GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ערן לוי: היום הסמכויות לא מוגדרות בשום צורה וזה הכול תלוי באם הוא רוצה לעשות את זה.
ערן לוי: יש עוד מספר דוגמאות אבל אני אתן לסטודנטים לדבר אחר-כך.
ערן לוי: דבר אחרון זה סיום מיזם מהפכה בהשכלה הגבוהה של הביטוח הלאומי.
ערן לוי: זה אחד הדברים היפים והכואבים.
ערן לוי: ב-2013 קרנות הביטוח הלאומי יצאו במיזם מהפכה בהשכלה הגבוהה ותקצבו.
ערן לוי: למעשה הם אפשרו את הקמתם של 35 מרכזי תמיכה ב-32 מוסדות אקדמיים.
ערן לוי: זה היה פרויקט קצר מועד שהסתיים לאחר שלוש שנים.
ערן לוי: בסיומו נוצר איזה ואקום שכיום המוסדות מטפלים בו.
ערן לוי: לצערנו, בסיפור הזה עם הפער הזה, ברגע שהמוסד אחראי על הדבר הזה ואין לו שום גיבוי מלמעלה ולא נוצר איזה תהליך להעביר את המקל הזה, יש סיכוי להעדפה שלילית כלפי סטודנטים עם מוגבלות כי צריך לעשות שמיניות באוויר כדי לגרום לו להיכנס ולהצליח.
ערן לוי: כל זה שונה ממודל התקצוב של סטודנטים עם לקויות למידה, שגם מקבלים מענה במרכזי התמיכה.
ערן לוי: אנחנו לא מבינים למה סטודנט עם מוגבלות לא נתפש על-ידי המדינה לפחות באותו מודל תקצובי כמו סטודנטים עם לקות למידה.
ערן לוי: אני חושב שלגבי הנושא הזה פורום דיקני הסטודנטים יוכל לצלוח את זה בצורה הרבה יותר מקצועית.
ערן לוי: אנחנו חושבים שעל אף קידום התקנות, יש מקום לייצר איזו תכנית הוליסטית שמסתכלת גם על הצד האקדמי, גם על הצד החברתי, גם על נשירה, גם על קליטה של סטודנטים עם מוגבלות.
ערן לוי: אני חושב שיש פה מספיק מוחות ומספיק ידע כדי לעשות מהלך הרבה יותר עמוק.
ערן לוי: אמרת קודם שבמושב הבא יש רצון לעשות את הדברים האלה.
ערן לוי: אנחנו נהיה שם ונתמוך.
יעקב מרגי: מכל המצגת שלך הייתי משאיר את השקף של אחוז הייצוג שלהם בהשכלה הגבוהה.
יעקב מרגי: חבל שרויטל בדיוק יצאה .
יעקב מרגי: אנחנו מדברים בסיסמאות, יש תשדירי שירות והכול טוב ויפה.
יעקב מרגי: איך נשלב אותם בחברה?
יעקב מרגי: איך נשלב אותם בשוק העבודה?
יעקב מרגי: נעשה דיון ממצה מימין לשמאל ונקיף את כולם.
אלון גייר: אני דיקן הסטודנטים של המכללה האקדמית ספיר.
יעקב מרגי: מה זה דיקן סטודנטים?
אלון גייר: בכל מוסד אקדמי יש דיקן סטודנטים שאחראי לכל הנושא של רווחה, מלגות, מילואים, ליקויי למידה, סטודנטים עם צרכים מיוחדים, בריאות הנפש.
יעקב מרגי: מי ממנה אותו?
אלון גייר: בחלק גדול מהמוסדות הוא מינוי מנהלי ובחלק אחר הוא אקדמי.
אלון גייר: אני דיקן מנהלי.
יעקב מרגי: אתה עובד המוסד?
אלון גייר: כן.
אלון גייר: אפשר להגיד שאני זקן הדיקנים בארץ.
אלון גייר: פעם הייתי צעיר הדיקנים בארץ, אז יש לי כבר איזו פרספקטיבה על התהליכים שקורים במדינה מהבחינה הזאת ואיך בסופו של דבר הדברים מתרחשים.
אלון גייר: מצד אחד, זה סיפור אופטימי.
אלון גייר: אני גם בוועדת היגוי של פורום הדיקנים של כלל ישראל.
יעקב מרגי: בקיצור, הנגשה זה סיפור הצלחה או כישלון?
אלון גייר: הצלחה חלקית.
אלון גייר: אני מייד אגיד מה הבעיה ואיך אפשר לפתור.
אלון גייר: נכון שחלה מהפכה גם בתפישה של הישראלית.
אלון גייר: אתה רואה אנשים עם מוגבלויות בקמפוס.
אלון גייר: המקום היחידי שזועק כרגע לעזרה זה מה שנקרא תקצוב נגישות השירות.
אלון גייר: יש אפס תקצוב בכל מה שקשור בשירות הסטודנטים עם צרכים מיוחדים.
אלון גייר: למשל, כאשר אתה בא למנכ"ל שלך ואתה רוצה לתקצב מתמללים, עוזרים בבחינה, עובדים סוציאליים.
אלון גייר: יש לי היום במכללה 250 סטודנטים עם מוגבלויות, חלקם עם מוגבלויות נפשיות.
אלון גייר: אני צריך לעזור להם גם בבחינה, גם בחומרים, גם בהדרכה של צוותים.
יעקב מרגי: כמה סטודנטים יש במוסד שלך?
אלון גייר: יש לנו 5,000 סטודנטים באקדמיה.
יעקב מרגי: 250 אתה לא יכול להרים
מירב בן ארי: הוא יכול לעשות את זה לבד?
מירב בן ארי: הוא צריך עזרה.
יעקב מרגי: הוא המוסד.
מירב בן ארי: המדינה צריכה לעזור להם.
אלון גייר: העלינו את הנושא הזה בכנס שלם של פורום הדיקנים.
אלון גייר: יש לנו פה נייר עמדה שפותר את כל הבעיות בצורה פשוטה.
אלון גייר: המדינה והוות"ת הוציאו מודל תקצובי לסטודנטים ליקויי למידה.
אלון גייר: אפשר לעשות תהליך כזה גם פה, להבין שישנם סטודנטים שזקוקים לסיוע מיוחד.
אלון גייר: יש היום מודל תקצובי.
אלון גייר: מדברים על דיווח?
אלון גייר: שהוות"ת יבקש ממני דיווח שנתי על הסטודנטים שלי, כמו שהוא מבקש בדברים אחרים.
אלון גייר: כך יהיה לנו מידע שאין לנו היום.
אלון גייר: זאת אומרת, אנחנו מבקשים בסך הכול מודל תקצובי שהוות"ת יודע לעשות אותו מצוין.
אלון גייר: היום הוא יושב על אפס שקלים ואז אני צריך לחזר אחרי קרנות, אחרי בעלי הון, אחרי פילנתרופיה.
אלון גייר: נכון וחשוב לי להגיד, שיש הקשבה בכל מקום שאנחנו מגיעים וגם בנינו מרכז יחד עם הביטוח הלאומי, אבל מה שצריך היום כדי להשלים את המהפכה הזאת, זה מודל תקצובי שהוות"ת יודע לעשות אותו מצוין.
יעקב מרגי: כדי לבנות מודל תקצובי צריך לדעת מה הצרכים.
יעקב מרגי: למיטב ידיעתך, הוות"ת יודע מה הצורך?
אלון גייר: לפני שנה העלינו את הנושא בפני פרופסור יפה זילברשץ.
אלון גייר: שלחנו עכשיו מסמך נוסף והעלינו את הצורך הזה.
אלון גייר: דיברנו איתה בפורום הדיקנים.
אלון גייר: אני ראיתי שהנושא לא נמצא בתכנית החומר של הוות"ת.
אלון גייר: זאת אומרת, אני עכשיו יודע שבחמש השנים הבאות אני אראה אפס שקלים.
אלון גייר: ברור.
אלון גייר: תכניות חומר לא נועדו לומר כזה ראה וקדש ועכשיו אני מאובן חמש שנים.
אלון גייר: אפשר להיכנס באמצע ולשנות.
אלון גייר: רק שם זה חמש שנים ואל תדבר איתי.
אלון גייר: בדיוק בשביל זה אנחנו נמצאים כאן.
יעקב מרגי: אני לא אוהב לשמוע את זה.
אלון גייר: אנחנו רוצים ליצור מודל תקצובי לסטודנטים עם צרכים מיוחדים.
אלון גייר: זה אפשרי מחר בבוקר.
אלון גייר: אנחנו יודעים איך עושים את זה, אנחנו חלק מהתהליך הזה.
אלון גייר: לצידי יושבת אריאלה שהיא מנהלת מרכז נגישות.
אלון גייר: היא כבר 30 שנים בעסק הזה וייסדה איתי את כל התחום אני אשמח אם תוכל לדבר.
יעקב מרגי: מאחר ותורת הסטטיסטיקה יצאה מהמוסדות האקדמיים ואין נתונים, אז אם אתה אומר שבמוסד שלך יש 5,000 סטודנטים וידוע לך שיש 250 סטודנטים זה בערך 5%.
אריאלה דניאל הלוינג: מנהלת שני מרכזי תמיכה במכללת ספיר ובמכללת בית ברל.
אריאלה דניאל הלוינג: מדובר בשני מוסדות שונים לגמרי, אחד לחינוך ואחד מכללה אזורית.
אריאלה דניאל הלוינג: אני חייבת להגיד שאני גאה לעשות חלק מהמוסדות האלה, כי נעשית שם נגישות בלי שום קשר לחוק.
אריאלה דניאל הלוינג: אתחיל מהתייחסות לנושא הפיזי שהוזכר כאן ותקציבים שהועברו למוסדות.
אריאלה דניאל הלוינג: מתוך ההיכרות שלי עם המוסדות שאני נמצאת בהם, אבל גם עם מוסדות אחרים, כל מוסד השקיע הון עתק בלקיים סקרי נגישות.
אריאלה דניאל הלוינג: בהתאם לסקרים המוסדות קיבלו החלטות לגבי הנגשות פיזיות.
אריאלה דניאל הלוינג: עדיין, בין הכסף שהתקבל לבין הכסף שצריך להתקבל בתחום הפיזי, יש פער של לפחות 4 מיליון שקלים בכל מוסד.
יעקב מרגי: אחוזים?
אריאלה דניאל הלוינג: אני חושבת שעד היום כל מוסד קיבל כ-1.5 מיליון.
אריאלה דניאל הלוינג: כדי להשלים את הנגישות הפיזית הוא צריך עוד 4.
אריאלה דניאל הלוינג: את זה אני יודעת מתוך הסקרים.
אריאלה דניאל הלוינג: אני חושבת שהדיון כאן הוא דיון בראשיתו והוא עוסק בכלל בהגשת השירות.
אריאלה דניאל הלוינג: בתחום הזה אנחנו באזור פרוץ לגמרי, לא מטופל.
אריאלה דניאל הלוינג: זה תחום, שכמו שאלון אמר, אין עליו שום תכנון תקציבי לשנים הקרובות.
אריאלה דניאל הלוינג: בעצם, כבר הביטוח הלאומי עם מיזם המהפכה, הבין שלבנות רמפות זה שלב א'.
אריאלה דניאל הלוינג: בדיוק.
אריאלה דניאל הלוינג: אם אין אנשים ואין תכניות ואין מרכזי תמיכה, אז אפשר ליצור רמפה אבל אף אחד לא יבוא ובטח לא יישאר.
יעקב מרגי: לקחו את זה קדימה גם בלי שהוא כשיר.
אריאלה דניאל הלוינג: נכון, אבל מה שיוצא כרגע הוא שכל העומס התקציבי נופל על המוסד.
יעקב מרגי: אין לכם תקציבים אחרים.
אריאלה דניאל הלוינג: אין לנו תקציבים.
מירב בן ארי: בגלל זה אמרתי למה אתה נופל עליו.
אריאלה דניאל הלוינג: אני גם חושבת, שכיוון שהנושא של הוראה - - -
יעקב מרגי: סליחה, דווקא בגלל מה שהיא אמרה נפלתי עליו בצדק.
מירב בן ארי: לא, ממש לא צריך.
יעקב מרגי: אני מצפה מאוניברסיטת בן-גוריון ומאוניברסיטת תל-אביב.
מירב בן ארי: זה מכללת ספיר בכלל.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אצלי הרעות לא נגמרת בשדה הקרב.
יעקב מרגי: אני נוגע בקודש הקידושים.
מירב בן ארי: זה לא יעזור אם תרים את הקול.
יעקב מרגי: מצידי, אם הוות"ת לא ישיג את הכסף מהאוצר, שיקצץ בתקציב המחקר ויעביר להנגשה.
יעקב מרגי: את רוצה שאני אדבר דברים ברורים?
יעקב מרגי: כן, יש לי ציפיות.
מירב בן ארי: זה לא יעזור אם תרים את הקול וזה לא אומר שאני אסכים איתך.
מירב בן ארי: זה לא העניין.
מירב בן ארי: אני לא חושבת שלא צריך לתת להם.
מירב בן ארי: קודם כל, הוא מכללת ספיר ולא אוניברסיטת באר-שבע.
מירב בן ארי: דבר שני, אני בעד.
מירב בן ארי: אני אומרת לקצץ את המחקר.
מירב בן ארי: אני רק אומרת שכרגע הם מסתדרים עם מה שיש.
אריאלה דניאל הלוינג: שלא יובן שאנחנו מסתדרים.
יעקב מרגי: שלא יובן שאני מתכוון לוותר למשרדי הממשלה.
אריאלה דניאל הלוינג: אני רק רוצה לומר משפט אחרון.
אריאלה דניאל הלוינג: כיוון שנגישות כוללת גם את ההוראה אני רוצה לומר שעלו כאן הרבה מאוד דברים שבעצם לא עולים כסף.
אריאלה דניאל הלוינג: הם בכלל מתחילים בנגישות של הלב, במודעות של מרצים ומודעות של אנשים.
אריאלה דניאל הלוינג: העבודה הזאת חייבת להיעשות - - -
יעקב מרגי: אספר לך חוויה אישית.
יעקב מרגי: הלכתי לבדיקות שגרתיות במוסד רפואי ידוע ומוכר, תל השומר.
יעקב מרגי: שם זה מחלקה שלמה, משהו כלכלי, זה סטרטאפ.
יעקב מרגי: אני יושב בצד ואני רואה איך הפקידה מדברת עם אישה שכנראה היתה עם מוגבלות של לקות שמיעה.
יעקב מרגי: היא לא שמה לב שהיא מדברת איתה כשהשפתיים שלה הם לתוך התיק ולא אליה.
יעקב מרגי: היא לא מצליחה להבין והיא כועסת עליה.
יעקב מרגי: לא רציתי להביך את הפקידה אבל אחרי שהיא הלכה אמרתי שצריך להסביר לה שלאישה עם מוגבלות צריך לדבר חזיתית.
יעקב מרגי: אין מודעות.
אריאלה דניאל הלוינג: השינוי צריך לבוא מלמעלה.
אריאלה דניאל הלוינג: הוא לא יכול רק לצמוח מלמטה.
יעקב מרגי: קודם כל צריך שיהיה אכפת ושתהיה מודעות.
הודיה עטר: אני מוועד הסטודנטים בשירות המדינה.
הודיה עטר: אני סטודנטית בעצמי בקריה האקדמית אונו בקמפוס ירושלים.
הודיה עטר: אני חושבת שמעבר לתקציב, בכלל אין מודעות.
הודיה עטר: כשאני שואלת ביום הסטודנט, למשל, אם יש נגישות, אני מקבלת תשובה: לא יודע, אף פעם לא חשבתי לבדוק את זה.
הודיה עטר: אין מודעות באופן כללי.
הודיה עטר: בגלל שידעתי שאני מגיעה לוועדה שאלתי כמה סטודנטים נכים יש לנו ואף אחד לא ידע.
הודיה עטר: לאף אחד לא היה מושג.
הודיה עטר: בגללן תקנות הנגישות באו לשאול אותי מה אני חושבת שצריך להנגיש.
הודיה עטר: עניתי להם שאני לא יודעת איזה סוגים של נכים יש פה.
הודיה עטר: אני יכולה אולי להגיד בנושא הפיזי כי אני בכיסא גלגלים אבל אני לא יודעת להגיד איזה נכויות יש לנו במכללה.
הודיה עטר: אף אחד לא שם לב לזה.
הודיה עטר: מעבר לזה, לביטוח לאומי יש חוק חדש.
הודיה עטר: הוא התחיל לסבסד כאלה שיש להם סל שיקום.
הודיה עטר: הוא התחיל לתת להם את הסכומים רק בשנה השלישית.
הודיה עטר: אני שואלת: איך הם יתקיימו בשאר השנים?
הודיה עטר: אם אתה נותן לי את הכסף רק בשנה השלישית, איך מקבלים את התקציב בשנה הראשונה והשנייה?
יעקב מרגי: זאת שאלה.
אורית אמיתי: שני ואני פעילים ב"סיכוי שווה", שזה דף פייסבוק ולינקדין.
אורית אמיתי: יש לנו מעל 60 אלף עוקבים.
אורית אמיתי: אנחנו פועלים לקידום מדיניות של שילוב אנשים עם מוגבלות בשוק העבודה ובחברה.
אורית אמיתי: אני יושבת פה ומצטערת לשמוע את הנתונים העגומים של אחוז הסטודנטים המוגבלים כפי שהציגה התאחדות הסטודנטים.
אורית אמיתי: הלשכה לסטטיסטיקה בדצמבר 2017 הראתה שרק 45% מכלל אנשים עם מוגבלות חמורה בגיל עבודה מועסקים בכלל.
אורית אמיתי: אנחנו מבינים מה מצב האבטלה החמור שקיים.
אורית אמיתי: אדוני היושב ראש, אני מסכימה עם זה שהחינוך והחינוך העל-יסודי התקדם קצת בנושא החינוך המיוחד, אבל עדיין החינוך המיוחד נמצא בחצר האחורית וצריך לקדם אותו.
אורית אמיתי: בהקשר שלנו, רצינו לתת כמה היבטים נוספים בעניין ההנגשות והנגישות.
אורית אמיתי: אנחנו חושבים שנגישות והנגשה זה לא רק עניין של תקציבים, זה גם עניין של מודעות והבנה של הנושא וגודל החשיבות של הנושא.
אורית אמיתי: לא בכדי נאמר "אין חכם כבעל ניסיון".
אורית אמיתי: אנחנו רוצים לדבר דווקא על שילוב של אנשים עם מוגבלות בקמפוס בקרב המרצים, בקרב עובדי המוסדות האקדמיים, מתוך הבנה שכשאדם נמצא בתוך הקמפוס, הוא מרצה בעצמו והוא עם מוגבלות, אז השיח של ההנגשה הוא לא שיח חיצוני, הוא שיח אמיתי ופנימי וטבעי לו והוא מודע לקשיים ולצרכים של סטודנטים עם מוגבלות.
אורית אמיתי: לכן ב-2016 קידמנו תיקון 15 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
אורית אמיתי: זה תיקון לסעיף 9 בעניין ייצוג הולם של עובדים עם מוגבלות בקרב למעסיקים שמעסיקים יותר מ-100 עובדים.
אורית אמיתי: אנחנו באמת לא יודעים מה הנתונים של מספר העובדים עם מוגבלות שעובדים כמרצים בקמפוסים.
אורית אמיתי: אנחנו מאמינים שהחלה של הוראת החוק הזאת בצורה תקינה בקמפוסים למיניהם, תשפיע ותביא לשינוי משמעותי בנושא ההנגשות.
אורית אמיתי: לגבי ההנגשות.
אורית אמיתי: האסוציאציה הראשונה שעולה כשמדברים על הנגשה היא הנגשה של המרחב הפיזי הציבורי.
אורית אמיתי: אנחנו רוצים להרחיב את השיח ולדבר על הנגשות נוספות.
אורית אמיתי: למשל, סטודנטים ליקויי שמיעה.
אורית אמיתי: שמעתי מסטודנטית לקויית שמיעה שהיא היתה צריכה להיאבק על המיקום שלה בקדמת האולם מול המרצה.
אורית אמיתי: זה לא היה ברור וטבעי שסטודנטים עם מוגבלות צריכים לשבת בקדמת הבימה מול המרצים.
אורית אמיתי: אין את המודעות הזאת.
אורית אמיתי: היא היתה צריכה להיאבק.
אורית אמיתי: אם היא לא היתה מגיעה בזמן כדי לשים שם את התיק שלה, אז היא היתה צריכה למצוא מקום וכמובן שהלמידה שלה היתה נפגעת.
אורית אמיתי: הנושא האחרון זה הרחבות של תכניות.
אורית אמיתי: אנחנו יודעים שיש תכניות מאוד יפות.
אורית אמיתי: יש אנשים עם מוגבלות שיכולים להשתלב בתכניות הלימודים הרגילות האקדמיות.
אורית אמיתי: אבל יש אנשים עם מוגבלות שמגיעה להם גם הזכות הזאת להשתלב במערכת האקדמית וצריכים תכנית ייחודית משלהם, כמו התכניות שיש באוניברסיטת אריאל והתכנית של עוצמות שקיימת באוניברסיטת בר-אילן.
אורית אמיתי: אנחנו חושבים שצריך להרחיב גם את התכניות האלה.
שני שוורץ: גם אני מ"סיכוי שווה" וגם הייתי סטודנט בעבר הלא רחוק.
שני שוורץ: אני רוצה להתייחס למה שדיברו כאן קודם.
שני שוורץ: אני רוצה לומר משהו מהזווית של הסטודנט.
שני שוורץ: אם אנחנו באמת רוצים לשלב את האנשים עם המוגבלות בחברה על-מנת שהם יהיו חלק ממנה, חלק יצרני מהחברה ולא נטל עליה, האקדמיה כמו הצבא הוא בעצם סוג של שער לעולם האמיתי בסופו של דבר.
שני שוורץ: ככל שהם יעברו את האוניברסיטה טוב יותר ובהצטיינות יותר, אחר-כך הם יהיו נכס לחברה ולא נטל.
שני שוורץ: אז צריך להתקדם גם בחקיקה.
שני שוורץ: צריך לעשות את זה גם בתוך הקמפוסים עצמם.
שני שוורץ: לכן מאוד חשוב להנגיש.
שני שוורץ: כדי שאני אגיע לאקדמיה צריך שהאקדמיה תהיה נגישה לי.
שני שוורץ: נכון, אם אני אדחוף את עצמי קדימה זה ילך.
שני שוורץ: אבל אם האקדמיה לא תבוא בתנועת מלקחיים גם בתקצוב וגם ביחס, זה לא יקרה.
צביקה רוזין: אני מקים גרעין סמ"ן במרכז האקדמיה רופין.
צביקה רוזין: כרגע אני בסיום התואר השני.
צביקה רוזין: לפני שאכנס לסיפור האישי שלי, אני רוצה לשאול מה אחוז משרה של רכז נגישות אצלכם במכללת ספיר?
אלון גייר: בחמישים אחוז משרה יש לנו רכזת נגישות.
אלון גייר: יש את עמותת נת"ן בחצי משרה שמטפלים בסטודנטים עם בעיות נפשיות.
אלון גייר: אפשר להגיד שמול הג'וינט במשרד הכלכלה, יש לנו מרכז קריירה לסטודנטים עם מוגבלויות.
אלון גייר: אלה המשרות.
אלון גייר: כמובן, שהדבר שהיה פותר את הכל זה אם היה מודל תקצובי לסטודנטים עם מוגבלויות.
אלון גייר: זה היה פותר את רוב הבעיות.
צביקה רוזין: רכז נגישות זה לא צריך להיות משרה של מאה אחוז ובלי עניין של תקציבים אלא אתה בתור מרכז אקדמי צריך לדאוג לו?
אלון גייר: כיום יש 250 סטודנטים עם מוגבלויות.
אלון גייר: סטודנטים עם מוגבלויות זה גם ההורים שלהם וגם המשפחה שלהם.
אלון גייר: כל מוגבלות אתה צריך לכוון את עצמך אליה.
אלון גייר: כל אדם הוא עולם ומלואו וברור שצריך רכז במשרה מלאה, חד משמעית.
אלון גייר: בשביל זה באו לכאן היום.
אלון גייר: בשביל זה המלחמה שלנו.
יעקב מרגי: הוא היה מוכן גם ארבע משרות.
יעקב מרגי: השאלה איזה תוכן אנחנו יוצקים ומה הכלים שאנחנו נותנים לו?
צביקה רוזין: לא נולדתי עם מגבלה.
צביקה רוזין: רכשתי את המגבלה שלי במהלך חיי בתאונת דרכים.
צביקה רוזין: מחלה שנקראת פיברומיאלגיה.
צביקה רוזין: המגבלה שלי היא מגבלה שקופה, אבל מעבר לזה שהמגבלה שלי שקופה, אני בן אדם שקוף באקדמיה בתור אדם עם מגבלה.
יעקב מרגי: אני חושב שגם מערכת הבריאות לא כל-כך מכירה במחלה הזאת.
צביקה רוזין: היא מתחילה להכיר בזה.
צביקה רוזין: יש לי אחוזי נכות אז זה כבר אומר שהם מכירים בזה בצורה כזאת או אחרת.
יעקב מרגי: התהליך הוא איטי עד שמבינים שזה לא אדם שמתלונן סתם.
צביקה רוזין: אבל אתה דיברת קודם על העציצים היפים שיש בכניסה.
צביקה רוזין: איזה כיף זה לפתוח טלוויזיה ולראות פרסומת על מרכז אקדמי שקורא לך להגיע.
צביקה רוזין: אבל כשאתה מרים טלפון למרכז האקדמי, אף אחד לא יודע להגיד לך מה ההנגשה שאתה יכול לקבל אצלם.
צביקה רוזין: למי אתה פונה בכלל בקמפוס בשביל להבין מה שהולך להיות?
צביקה רוזין: לקח לי חצי שנה בשביל לעשות הסבה מקצועית ולחפש מוסד אקדמי ללמוד בו.
צביקה רוזין: לקח לי חצי שנה למצוא את המוסד שמסוגל לתת לי מענה הכי בסיסי בהסבר שלו איך אני מתקבל אליו ואיזו התאמה אני מקבל בשביל להתקבל אליו.
יעקב מרגי: כשאני רואה את תחרויות של העיר היפה וכוכבי יופי, אני מחכה שאיזה יום איזה שר יעשה פרס על העיר המונגשת.
קריאה: כפר סבא כבר שנתיים קוראת לעצמה עיר נגישה.
יעקב מרגי: לא אמרתי לגבי ראשי ערים, אמרתי שר שיעודד.
קריאה: כן, זה לא יקרה.
גליה גרנות: אני מקרן משפחת רודרמן.
גליה גרנות: פעם בשנה יוצא מדד נגישות עירוני בקרב עשרים רשויות שמייצגות את הערים השונות במדינה.
גליה גרנות: הקרן, יחד עם קרן משפחת אריסון, עוסקת בנושא הנגישות העירוני.
גליה גרנות: זה ייצא לקראת יום לשוויון לאנשים עם מוגבלויות.
יעקב מרגי: אני רוצה שגם המדינה תעשה את זה.
צביקה רוזין: אני אמשיך עם הסיפור האישי שלי.
צביקה רוזין: אני אתאר לך את היום הראשון שלי באקדמיה כשנכנסתי לתואר הראשון שלי.
צביקה רוזין: אחרי שכבר יודעים שאני אדם עם מגבלה, הדבר הראשון שאני רואה זה גרם מדרגות.
צביקה רוזין: אני אחד מ-33% מהסטודנטים ששקלו לפרוש מהתואר שלו.
צביקה רוזין: אני בטוח שהנתונים הרבה יותר גבוהים.
צביקה רוזין: אני הצלחתי לא בגלל מרכז נגישות או בגלל הדברים האלה אלא בגלל האנשים שיושבים שם.
צביקה רוזין: ביום השני שלי חיכה לי כיסא כזה נוח בספסל הלימודים שלי כדי שאוכל לשבת וללמוד.
צביקה רוזין: הכיסא לא הובא בגלל תקציבים שקיבלו שם אלא כי רכזת הנגישות הביאה לי את הכיסא הפרטי שלה.
צביקה רוזין: גיליתי את זה רק שבועיים אחרי.
צביקה רוזין: זה לא רק תקציבים, זה אנשים.
צביקה רוזין: בסופו של דבר, המרצה שיושב בכיתה הוא בן אדם.
צביקה רוזין: הוא צריך להבין שהוא לא צריך את הכסף הזה.
צביקה רוזין: אם הוא רק ישנה את הפונט או את הסמלים שמופיעים לו בתוך המצגת שלו, או שישלח את המצגת יומיים לפני, כדי שסטודנט שלא יכול לשמוע יוכל לקרוא את זה ולהגיע מוכן.
צביקה רוזין: אם הוא לא יעשה דיונים בכיתה שסטודנט עם לקות שמיעה לא יכול להשתתף בהם.
צביקה רוזין: פה מתחילים הדברים, פה מתחיל הרצון.
צביקה רוזין: שאלת קודם את ערן אם צריך ענישה.
צביקה רוזין: יש לנו מודלים - - -
יעקב מרגי: שאלתי והוא כיוון לסנקציה.
יעקב מרגי: אני לא אמרתי.
צביקה רוזין: יש מקומות שנותנים צ'ופרים וזה עובד וזה מצליח ומרצים רוצים בסופו של דבר.
צביקה רוזין: צריך למצוא את עמק השווה.
צביקה רוזין: שאלתם קודם על מסד נתונים ולמה אין מסד נתונים.
צביקה רוזין: למה אני סטודנט שיודע שמרכז נגישות לא יכול לעזור לי, צריך לחשוף את זה שאני אדם עם מגבלה אם לא רואים את זה עלי?
צביקה רוזין: למה?
צביקה רוזין: מה הסיבה לזה שאני צריך לבוא ולהגיד: שימו לב, אני שונה.
צביקה רוזין: היום סיימתי תואר שני ורק היום המרכז האקדמי שלי מסוגל לתת מענה לסטודנטים עם המגבלה שלי.
צביקה רוזין: חמש שנים לקח להם להגיע למצב הזה.
צביקה רוזין: אני לא אומר שזה בזכותי.
צביקה רוזין: אני מקווה שזה בזכותי כי שיגעתי אותם.
צביקה רוזין: בתואר השני שלי עשיתי מבחנים באיחור של שעתיים ושעתיים וחצי, כי את ההתאמה הפשוטה הזאת לא היו מסוגלים לספק לי בזמן.
ניצן צליק: אני יו"ר תא סמ"ן, סטודנטים מנהיגים נגישות ושילוב אוניברסיטה העברית כבר שנה שנייה.
ניצן צליק: חוץ מזה, אני סטודנטית לספרות תואר שני באוניברסיטה העברית ואני לקויית ראייה.
ניצן צליק: אני ארשה לעצמי לחזק את דבריו של צביקה.
ניצן צליק: אני אספר קצת עלי.
יעקב מרגי: אני שמח שסטודנטים לספרות מהאוניברסיטה העברית יושבים כאן כי השולחן הזה דן במשבר של הפקולטה למדעי הרוח.
ניצן צליק: כן.
ניצן צליק: אני סטודנטית לתואר שני עם תזה.
ניצן צליק: מתוקף היותי סטודנטית עם מוגבלות וגם מתוקף היותי יו"ר תא סמ"ן, אני חייבת להגיד שמצבם וחייהם של סטודנטים עם מוגבלות באוניברסיטה העברית לא טוב.
ניצן צליק: אני, למשל, לא מסוגלת לחפש ספרים בספרייה לבד כי הכתב קטן.
ניצן צליק: תמיד הייתי צריכה להיעזר בספרן או באיזה חונך ואז לבזבז את הזמן של החונך במקום לעבוד איתו על החומרים של התואר.
ניצן צליק: שמעתי כל מיני סיפורים מסטודנטים אחרים.
ניצן צליק: היה לי פעיל בגרעין שלי שהוא עם דיכאון.
ניצן צליק: הוא סיפר לי שהוא הלך לקורס אחד שהיתה בו נוכחות חובה.
ניצן צליק: הוא בא למרצה ואמר לה שהוא סובל מדיכאון ולכן הוא לא מבטיח שהוא יכול להגיע לכל השיעורים.
ניצן צליק: אז היא אמרה לא שהוא לא יכול ללמוד פה, לך חפש קורס אחר.
ניצן צליק: אני מסכימה עם צביקה שהרבה מאוד זה עניין של מודעות.
יעקב מרגי: השאלה מה אותו סטודנט עשה עם האמירה הזאת?
יעקב מרגי: הוא שתק? זה חשוב.
יעקב מרגי: אם מדברים על מודעות ורוצים לשנות, אז לא לוותר.
יעקב מרגי: תשאלו את רויטל כמה משפיעים ומשנים.
ערן לוי: אבל המערכת גם צריכה לחפש את הדברים האלה.
יעקב מרגי: תפקידי לומר שזה גם התפקיד שלכם.
יעקב מרגי: אם נזרוק הכול על צד אחד זה לא יהיה.
יעקב מרגי: הלוואי והעולם היה מתוקן ולא היה צריך את זה.
יעקב מרגי: איך אמר הדובר?
יעקב מרגי: תנועת מלקחיים.
יעקב מרגי: הלוואי אבל זה לא שם.
ניצן צליק: אני גם מסכימה עם צביקה שהרבה מאוד זה עניין של מודעות וזה לא קשור לתקציב.
ניצן צליק: למשל, ההנחיות של סגל מנהלי וסגל אקדמי, זה ממש לא קשור לתקציב.
ניצן צליק: באוניברסיטה העברית הוצאנו חוברת הדרכה לסגל האקדמי שמסבירה על כל מוגבלות ומה ההתאמות שיש לתת לה.
ניצן צליק: למה אנחנו צריכים לעשות את זה?
ניצן צליק: למה זה לא בא מגבוה?
ניצן צליק: הרבה דברים הם עניין של מודעות וכמעט לא עולים כלום וזה חבל.
ניצן צליק: יש הרבה סטודנטים שלא מצליחים להגיע לאקדמיה בגלל חוסר הנגישות הזאת או כאלה שמצליחים ואיכשהו שורדים את התואר.
ניצן צליק: יש הרבה מאוד שעוזבים באמצע כי לא מנגישים להם.
יעקב מרגי: אחד הדברים שלקחתי לסיכום הוא שאני אטיל על אלה שצריכים לעשות עבודה להכין חוברת.
יעקב מרגי: אם הביטוח הלאומי יודע לייצר את החוברת של המוגבלויות אז אנחנו נעזור למוסדות על-ידי זה שתופק חוברת של מוגבלות מול ההנגשה הנדרשת.
יעקב מרגי: אני מבקש לא לחזור על דברים.
נועה ניסנבאום: אני סטודנטית לתואר שני מחקרי בארכיאולוגיה באוניברסיטה העברית.
נועה ניסנבאום: אני מתמודדת עם לקויות למידה ברמה קשה.
נועה ניסנבאום: זה בא לידי ביטוי בקשיים בהתארגנות שבאים לידי ביטוי לא רק בלימודים עצמם, שקשה לי לארגן את החומר וקשה לי לכתוב.
נועה ניסנבאום: שלא לדבר על זה שקשה לי לכתוב מבחנים וקשה לי לכתוב עבודות.
נועה ניסנבאום: זה מתבטא גם בחיי היום יום שלי וארגון שוטף.
נועה ניסנבאום: אני לא מסוגלת לכתוב בחינה בתנאים הרגילים שלה.
נועה ניסנבאום: אני באה למבחן ומרגישה שאני מלאת ידע אבל אני לא יכולה לארגן אותו.
נועה ניסנבאום: זאת אומרת שאני צריכה תנאים מיוחדים.
נועה ניסנבאום: התנאים האלה סופקו לי באופן חריג על-ידי האוניברסיטה העברית.
נועה ניסנבאום: אחרי שסיימתי תואר ראשון באוניברסיטה העברית, הגעתי לאוניברסיטה ידועה אחרת בארץ.
נועה ניסנבאום: אמרו לי שמבחינת הציונים אני יכולה להתקבל לאוניברסיטה ולהשלמות, אבל אנחנו לא ניתן לך את התנאים שמגיעים לך ושסופקו לך על-ידי האוניברסיטה העברית.
נועה ניסנבאום: השאלה שלי היא כזאת: למה אני צריכה להישען על טוב ליבו של המוסד?
נועה ניסנבאום: עושים לי כביכול טובה שנותנים לי לספק לי את התנאים האלה.
יעקב מרגי: למה זה לא מעוגן בחובת המוסד?
נועה ניסנבאום: כן, למה זה לא מעוגן בחוק?
יעקב מרגי: שאלה חזקה ומהדהדת.
נועה ניסנבאום: גם כשבדקתי מבחינת החוקיות של המל"ג, המוסד רשאי להעניק התאמות מסוימות.
נועה ניסנבאום: יש שתי אוטונומיות מבחינת הענקת ההתאמות.
נועה ניסנבאום: למה האוטונומיות הזאת?
נועה ניסנבאום: למה זה לא מעוגן בחוק בצורה סדירה, שכל תמיד שנבחן בהתאמה מדורגת מספר 3 בבגרויות של משרד החינוך, למה לא מאפשרים - - -
יעקב מרגי: אני אנסה לעזור לך אם ירדתי לסוף דעתך.
יעקב מרגי: למה את אותן התאמות שבזכותן הצלחתי לעשות את הבגרות, למה הן לא הולכות איתי לאוניברסיטאות.
יעקב מרגי: זאת שאלה חזקה ומתבקשת.
נועה ניסנבאום: המבנה המוחי - - -
יעקב מרגי: המגבלה הזאת הולכת איתך.
יעקב מרגי: הטענה שלך לגיטימית, צודקת ומובנת ואנחנו נשאל את השאלה הזאת.
רון דרך: אני רוצה לחזק את מה שאמרו פה הסטודנטים, גם לגבי חוסר האחידות וגם בצורך ביותר אחוזי משרה של רכזי נגישות.
רון דרך: דיברת על ליצוק תוכן.
רון דרך: לא חסרה להם עבודה, אין להם מספיק זמן להגיע לכל הדברים כי כל סטודנט הוא עולם ומלואו.
רון דרך: מכיוון שזיהינו שהחסם הכי מרכזי בנגישות של השירות זה מודעות והבנה בקרב הסגל.
רון דרך: אנחנו בחנו את הנושא הזה של הכשרת סגל.
רון דרך: פנינו לכ-20 מוסדות אקדמיים בבקשות על-פי חוק חופש המידע כדי להבין איפה הם נמצאים כרגע מבחינת הכשרות לסגל.
רון דרך: הדבר הראשון שגילינו שרוב המוסדות לא הגישו תכנית הנגשה לשר כמו שנדרש לפי חוק שוויון זכויות בסעיף לו'.
רון דרך: כולם במידה כזאת או אחרת כן מקדמים נגישות, כן מקיימים הדרכות ברמה כזאת או אחרת, אלא שאין שום אחידות.
רון דרך: יש כמה בעיות.
רון דרך: יש את הנושא שאין מעקב אחרי נוכחות ואין חובת נוכחות.
רון דרך: אין אחידות מבחינת איזה סגל מוזמן להכשרות האלה.
רון דרך: לרוב רק הסגל המנהלי ולעיתים גם הסגל האקדמי.
רון דרך: באף אחד מהם לא נכלל בתוך הסיפור הזה עוזרי הוראה ועובדי ביטחון, למרות שיש להם הרבה מגע עם הסטודנטים.
רון דרך: החובה להכשרות לא מעוגנת בתקנון של אף מוסד אקדמי.
יעקב מרגי: תתחילו להיות קצרים יותר.
גליה גרנות: אני מסכימה עם מה שנאמר.
גליה גרנות: נאמר פה קודם שאחד החוסרים המרכזיים זה לגבי הנתונים, שאין רישום לגבי הסטודנטים עם המוגבלות.
גליה גרנות: מעולם אחר של שוק העבודה שבו יש לנו הרבה פרויקטים, אנחנו רואים שמאוד מאוד קשה לייצר דאטה של עובדים.
גליה גרנות: מאוד קשה להגדיר מי נחשב אדם עם מוגבלות ומי לא.
גליה גרנות: יש הרבה אנשים שבכלל לא רוצים להגדיר את עצמם כאנשים עם מוגבלות.
גליה גרנות: אני חושבת שצריך להיות סטנדרט אקדמי שבכלל לא צריך להיות קשור לרישום.
גליה גרנות: כמו שאמרו כאן החבר'ה המקסימים, יש סטנדרט, כל החומרים צריכים להיות מונגשים.
גליה גרנות: אגב, גם אנשים ללא מוגבלות ייהנו מאוד מחומרים שהם נגישים ואנחנו רואים את זה.
גליה גרנות: צריך לייצר סטנדרט ללא קשר אם יש אדם עם מוגבלות או לא.
גליה גרנות: החומרים, השיעורים והתכנים צריכים להיות נגישים.
גליה גרנות: הרבה פעמים יש סטודנטים שהם לא ידווחו שהם עם מוגבלות.
גליה גרנות: צריך שיהיה סטנדרט של נגישות.
גליה גרנות: דבר שני.
גליה גרנות: אני כן חושבת שצריך למצוא פתרון כדי להשיג את המידע הזה, אבל אז זה אומר שמתחילים עם ה-20%, עם 40%, זה כן וזה לא.
גליה גרנות: אלון דיבר קודם על תקציבים, ואז מתחיל כמו שאנחנו רואים את זה בצווי הרחבה.
גליה גרנות: זה מורכב.
גליה גרנות: אני לא אומרת שלא צריך לעשות את זה, אבל צריך לעשות את זה חכם.
גליה גרנות: אני מסכימה עם כל החבר'ה המהממים הצעירים האלה שזה עניין של גישה והאקדמיה צריכה לייצר סטנדרט מאוד גבוה, בדיוק כמו שחל היום בשוק העבודה.