GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר ברנשטיין: אני אומר, ליגה ג' זה ספורט עממי, זה מה שהוגדר פה.
מירב ישראלי: צריך גם להבחין בין האפשרות לבטח לבין ביטוח חובה.
מאיר ברנשטיין: אני לא אמרתי.
מאיר ברנשטיין: תמצאו את הדרך.
יואל רזבוזוב: זה לא ישנה את העממי.
יואל רזבוזוב: זה יהיה ספורט ללא שכר.
מאיר ברנשטיין: אני בא ואומר, האגודה עדיין חייבת לתת דיווח.
יעקב מרגי: גם חובבני זה מאוד רחב.
מאיר ברנשטיין: האגודה חייבת לתת אישור להתאחדות לכדורגל, כדורסל, כדוריד, כדורעף שהספורטאי בוטח בצורה מסודרת.
מאיר ברנשטיין: האגודה צריכה לוודא שהכל תקין.
מאיר ברנשטיין: האם היא תחתים את הספורטאי שהוא לא יתבע אותה אם הוא עשה ביטוח פרטי?
מאיר ברנשטיין: כל אגודה תתחיל להתנהג אחרת לפי הייעוץ המשפטי שהיא תקבל.
מירב ישראלי: האגודה לא יכולה להחתים אותו על דבר כזה.
אבי בוחבוט: אני לגמרי במקרה דוגמה קלאסית של כפל ביטוחים.
אבי בוחבוט: במקרה שלי אפילו קצת יותר.
אבי בוחבוט: אני היום מבוטח על ידי קבוצת הכדורגל של המכללה.
אבי בוחבוט: שם משלמים מאות שקלים על הביטוח.
אבי בוחבוט: גם המוסד משלם לי תאונות אישיות וגם מקום העבודה שלי.
אבי בוחבוט: אני משלם היום 4 פעמים ביטוח.
אבי בוחבוט: בוא נגיע לעניין שלנו, הסטודנטים.
אבי בוחבוט: ראינו את הצעת החוק הקודמת של יואל רזבוזוב, המבורכת, בנושא תלמידי בתי הספר.
אבי בוחבוט: כשראינו שנחסך שם הרבה מאוד כסף לכל בתי האב בישראל, אמרנו: למה לא אנחנו הסטודנטים.
אבי בוחבוט: בהתאחדות הסטודנטים ובאס"א ישראל אלפי ספורטאים עושים פעילות ספורט במהלך השנה.
אבי בוחבוט: זה המקום הראשון שלנו.
אבי בוחבוט: אחרי שהצבא קוטע לנו את הספורט בישראל, אנחנו מגיעים לאקדמיה.
אבי בוחבוט: אין לנו שם גוף שמתקצב אותנו.
אבי בוחבוט: אגודות הספורט באקדמיה נתונות לחסדי המוסד.
אבי בוחבוט: אם ההנהלה תומכת בספורט - יש כסף.
אבי בוחבוט: אם לא – לא.
אבי בוחבוט: בכל מקרה אין לנו תקציב.
אבי בוחבוט: זה אומר שהתקציב שלנו מאוד דל.
אבי בוחבוט: כבר השנה נסגרו כמה קבוצות בכמה מכללות בארץ.
אבי בוחבוט: אחת הסיבות העיקריות הייתה העול הביטוחי.
אבי בוחבוט: גם פנינו ליואל בנושא הזה, שיחריג אותנו כמו בתי הספר.
אבי בוחבוט: רוב המוסדות בישראל משלמים ביטוח תאונות אישיות על הסטודנטים.
אבי בוחבוט: בביטוח הספורט הנוסף שדורשים מאיתנו אנחנו לא מצליחים לעמוד.
יעקב מרגי: אני לא יכול לדחוף פטור כאשר אתה אומר לי רוב המוסדות ולא כל.
אבי בוחבוט: אז זהו, לזה אני אגיע.
יעקב מרגי: יכול להיות שיש סטודנטים שלא משתכרים, שאין להם ביטוח.
אבי בוחבוט: רוב המוסדות כן עושים ביטוח תאונות אישיות לסטודנטים.
אבי בוחבוט: אנחנו עכשיו מכניסים תיקון בחוק אחר, מחייבים את המוסדות דרך התאחדות הסטודנטים כן לבטח את כל הסטודנטים.
אבי בוחבוט: גם מי שלא מבוטח, מבוטח בצד ג' וכו'.
אבי בוחבוט: מי שלא מבוטח יודע.
מירב ישראלי: מה זה, זה חוק המל"ג, זכויות הסטודנט?
אבי בוחבוט: כן, זה חוק דרך המל"ג.
מירב ישראלי: זו הצעת חוק שאתם רוצים לקדם?
אבי בוחבוט: כן.
אבי בוחבוט: זה בנושא אחר.
מירב ישראלי: זה מאוד קשור.
מירב ישראלי: למה התלמידים קיבלו פטור?
מירב ישראלי: כי בחוק לימוד חובה יש סעיף שמחייב לעשות להם ביטוח.
אבי בוחבוט: נכון.
אבי בוחבוט: גם במצב הנוכחי כ-90% מהמוסדות כן מבטחים בביטוח תאונות אישיות.
אבי בוחבוט: הם אף גובים על זה מהסטודנטים סכום מזערי של 20 או 30 שקלים.
אבי בוחבוט: ברוב המקומות המבטחים עדיין צריך לשלם את התשלום הנוסף שאין לנו אותו.
אבי בוחבוט: אין לנו איך לקיים את זה.
אבי בוחבוט: לנו חשוב שהסטודנטים ייכללו, למרות - -
יעקב מרגי: אני לא הייתי מציע כל עוד זה לא סגור הרמטית, כל עוד אין כיסוי מלא לכל הסטודנטים.
אבי בוחבוט: מי שלא יבטח את עצמו.
אבי בוחבוט: כל מוסד יודע על מה הוא מבטח ועל מה לא.
יואל רזבוזוב: למה הם כלולים בחוק?
אבי בוחבוט: אנחנו לא מקבלים שכר.
יואל רזבוזוב: אם הם מציגים שהם מבוטחים, קיום ביטוחי - -
אבי בוחבוט: אנחנו נציג את הקיום הביטוחי.
יואל רזבוזוב: שתיים, אם הוא לא מקבל שכר עבור הפעילות, גם פה הוא יכול להיכלל.
אבי לוי: אצלנו יש ליגת סטודנטים.
אבי לוי: כהתאחדות לכדורגל אנחנו מארגנים לכל המכללות את הליגות.
אבי לוי: כשהם באים להירשם אצלנו, אנחנו אומרים להם: תביאו ביטוח.
אבי לוי: עכשיו הוא אומר שבליגה הפנימית שלהם הוא עושה בעצמו את אותו דבר.
אבי לוי: הוא משחק כדורגל גם מעבר לליגת הסטודנטים.
אבי בוחבוט: זה המוסד מבטח אותי בביטוח תאונות אישיות.
יעקב מרגי: אתה מבקש שבמידה וסטודנט מציג - -
אבי בוחבוט: במידה והמוסד מבטח בביטוח תאונות אישיות את הסטודנט – שלא יצטרכו לגבות כסף על הספורט.
מירב ישראלי: השאלה אם צריך לנסח את הסעיף הראשון לא רק אם הספורטאי מבטח את עצמו, אלא אם הוא מציג ביטוח של גורם אחר.
אבי בוחבוט: כן, של גורם אחר.
אבי בוחבוט: כמו שמקומות העבודה רשומים, כך הייתי מבקש שהמוסדות האקדמיים יהיו רשומים.
יעקב מרגי: הם הבינו אותך.
יוסף פולסקי: גם אנחנו מצטרפים לעמדה שהוצגה על ידי משרד הבריאות ועל ידי משרד התרבות והספורט.
יוסף פולסקי: זה נכון שבביטוח הלאומי יש ביטוח מינימאלי.
יוסף פולסקי: בתאונות הקלות יותר מה שרלוונטי זה תאונות אישיות, בנכויות הקשות, במקרים היותר קשים - הפרק של נכות כללית.
יוסף פולסקי: צריך לזכור שמדובר ברובד בסיסי מאוד, עם קריטריונים לא פשוטים להשגה מכוח החוק.
יוסף פולסקי: יכול להיות שהפטור מביטוח לאלה שלא מקבלים שכר יפגע בספורטאי שמטבע הדברים יש לו רמת סיכון גבוהה יותר.
יוסף פולסקי: אנחנו לא חושבים שזה נכון לוותר בכלל על הביטוח הנוסף, שהוא כן מועיל בסופו של דבר לספורטאי.
אמיר נבון: שני חידודים שדיברנו עליהם גם לפני זה עם חבר הכנסת רזבוזוב.
אמיר נבון: זה מתחבר למה שהסטודנט אמר קודם.
אמיר נבון: החידוד שאנחנו חשבנו הוא כזה: יהיה רשאי הספורטאי לבטח את עצמו, או נערך עבורו ביטוח הכולל את רכיבי הביטוח לפי חוק זה.
אמיר נבון: זה מכסה ספורטאי או כל עובד אחר שיש לו יכולת ביטוח מהעבודה, או אפילו הוסיף את רכיבי הביטוח לביטוח אחר שיש לו בשביל שלא יהיה פה כפל ביטוח.
אמיר נבון: דבר נוסף לגבי הסיפא הוא: נמסר לגופים האחרים אישור המבטח על קיום הביטוח.
אמיר נבון: לא על הביטוח, אלא על קיום הביטוח.
אמיר נבון: זה גם מה שקורה היום, אנחנו מקבלים אישור קיום ביטוח - לפחות לגבי הכדורגל - מהאגודות שמבטחות או יש להן את הפטורים.
מירב ישראלי: לגבי התיקונים של משרד הספורט, אני לא רשמתי אותם באופן מדויק.
יעקב מרגי: את רוצה בשלב הזה?
מירב ישראלי: כן, כי זו קריאה ראשונה.
מירב ישראלי: אני רוצה רק להבין מה ההחלטה של ועדת שרים לענייני חקיקה, כי נשמעו פה כל מיני דעות שונות.
30686: ההחלטה של ועדת שרים לחקיקה היא לתמוך.
יעקב מרגי: ללא סייגים.
דודו מלכא: לא הכניסו את ההסתייגות שלנו?
30686: לא הכניסו את ההסתייגות שלנו.
דודו מלכא: אמרו אותה.
מירב ישראלי: בסדר, אני רק רוצה להבין.
מירב ישראלי: הוועדה, כמובן, תחליט.
מירב ישראלי: אני רק רוצה להבין מבחינת העמדות השונות.
30686: אני לא הייתי בדיון.
30686: מי שהיה זה דודו.
30686: הוא אמר את ההסתייגויות.
מירב ישראלי: אתם תחליטו.
דודו מלכא: הם תמכו.
דודו מלכא: הם העלו את ההסתייגות.
מירב ישראלי: מה ההסתייגות שלכם?
30686: מה שחידדנו - זה גם מה שהתכוון אליו חבר הכנסת רזבוזוב - זה שהספורטאי יהיה זה שיוכל לבחור אם הוא רוצה לבטח את עצמו או לא, לא שיגידו לו: לך תבטח את עצמך.
מירב ישראלי: נכון, הוא רשאי.
מירב ישראלי: להדגיש את זה.
מירב ישראלי: אנחנו עומדים לקבוע חובה על האגודה לוודא שהביטוח שמציג לה הספורטאי שבחר לבטח את עצמו תואם את הדרישות של החוק ושל תקנות הספורט (ביטוח), תשמ"ה.
אמיר נבון: או על האגודה.
מירב ישראלי: אני מקריאה לכם את הנוסח, תגידו אם מקובל עליכם.
מירב ישראלי: לא רק שנערך עבורו, אלא גם שייבדק.
30686: בתחילת כל עונה.
מירב ישראלי: "הכולל את רכיבי הביטוח לפי חוק זה" מספיק לכם?
מירב ישראלי: זה נכון לנסח את זה ככה?
30686: אולי "ובלבד שלא יפחת מדרישות החוק".
מירב ישראלי: לפחות.
יעקב מרגי: היינו הך.
יעקב מרגי: אם את מפנה את זה לחוק זה - -
מירב ישראלי: לפי רכיבי הביטוח ודרישותיו.
מירב ישראלי: אני לא יודעת מה עוד יש.
מירב ישראלי: נסתכל על התקנות.
מירב ישראלי: כל מה שכתוב לפי חוק זה ייבדק בתחילת כל עונה?
אמיר נבון: לפני תחילת כל עונה.
מירב ישראלי: עוד משהו?
אבי בוחבוט: מה אם זה באמצע עונה?
דודו מלכא: הכוונה בתחילת כל עונת ספורט.
מירב ישראלי: כן, יש הגדרה של זה בחוק הספורט.
אבי בוחבוט: ואם ספורטאי הצטרף באמצע עונה לקבוצה?
מירב ישראלי: כמובן.
יעקב מרגי: הוא יצטרך להציג.
30686: ברגע ההצטרפות יבדקו שיש לו את זה בתוקף.
אבי בוחבוט: אולי כדאי להוסיף את המילים "או ברגע ההצטרפות".
30686: הדבר האחרון הוא מה שאמרנו, שאנחנו עומדים להסיר את הסעיף השני.
מירב ישראלי: כן, הסעיף השני זו כבר הכרעה שלכם.
יעקב מרגי: מה אומר הסעיף השני?
מירב ישראלי: הסעיף השני אומר שספורטאים שמשתתפים בפעילות ספורט שאין בגינה תשלום שכר או כל תמורה אחרת, שזה עממי אני משערת, לא יהיו בכלל חייבים בביטוח.
יואל רזבוזוב: אני אסביר את עצמי עוד פעם.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהסעיף השני הוא משמעותי ביותר.
יואל רזבוזוב: הוא דווקא מונע מהספורט במדינת ישראל להתפתח.
יואל רזבוזוב: הוא סעיף שלפיו אנשים שלא מקבלים שכר מהספורט נאלצים לשלם את העלויות הגבוהות האלו.
יואל רזבוזוב: שמענו כאן את עמדת משרד האוצר, אגף שוק ההון, שהם חושבים שלא צריך בכלל.
יואל רזבוזוב: היום במדינה יש חוק בריאות ממלכתי, יש קופות חולים, יש ביטוח לאומי.
יואל רזבוזוב: אנחנו שמענו.
יואל רזבוזוב: כולם מבוטחים.
יואל רזבוזוב: אולי זה לא ברמה.
יואל רזבוזוב: אני ראיתי כאן את הביטוחים.
יואל רזבוזוב: יש לי כאן שתי פוליסות.
יואל רזבוזוב: הן ברמה הכי הכי נמוכה.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, אתה לא צריך להתמודד גם עם ההבדלים.
יעקב מרגי: אתה בא ואומר: זה ספורט הכי חובבני, הכי עממי – אני לא נכנס להגדרות המשפטיות אם גם חובבני רשום באגודות - ללא שכר.
אמיר נבון: ללא כל תמורה אחרת.
יעקב מרגי: ללא כל תמורה.
יואל רזבוזוב: אם אדם רוצה לבטח, מרגיש שהוא בעמדת סיכון - -
יעקב מרגי: הוא יבטח.
יואל רזבוזוב: אגב, בדקתי לפני הדיון וראיתי שביטוח תאונות אישיות, שהוא פי 10 יותר מורחב ורחב מביטוח תאונות אישיות של הספורט, עולה פי 3 יותר זול.
יואל רזבוזוב: בן אדם פרטי קונה אותו ב-1,000, מה שמבקשים 4,000 ₪.
יואל רזבוזוב: בדקו.
יואל רזבוזוב: סוכני ביטוח אמרו: תשמע, אין פה כלום.
יואל רזבוזוב: מי שמרגיש שהוא בסיכון, שהוא מבוגר, שיש לו סכנה - שילך ויבטח את עצמו.
יעקב מרגי: מה חשבתם?
יעקב מרגי: בואו נשמע מה חשבתם, חוץ מהחשש שהבעת בהתחלה.
דודו מלכא: אנחנו מעוניינים גם להגן על הספורטאים.
דודו מלכא: אנחנו לא רוצים שהם ייחשפו בגלל זה שהם עשו.
דודו מלכא: מה לעשות, יש לא מעט פציעות.
דודו מלכא: זה ידוע שספורטאים נפצעים.
דודו מלכא: בסופו של דבר, תפקידה של המדינה להגן.
30686: גם ביטוח זה כאילו הדבר שכביכול הכי קל לוותר עליו אם יש איזה קושי כלכלי כי זה משהו שאתה לא - ברוך השם שלא - מרוויח ממנו כל חודש.
30686: אם תזדקק חלילה, רק אז אתה רואה את התוצאות של ההוצאה שלך.
30686: יכול להיות שבנקודת זמן מסוימת בן אדם יגיד: רגע, כרגע לא מתאים לי לעשות את ההוצאה הזאת.
30686: אם חלילה קורה משהו - -
יעקב מרגי: הוא לא הסתיר את הרציונל הזה, הוא שם את זה על השולחן.
יעקב מרגי: הוא כותב את זה שחור על גבי לבן.
יעקב מרגי: יש לו רציונל נוסף לזה.
יעקב מרגי: הוא בא ואומר: תקשיב, יש חסם.
יעקב מרגי: הספורט במדינת ישראל לא מפותח.
יעקב מרגי: יש הרבה שיש להם פוטנציאל לא ממומש.
יעקב מרגי: ככל שנוריד מכשולים, כך אנשים יותר ייכנסו לזה.
יעקב מרגי: אחד המכשולים זה הביטוח.
יעקב מרגי: כן, הוא רוצה להוריד אותו.
יעקב מרגי: אני חושב שאדם יכול להרשות לעצמו לקחת את סיכון במידה, וזה סיכון מידתי.
יעקב מרגי: אנשים נפצעים גם בבריכה עירונית או במלון.
יעקב מרגי: שם יש צד ג' בלבד.
יעקב מרגי: הוא יקבל את הסכום של הביטוח.
יעקב מרגי: כל פעם כשאתה בא לתקן איזה חוק, מעמיסים עליו את כל החששות, את כל החרדות.
יעקב מרגי: אני חושב שזה מאוזן.
דודו מלכא: דרך אגב, אם אתה מוסיף את הסעיף הזה, אף אחד לא מחויב לביטוח.
יואל רזבוזוב: אלה שמתחת ל-5,000, אלה שמקבלים 2,000 שקל כן צריכים להראות ביטוח.
מירב ישראלי: מתחת לשכר המינימום.
יואל רזבוזוב: מתחת לשכר מינימום צריכים להראות.
דודו מלכא: זה מה שאמרתי, אם אתה מוריד אותם.
דודו מלכא: אלה שמעל כבר יש תיקון שהם מקבלים מהביטוח הלאומי.
דודו מלכא: התלמידים מקבלים את זה.
דודו מלכא: אין ביטוח, זה מה שזה אומר.
יעקב מרגי: אל"ף, אין ביטוח, בסדר?
יעקב מרגי: הוא אומר לך פה, רק למי שלא משתכר.
יעקב מרגי: פה הוא מייתר את הקבוצה הזאת שלא משתכרת.
יואל רזבוזוב: המקצוענים, שיש שם פציעות, משלמים ביטוח.
דודו מלכא: לא פציעות מהספורט.
יעקב מרגי: מהספורט.
אבי לוי: דודו, אנשים אחראים לעצמם.
אבי לוי: מדובר פה על גילאים של אחרי צבא, חבר'ה של אחרי צבא.
אבי לוי: או שהם סטודנטים, או שהם כבר במקום עבודה מסודר, שהם עובדים.
אבי לוי: הם החליטו שהם רוצים לעשות פעילות גופנית, פעילות ספורט - כדורסל, כדורגל, כדורעף.
אבי לוי: באים עכשיו ואומרים להם: רגע, בשביל שאתה תתחיל לשחק, אפילו שאתה לא מקבל בשביל זה שקל - -
יואל רזבוזוב: דודו, אני אתן לך דוגמה.
יואל רזבוזוב: נכות מלאה מביטוח לפי חוק תאונות אישיות של הספורט – 300 אלף ש"ח .
יואל רזבוזוב: בביטוח לאומי זה הרבה הרבה יותר גבוה.
אבי לוי: אם החוק הזה לא יצא לפועל, אין מי שמבטח.
אבי לוי: אתה יכול לבטח את עצמך רק דרך שתי חברות ביטוח.
דודו מלכא: חבר הכנסת רזבוזוב בא ואומר: אם נאפשר להם להציג ביטוח ברמה האישית, זה יופחת מ-4,000 ל-1,000.
יואל רזבוזוב: לא אמרתי את זה.
יעקב מרגי: הוא לא נכנס לזה.
דודו מלכא: אמרת שמי שעושה את זה ברמה האישית, לא כפי שהיום עושים את זה.
יואל רזבוזוב: ברמה האישית, אם הוא מחויב, אבל לא כולם רוצים.
יואל רזבוזוב: הילדה שלי בכיתה א' הייתה מחויבת על פי תאונות - מה שביטלנו - ב-150 שקלים.
יואל רזבוזוב: למה על פעם בשבוע 150 שקלים?
יואל רזבוזוב: היא בכיתה א', היא לא עושה כלום.
יעקב מרגי: דודו, אנחנו בהליך חקיקה עכשיו לקראת קריאה ראשונה.
יעקב מרגי: אנחנו מעבירים את זה בקריאה ראשונה.
יעקב מרגי: בין הראשונה לשנייה תעשו סיעור מוחות שוב.
יעקב מרגי: אם יש עוד איזה משהו, תוכלו להידבר גם עם היועצת המשפטית, גם עם יואל.
30686: אנחנו גם צריכים לחזור להתייעץ עם השר.
מירב ישראלי: אז מצביעים עם התיקונים?
יעקב מרגי: נצביע על הניסוח עם התיקונים לקריאה ראשונה.
יעקב מרגי: אתה יכול להצביע במקום חבר כנסת מהסיעה שלך.
יעקב מרגי: מי בעד הצעת החוק כפי שהוצגה?
יעקב מרגי: שניים בעד, אין מתנגדים, אין נמנעים.
מירב ישראלי: אין לזה עלות.
יעקב מרגי: הצעת החוק הוצבעה עם התיקונים, היא תעבור להכנה לקריאה ראשונה.
יעקב מרגי: תמשיכו לדבר ביניכם, לראות מה.
יעקב מרגי: היום ה-9 באפריל 2018, כ"ד בניסן תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: הזנה במוסדות חינוך – קיום המפעל והיקפו, הרכב ואיכות המזון, ועוד.
יעקב מרגי: יש לנו את הפריבילגיה בפגרה לדון, לעקוב, לשמוע ולראות על תכניות קיימות.
יעקב מרגי: כמתחיל סדר היום של הכנסת, וכולם מתחילים להריץ סדרי יום, קצת יותר צפוף, אין לנו את הפריבילגיה הזו.
יעקב מרגי: נושא חשוב מפעל הזנה, נושא שהתחיל אם אני לא טועה לפני שמונה, תשע שנים.
חיים דיין: החוק חוקק ב-2005.
חיים דיין: שאלת, אמרתי.
יעקב מרגי: 2008, בסדר.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים לראות איפה זה קיים, כמה זה קיים, איך זה קיים.
יעקב מרגי: תעביר לנו סקירה על המצב.
חיים דיין: אני ממשרד החינוך, מופקד על חוק יוח"א, ומכוחו גם על חוק ההזנה.
יעקב מרגי: בבקשה, תסביר מה זה יוח"א.
חיים דיין: החוק שהוא התשתית של כל נושא ההזנה במשרד יושב על חוק יום חינוך ארוך, שחוקק כבר בשנת 1998, מכוחו, מי שהמדינה מחייב את הילדים להישאר יום ארוך, אז יודעים שמחויבים לתת לו מענה של הזנה.
חיים דיין: גם הדבר הזה עובד באופן דיפרנציאלי, יש רשויות, בעיקר - - - הגבוהים שלמרות שיש להן יום חינוך ארוך בחלקן, או אפילו לפעמים בכולן, הן לא בחרו להיכנס ליישום של החוק הזה.
חיים דיין: בכל אופן, המצגת שאנחנו בנינו לא עסוקה כרגע בכמויות, זה כבר מרכז המחקר והמידע הציג בפני הוועדה וכבר היה על זה דיון.
חיים דיין: אנחנו בחרנו במצגת להציג את הדברים המרכזיים שקורים בתכנית.
חיים דיין: קודם כל, צריך להבין שזה לא מובן מאליו שמדינה מפעילה תכנית הזנה, זה לא כזה מובן מאליו שיש תכניות הזנה, יש מדינות שיש ויש מדינות שאין.
חיים דיין: אנחנו, ברוך השם, המדינות שבחרו להפעיל מודל גיאוגרפי שהמשמעות שלה היא שלא כולם מקבלים.
חיים דיין: המודל שהמדינה בחרה היה הסתמכות על חוק יום חינוך ארוך, וכמובן על המצב הסוציו-אקונומי של הרשות המקומית.
חיים דיין: המטרות שלשמן באמצעותן אנחנו בודקים את עצמנו, הן שתי המטרות שמופיעות בפניכם.
חיים דיין: יש לנו שתי מטרות גדולות שבאמצעותו אנחנו בוחנים את עצמנו.
חיים דיין: אחת – אי ביטחון תזונתי, אנחנו לא משתמשים במונחים מפחידים כאלה, כמו רעב וכאלה, ברוך השם, במדינת ישראל אין רעב, אבל יש אי ביטחון תזונתי.
יעקב מרגי: אבל אתם מסכימים עם זה – שילד רעב לא לומד.
יעקב מרגי: זו לא סיסמה.
חיים דיין: אנחנו מסכימים, אבל אנחנו לא חושבים שיש רעב בארץ, חלילה.
חיים דיין: הבעיה השנייה שלה היא בעיית ההשמנה שגם אנחנו מנסים להתמודד בנושא.
יעקב מרגי: תוכל לומר לוועדה היכן עומדים עם התקנות המשופצות?
חיים דיין: התקנות המשופצות נמצאות כרגע בשלב של הערות הציבור, כאשר זה ייגמר, זה מגיע למשרד המשפטים, ומשם לכאן.
הילה פאר: התקנות הועברו לעיון הציבור, הן ממתינות.
הילה פאר: אנחנו ממתינים לישיבה עם משרד הבריאות, יש להם הערות על הנוסח.
הילה פאר: אנחנו בשלב ההיוועצות עם שר הבריאות.
יעקב מרגי: זו הסיבה, כי חייבת להיות אחידות אל מול תקנות המזון הבריא שהם פרסמו והסימונים על המוצרים, ולכן, צריכה להיות אחידות - אני פשוט הקדמתי את המאוחר.
חיים דיין: חלק מהדברים שאנחנו עושים כחלק מהמאבק בהשמנה זה אחד הדברים שבעיניי הוא היותר מבורכים - לקח לנו הרבה זמן להגיע אליו.
חיים דיין: בתי הספר מקבלים את הירקות, שכידוע, לכל מי שפה ויש לו ילדים בגילאים האלה לא כל כך אוהבים ירקות, הפכנו את זה למנה אישית וזה נקרא ממתק מהטבע.
חיים דיין: הם מקבלים מנה אישית ארוזה של ירקות, והילדים אוהבים את הירקות ונהנים מהם.
חיים דיין: הדבר השני, כמובן, התפריט שנקבע בהתאם להנחיות של משרד הבריאות במסגרת ההנחיות שלהם לאכול ולגדול.
חיים דיין: אלה התכניות שהמשרד מפעיל במסגרת ההזנה.
חיים דיין: יש לנו במסגרת חוק יוח"א – זה מעודכן לדצמבר, הדברים משתנים לפעמים מחודש לחודש, במגזר הערבי יוצאים לחופשות אז זה הולך וחוזר.
חיים דיין: אנחנו מדברים על סך הכול 326 אלף ילדים וקצת יותר, ב-8,330 מוסדות שנהנים מארוחה חמה, זינה בריאה, חמישה ימים בשבוע.
יעקב מרגי: כמה מוסדות חינוך בכלל יש בארץ?
חיים דיין: כשאני אומר מוסד, זה כולל גני ילדים.
יעקב מרגי: אתה מבין למה התמיהה שלי.
חיים דיין: אנחנו מדברים בחוק יוח"א גם על בתי הספר עד כיתה ו' וגם על גני הילדים.
חיים דיין: בניצנים אנחנו מדברים על גני 3-4, למי שלא נמצא ביוח"א, וילדי א'-ב' גם מי שנמצא ביוח"א וגם מי שלא, אדוני היושב-ראש מכיר את זה היטב, הוא היה מאוד מעורב בתהליך של הפקת ניצנים והוצאתה לדרך.
יעקב מרגי: אני יודע שילד לא חוצה כביש לבד עד גיל 9.
יעקב מרגי: מהפרסומת הזו הפכו את זה כלל מדעי, אפילו רשלנות הורית מתחילה להיבחן.
יעקב מרגי: אני מבין שגם מפעל הזנה הוא עד גיל 8.
חיים דיין: ניצנים - עד גיל 8.
חיים דיין: ביוח"א - עד כיתה ו', כולל ו'.
חיים דיין: יש לנו במסגרת תכנית ההזנה אמרנו גם ביוח"א, גם בתכנית מיל"ת שהיא לא ביוח"א, כלומר, אלה היישובים שהם בוחרים להיכנס לתכנית הזאת גם בגנים וגם בתי-הספר, גם בניצנים.
חיים דיין: בניצנים יש לנו שתי אופציות.
חיים דיין: אופציה אחת – הרשויות שמקבלות הזנה באמצעות תכנית ההזנה, ורשויות שהן בחרו להפעיל את זה לבד, ואז גם שם אנחנו מפקחים על זה שההזנה תהיה בהתאם לכללים.
חיים דיין: היו לנו כבר מקרים כאלה שאם ההזנה לא עובדת אנחנו מפסיקים את ההתקשרות עם הספק הזה אחרי שהעירו לו פעמיים, אז אנחנו מבטלים את הרשאה של החיוב בתכנית ניצנים, ורק ככה הדברים משתנים.
חיים דיין: ברוך השם יש לזה תמיכה משמעותית רואים בזה ברכה.
חיים דיין: הדבר השני שאני רוצה לציין, זה התחלנו פיילוט בחינוך המיוחד, מאוד מורכב, מאוד עדין.
חיים דיין: אבל גם פה במקומות שנכנסו לזה אנחנו רואים ברכה.
חיים דיין: בעניין הזה אנחנו שינינו את שיטת העבודה מול הרשויות המקומיות.
חיים דיין: בעבר, או ברוב הארץ, הקצאה להזנה בחינוך המיוחד נעשית באמצעות הקצאה לרשות המקומית, והרשות המקומית מזינה את ילדי החינוך המיוחד.
חיים דיין: אנחנו הצענו לרשויות מקומיות לשנות את המודל, ולקבל הזנה מתכנית ההזנה, במקומות שנכנסו לדבר הזה, ראו בזה מאוד ברכה כי האוכל היה הרבה יותר מגוון - הילדים קיבלו אוכל יותר עשיר.
יעקב מרגי: השתפרנו מאז אותן מראות, תמונות של אוכל בתבניות.
חיים דיין: אנחנו משתפרים כל הזמן, ואנחנו גם יודעים שתקלות יהיו כל הזמן.
חיים דיין: המבחן שלנו, שאנחנו מגדירים לעצמנו ולכל הצוות שלי - מהירות הטיפול בתקלה והעובדה שהיא לא תחזור על עצמה.
יעקב מרגי: יש בקרה אקטיבית מעבר לתלונות?
חיים דיין: יש בקרה אקטיבית.
חיים דיין: כל ספק נבדק.
חיים דיין: אני יכול לספר לוועדה שהיו ספקים שאמרו, אנחנו לא רוצים לעבוד אתכם.
חיים דיין: שאלנו למה?
חיים דיין: אמרו זה כסף מצוין אבל אתם משגעים אותנו.
חיים דיין: אלה באים פעם בשנה, אלה באים פעם בארבעה חודשים, אתם כל שבוע אצלנו.
חיים דיין: כלומר, באופן רנדומלי, בלי התראה, מגיע מישהו מצוות ההזנה פעם בשבוע לכל ספק בהפתעה ובודק אותו.
חיים דיין: גם התאמה לתפריט, כי את התפריט הספק מציע, אבל התזונאית מאשרת, הוא לא עושה מה שהוא רוצה, וגם כמויות כמובן, וגם שזה יוצא בטמפרטורה המתאימה שמתאימה למה שהילדים צריכים.
חיים דיין: פה אנחנו רוצים להראות את התהליך שבעצם איך הדבר הזה עובד.
חיים דיין: יש לנו את הנחיות משרד הבריאות שזה תשתית העבודה.
חיים דיין: התפריט נקבעה על ידי תזונאית, וכל ספק עובד בהתאם לתפריט ברור שהוא מאושר מראש.
חיים דיין: יש לנו גם מנות מיוחדות לילדים בעלי רגישויות למזון, נושא מאוד סבוך, אבל ברובו הצלחנו לפתור אותו.
חיים דיין: כמובן, בסופו של דבר, יש 64 ספקים שהם בתוך המאגר של המשרד, והם מספקים את המנות האלה לילדים בכל המערכת, וככה הדבר הזה עובד.
יעקב מרגי: זה מכרז שהמשרד הוציא?
חיים דיין: לא.
חיים דיין: זה מכרז שהמינהלת מוציאה באישור המשרד.
חיים דיין: כלומר, זה קול קורא ש"מילגם" החברה שזכתה במכרז של המשרד מוציאה, אבל הוא מכרז שמאושר על ידינו - חלים עליו כללי המשרד.
חיים דיין: האתגרים – יש לנו שני אתגרים גדולים, אחד פנימה ואחד החוצה.
חיים דיין: כלומר, האתגר הגדול, שאנחנו משקיעים בו המון מאמץ, והמון אנרגיה, זה לחבר את הילדים לאוכל הזה.
חיים דיין: אמרתי בהתחלה שלפעמים ילדים לא אוהבים ירקות, אז משקיעים מאמץ בזה שהילדים יאכלו ירקות.
חיים דיין: אנחנו משקיעים מאמץ בזה שהצוות יתווך את האוכל - יגיד לילדים כמה זה שווה, כמה זה בריא.
חיים דיין: אתה רוצה להיות גיבור, אז תאכל את המנה העיקרית, תאכל את התוספת גם אם אתה לא מכיר אותה – לחבב את האוכל על הילדים.
חיים דיין: אנחנו עושים גם מאמצים של התאמה על תרבויות.
חיים דיין: המגזר הבדואי בדרום אפילו לא אוכל כמו המגזר הבדואי בצפון, וכן הלאה.
חיים דיין: נעשה מאמץ גדול מאוד לעשות את זה כל הזמן.
יעקב מרגי: אגלה לך סוד, הם עומדים לידי בסופר, ואני אומר לך, שדפקנו להם את צורת החיים שלהם.
יעקב מרגי: האוכלוסיות הבדואיות פעם היו אוכלים אוכל בריא, אוכלים את הג'אנק פוד כמוני.
יעקב מרגי: גם הם כבר לא אוכלים אוכל מסורתי.
יעקב מרגי: המטבח הישראלי השתלט גם עליהם, זה לא בריא, אבל יש התאמה תרבותית.
חיים דיין: כן, בוודאי.
חיים דיין: במגזר הערבי והבדואי בפרט, אנחנו מקפידים שלא יהיו נוצות – אם יש נוצה לא אוכלים את האוכל.
חיים דיין: יש נוצה על הפולקע, אתה מוציא את הנוצה, ואוכל את הפולקע.
חיים דיין: וכמובן, למשל, אורז, אם אתה מגיש להם אורז לבן, הם לא יאכלו, כי אורז לבן משדר בית חולים, אורז צהוב זה האורז שהם אוכלים.
חיים דיין: חלק גדול מהמאמץ במיוחד לאור השינויים שעשינו לפני שנה - - -
יעקב מרגי: דרך אגב, הם אוהבים מצות.
חיים דיין: חלק מהמאמץ נעשה גם להתאמה של הנחיות החדשות של משרד הבריאות לפני שנה על קמח מלא וכל המוצרים היותר מלאים, זה מאמץ גדול להנגיש אותם, כי פתאום זה נראה שונה, הטעם שונה, וצריך לעשות מאמץ לחבר את הילדים לדבר הזה.
חיים דיין: זה האתגר מבפנים.
חיים דיין: האתגר מבחוץ, הוא כמובן רשויות מקומיות שאמרו - אין לנו כסף, מצטערים.
יעקב מרגי: יש לך נתונים.
יעקב מרגי: בגדול תדע לומר?
חיים דיין: סימנו רשויות ש-50% מהילדים אוכלים שם, אנחנו הולכים לעשות מאמץ להגדיל אותו בעיקר בשכבות הנמוכות.
יעקב מרגי: יש מאפיינים לאותן רשויות?
חיים דיין: בעיקר ברשויות החלשות.
יעקב מרגי: מה זה דורש מהן?
חיים דיין: כשאנחנו בנינו את התכנית הזאת, האוצר דרש השתתפות של הרשות המקומית.
יעקב מרגי: בכמה באחוזים?
חיים דיין: אשכול 1 – 10%, אשכול 2 – 15%, אשכול 3 – 20%, אשכול 7, 8, ואילך זה 70% השתתפות.
חיים דיין: באשכולות החלשים, אם ניקח לאשכול 2 את רהט, היא צריכה לשלם 15%, יש לה 15 אלף ילדים, זו הוצאה גדולה בשנה זה יוצא כמעט 2 מיליון שקל.
חיים דיין: אנחנו חושבים שצריך לעשות מהלך שיהיה משולב, שמצד אחד, מול האוצר להגיע למצב שבו בהסכמה שלהם כמובן ניתן עוד איזושהי הנחה לרשויות החלשות.
חיים דיין: מצד שני, אכיפה מאוד חדה לרשויות שלא יבצעו את זה, כי בסופו של דבר, מי שעלול להיפגע זה דווקא הילדים שלא יכולים לשלם את חלקם.
חיים דיין: אנחנו יודעים את זה לאורך השנים.
יעקב מרגי: כמי שהיה שר קדנציה אחת, אני אומר לך, אני אומר את זה גם למשרד החינוך – צריך להיות מנדט לשר שאם רשות מקומית לא נענית, לא כל פרויקט, פרויקט כמו מפעל הזנה או השאלת ספרים, שבה ראש רשות לא מעניין אותו, זה לא כפית הסוכר שלו או כוס התה שלו, לא תעמוד לו הזכות ליהנות מפרויקטים מקבילים ברמת החשיבות, או פחות אפילו בפרויקטים פחות חשובים, כי יכול להיות שיעניין אותו איזה חינוך וצריך לבחון את זה.
חיים דיין: זה חלק מהדברים שאנחנו חושבים במהלך האכיפה.
חיים דיין: אבל הטענה שכאשר רשות מקומית אומרת אין לי, צריך גם איתה להתמודד באיזושהי דרך.
יעקב מרגי: נבחן ביטול המצ'ינג בסוציו-אקונומי 1, 2?
חיים דיין: הוא נבחן, והתוצאה הייתה שהנמכנו אותו.
חיים דיין: כלומר, בעבר זה 15% באשכול 1, ואז לפני כמה שנים, כאשר שי פירון היה שר החינוך, היה מאמץ משותף של שר הרווחה ושר החינוך והפחתנו את ההשתתפות של הרשויות מאשכול 1 עד אשכול 4 כל אחד ב-5%.
חיים דיין: כלומר, הייתה הפחתה, וגם זה יצר איזושהי עלייה לפחות זמנית בכניסה של עוד ילדים לתכנית.
יעקב מרגי: למה זמנית?
חיים דיין: כי אחרי שנה הם אמרו, חשבנו שאנחנו יכולים להתמודד עם זה, אבל בסך הכול ההוצאה מאוד גדולה, אנחנו גם עם זה לא יכולים להתמודד.
חיים דיין: אנחנו גם אז חשבנו שהיה צריך לעשות את זה במהלך אכיפתי.
חיים דיין: אני, למשל, הצעתי להגיד שההנחה הזאת תהיה מותנית, אז אמרו לי, אי אפשר לעשות את זה מותנית, ברגע שאתה אומר הנחה, זה הנחה.
חיים דיין: ברגע שאתה מוציא את זה במסגרת ההליך הנורמטיבי של החקיקה, אתה לא יכול לקבל 5% הנחה אם תוסיף עוד ילדים, זה לא עובד ברמה המשפטית.
חיים דיין: לכן מה שעשינו, רק את ההנחה, ועודדנו את הרשויות להיכנס, ואנחנו יודעים שזה כל הזמן צריך להיאבק על זה.
יעקב מרגי: יש רשויות שהן מיישמות חלקית בגלל מצוקה תקציבית?
יעקב מרגי: מה אומרים - בית הספר הזה כן, בית ספר לא? הרי המנה ידועה, עלותה ידועה.
חיים דיין: הרשות אומרת ככה, אדון, מנהל בית הספר, אתה תגבה מהילדים 2 שקלים.
חיים דיין: אני מוכנה לספוג עליי עוד 10 שקלים.
חיים דיין: תיקח את הכי עניים, או הכי מסכנים, ואתה עונה לי, באמת, אני גם חושב ככה, המנהל יודע הכי טוב, וכל היתר או שיביאו את השני שקלים או שלא יאכלו.
חיים דיין: בכמה רשויות ביקרת?
חיים דיין: בעשרות.
חיים דיין: זה בעצם המהלך הנורמטיבי שקורה ברשויות מקומיות.
יעקב מרגי: יש מצב שמי שלא שילם לא יקבל?
חיים דיין: עלול להיות.
יעקב מרגי: הייתי אומר לך, אולי היה עדיף לבטל את כל המפעל של אותו בית ספר ולא לעשות את זה, אולי, צריך לבחון את זה.
חיים דיין: לא רוצה למנוע ממי שמגיע לו את מה שמגיע לו.
יעקב מרגי: אבל סליחה, עם כל הכבוד, אי אפשר לעשות את זה.
חיים דיין: אנחנו משתדלים בעולם הזה לעשות הכי טוב שאפשר.