה.
יעקב מרגי: שנית, לבחון כמו שעשינו בתחומים שונים – לבטל את המצ'ינג.
יעקב מרגי: לראות איך מבטלים לפחות בסוציו-אקונומי 1.
יעקב מרגי: אני לא הייתי מרחיב את זה ל-1, 2.
חיים דיין: אדוני היושב ראש, הוועדה שברשותך, כשהיא מאשרת תשלומי הורים במסגרת חוק ההזנה, היא קבעה שעד 1,300 הכנסה לנפש ההורים לא ישלמו, היא משיטה את זה על הרשות.
יעקב מרגי: עכשיו אני אומר בשידור לאומה.
יעקב מרגי: בהתחייבות של משרד החינוך להתקדם בסוגיה של תשלומי הורים השנה, כי לא יהיה אישור בלי שאנחנו נקבל, סליחה על הביטוי, הקלה כלשהי, רציתי לומר אפילו מתנה על האישור, אבל זה לא מתנה - הקלה מסוימת.
יעקב מרגי: אני נעניתי, נכון, בהתחלה ביקשתי להוריד על פני כל הרוחב, ואמרו, זה לא צודק.
יעקב מרגי: זו עלות של מאות מיליוני שקלים, אתה הולך לתת את זה גם לאוכלוסיות שלא צריכות את זה, וחיות עם התשלומים.
יעקב מרגי: אמרתם אין בעיה, תבחנו איזה סעיף 1, או 2 – הילה, אני אומר לך, צריך להגיע עם זה, כי לא יהיו תשלומי הורים השנה.
יעקב מרגי: הייתה התחייבות בשנה שעברה - סעיף 1 או 2 מתוך רשימת הפול של תשלומי הורים שיבוטל או יצומצם בצורה דיפרנציאלית, לא רשותית.
יעקב מרגי: אני הולך בקטע הזה של בתי ספר עם מדד טיפוח גבוה.
יעקב מרגי: בתי ספר שהם במדד טיפוח סוציו-אקונומי גבוה, לפחות שם, נבוא, נגיד אם יחשבו מקצועית, לא בגלל שאני רוצה, מקצועית שהטיולים הם דבר חשוב לילדים כאלה, שם לצמצם את זה, או לעשות הורדה לפי מדד טיפוח, אני אלך איתם.
יעקב מרגי: אבל בלי שום שינוי בתשלומי הורים, לא יהיה אישור לתשלומים.
חיים דיין: לגבי העובדות.
חיים דיין: אחד השיקולים, לא השיקול המרכזי, לעבור על השקיות האישיות של ירקות, היה האיכות שלהם.
חיים דיין: כל המפעלים שמייצרים את השקית הזאת, המגדלים שלהם עומדים בתקן אירופי.
חיים דיין: כתוצאה מזה הרווחנו אורך חיי המדף של הירקות ליותר זמן.
חיים דיין: מי שמייצר אותם בסך הכול שניים או שלושה ספקים בארץ שעומדים בתקן הזה, כלומר, הם יודעים שהם מחויבים לקחת רק ממגדלים שעומדים בתקן האירופאי, שזה אומר - מיעוט חרקים ומיעוט ריסוסים וכו'.
חיים דיין: הדבר הזה נארז ונשלח לספקי ההזנה, ולהם יש עוד 3 ימים שיכולים לספק את זה.
חיים דיין: כלומר, במובן הזה פתרנו גם את שרשרת והאוכל נשמר, ואנחנו בודקים את זה אחרי ארבעה ימים לראות שבאמת לא קרה כלום.
חיים דיין: לגבי העניין של שקיות מזון, אני בפגישה שהייתה הבאתי לכם כל מיני דוגמאות של ירק חי שהם בתוקף של איזו-9002, במחיר עלות פחות ממה שזה עולה שהגיע ישירות לבית הספר, אז ניתן לעשות את זה.
חיים דיין: מה שאני מבקש ממשרד החינוך, אני מבין שתקציבים אני לא אראה, בואו נכנס איזה פיילוט של 50 אלף ילדים.
חיים דיין: תקבעו אתם איזה בתי ספר.
חיים דיין: המחיר הכי נמוך - - -
יעקב מרגי: גם אם הם ייכנסו והם יחליטו שייכנסו לפיילוט, הם לא יכולים לאמץ אותך.
חיים דיין: תוציא למכרז, יש מיליון ילדים.
חיים דיין: לא אני.
חיים דיין: לא רוצה כלום.
יעקב מרגי: החוק חל על ניצנים יוח"א ו-מיל"ת.
יעקב מרגי: אני מציע לך לעבור מול חברי הכנסת לתקן את חוק ההזנה.
חיים דיין: חכה שאני אחזור בכנסת הבאה, אני אטפל בכול.
יעקב מרגי: איך נולד ניצנים?
יעקב מרגי: לחץ של מי?
יעקב מרגי: של חברי כנסת.
חיים דיין: וחוק החד הוריות?
חיים דיין: מלחץ של חיים דיין.
חיים דיין: מה לעשות.
חיים דיין: בקשה אישית, שלפחות משרד החינוך יוציא איזה מכתב לכל מוסדות החינוך לגבי זה שיכניסו את הפרויקט למחויבות אישית כי בעפולה זה עובד יפה.
יעקב מרגי: לגייס כספים?
חיים דיין: הם עומדים והם מגייסים כדי להביא - - -
יעקב מרגי: לא, אני לא אנחה את זה למשרד החינוך לעודד לגייס כספים.
יעקב מרגי: מספיק יש לנו בצמתים - - -
חיים דיין: מה לעשות, יש אנשים שמבינים את הצורך.
יעקב מרגי: מחויבות אישית כן.
יעקב מרגי: להכיר מחויבות אישית בתלמידים שהתנדבו במפעל כזה, לא גיוס כספים לא.
יעקב מרגי: יש נוהל איך מכירים מחויבות אישית.
יקרת שכטר: פשוט לא קיבלתי תשובה על דבר אחד – הנושא של הביקורות של משרד החינוך.
יעקב מרגי: "מילגם" זה הם.
יקרת שכטר: יש עוד קבלן שקיבל, אני לא רואה אותו.
יקרת שכטר: אני רוצה לדעת האם זה עובד.
חיים דיין: יש לנו עוד שתי בקרות חוץ מהבקרות של "מילגם", אחת של חברת "ויולה" שעושה בדיקות.
חיים דיין: נגזרה מלגה מטעם משרד החינוך, והם רצו להרחיב את השירותים שלהם ופנו "דרך המעבדה", וזה לא הסתיים.
חיים דיין: הם פנו לעוד חברה וזה לא הסתיים, נדמה לי זה היה "דרך המעבדה".