GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רותי יצקן: שמי רותי יצקן, אני מנהלת המחלקה בחולון, דורנר פועל אצלנו כבר שמונה שנים, ואני רוצה להתייחס כן למה שנאמר פה לנושא התקצוב האישי, שעל פניו, בחירת הורים היא תהליך מצוין, אבל אני אגיד שלושה דברים מרכזיים בעניין הזה.
יעקב מרגי: תחזרי על ה-21 יום של תמם כי לא הקשבתי לו.
רותי יצקן: יש קושי עם הנושא של 21 יום.
רותי יצקן: היום זה עשרה ימים, וזה בהחלט סביר.
יעקב מרגי: היום 39 ימים לעומר.
רותי יצקן: אוקיי.
רותי יצקן: אבל זה עשרה ימים להורים למתן בחירה.
יעקב מרגי: 21, עשרה, אני ארצה הסברים אחר כך מה הרציונל.
רותי יצקן: היום זה עשרה ימים למתן בחירה, והעניין של 21 יום, זה ייצר שתי בעיות מרכזיות.
רותי יצקן: אחת, במידה שהורה מערער על ההחלטה, זה 21 יום פלוס 21 יום, זה אומר 40 ימים.
רותי יצקן: הורה יכול להגיע אלינו בסוף אוגוסט, לא יהיה לנו מענה לתת לו לשיבוץ.
יעקב מרגי: ממתי מתחיל התהליך?
רותי יצקן: ב-1 ביוני מתחילים תהליכי השיבוץ כי ב-31 במאי מסתיימות הוועדות.
יעקב מרגי: הליך הרישום של חינוך מיוחד לא דומה?
רותי יצקן: אלא אם כן ישונה החוק.
יעקב מרגי: רחלי, יש תאריכי רישום, יש תקנות הרישום לפיהן עובדים כל ילדי ישראל.
יעקב מרגי: בחינוך המיוחד זה לא מקביל?
יעקב מרגי: שאלתי את רחלי, קיבלתי שבע תשובות.
אילן שי: בחינוך המיוחד יש לבד מההוראה של תקנות הרישום גם נוהל של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אז צריך להתייחס ל-21 יום כי בסך הכול ה-21, נראה לי לאפשר להורים, זה בא לחיוב.
יעקב מרגי: אתם אומרים שזה עלול ליצור בעיה.
עמוס תמם: זה כבר ייצור בעיה ל - - -
יעקב מרגי: אם תוך כדי דיון יש לכם לוח זמנים סביר יותר, תנו לי תשובה.
אמיתי שוחט: אנחנו ביקשנו את זה.
מירב ישראלי: רק רציתי להגיד שזה מאוד קשור גם להנגשה של המידע להורים.
מירב ישראלי: ככל שהמידע יהיה מונגש להורים בצורה ברורה יותר וטובה יותר - - -
יעקב מרגי: וזו אחת המחלות היום, שלהורים לילדים עם צרכים מיוחדים, אי הוודאות, ערפל הקרב הזה שלהם, מוסיף על הקושי האמיתי והאובייקטיבי שלהם.
רותי יצקן: אני חושבת שאני יכולה לייצג את התהליך של דורנר, כבודו, ובדורנר בחולון התהליך שנעשה בבתי הספר הוא מצוין.
רותי יצקן: ההורים מגיעים מוכנים ובשלים לוועדה כבר עם בחירה.
רותי יצקן: היום הדיונים שלנו הם במודל של זכאות אפיון ויש מעט מאוד בעיות עם זה.
רותי יצקן: הורים באים בשלים כבר עם בחירה בזמן הוועדה, יש להם זכות אחר כך להתחרט על זה ואין עם זה שום בעיה.
יעקב מרגי: ורשויות אחרות לא עובדות כמו חולון?
רותי יצקן: לא.
רותי יצקן: חולון פועלת בפיילוט דורנר מזה שמונה שנים.
יעקב מרגי: אני מרשה לעצמי בדיון השביעי, השמיני, התשיעי, לנהל את זה מול הפונים, לא חייב את המקהלות האלה.
רותי יצקן: חולון פועלת בפיילוט דורנר, היא הראשונה שנכנסה לזה, מזה שמונה שנים.
רותי יצקן: אחד הדברים המשמעותיים והטובים שקרו זה בחירת ההורים, ללא ספק, יצר שיח חיובי ונכון עם ההורים.
רותי יצקן: קרו שלושה דברים משמעותיים שאני אומר אותם לנושא התקצוב האישי.
רותי יצקן: ילדים עם לקויות למידה, הצלחנו למנוע מהם להיכנס למערכת של החינוך המיוחד, להישאר עם תמיכות נכונות בתוך החינוך הרגיל, וזה היה ללא ספק משמעותי.
רותי יצקן: הילדים הדיפרנציאליים ללא ספק נתרמו מהתקציב האישי, מכיוון שהיו שינויים במהלך התקופה, הייתה קפיצה גדולה ואחר כך זה ירד.
רותי יצקן: עדיין, היום הילדים הדיפרנציאליים מה-2.7 פלוס שלוש, מקבלים יותר באופן יחסי פר התקצוב האישי שלהם, וזה נכון וזה טוב.
רותי יצקן: הבעיה היא בעיוותים שקרו לילדים מורכבים יותר, כגון ילד עם לקות מוטורית, עם תפקוד בינוני-גבוה, ואז נוצר איזשהו עיוות בתקצוב האישי שלו והוא לא הותאם.
רותי יצקן: פה צריך לעשות חשיבה.
רותי יצקן: כשמדברים על פרופיל, כשמדברים על דיוק בצרכים ובמשאבים – ואני מתחברת למה שאמר יואב – כיצד ילד שהיום צריך ללכת לבית ספר לחינוך מיוחד ורוצה להשתלב בכיתה רגילה, כיצד עושים את התאמת המשאבים.
רותי יצקן: אלה שלושת הדברים המרכזיים שיש לי לומר.
אמיתי שוחט: אנחנו ביקשנו את ה-21.
אמיתי שוחט: אפשר להתייחס לזה?
יעקב מרגי: אתם ביקשתם את ה-21?
יעקב מרגי: שלא יגידו לך, הדרך לשם רצופה כוונות טובות.
אמיתי שוחט: לפרוטוקול – אמיתי, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
אמיתי שוחט: ביקשנו את ה-21 יום כדי שבאמת, הורים שעכשיו מגיעים לוועדה, מקבלים את החלטת הוועדה, יוכלו להתייעץ עם אנשי מקצוע, עם "קייס מנג'רים", שיוכלו להבין – הם עכשיו הולכים לשים את הילד בחינוך מיוחד, בשילוב – הם צריכים להבין מה ההשלכות, שיוכלו לדבר עם הורים אחרים, לפנות למשפחות אחרות שעברו את התהליך הזה, ודברים כאלה לוקחים זמן, לקבוע פגישה וכו'.
יעקב מרגי: אז אני מבקש, מאחר שזה בא מכוונה כזאת, למצוא את המיצוע הנכון והסביר ולתת לנו.
אמיתי שוחט: עוד נקודה, זה אולי משהו שיעזור בתהליך הזה להביא את ההורים בשלים יותר, זה רעיון שהעלינו, שבאמת תהיה פגישה של יושב-ראש הוועדה עם ההורים לפני כן כדי שיסביר להם את התהליך.
אמיתי שוחט: זה משהו שאולי יוכל לעזור בקיצור הזמנים, נקרא לזה בהבשלת ההורים.
הדס אגמון: ואם קובעים הוראה כזאת אולי אפשר לקצר את הזמנים.
יעקב מרגי: כן, אבל נצטרך יושב-ראש ועדה עם שבעה עוזרים.
הדס אגמון: למה?
הדס אגמון: יש עכשיו אדם במשרה מלאה.
יעקב מרגי: אני טעיתי שהרהרתי בקול.
אמיתי שוחט: האמת שאנחנו שמחים גם על ההערה, מה שבדורנר זה באמת עזר לסיפור.
אמיתי שוחט: לצערנו באמת דורנר לא מיושם, לכן לצערי זה לא באמת יעזור כרגע.
יעקב מרגי: דורנר לא מיושמת.
יעקב מרגי: זו גם ועדה וגם אישה.
אמיתי שוחט: האישה מיושמת, עד 120.
יהודית גידלי: הדוח לא מיושם.
יעקב מרגי: הדוח לא מיושם.
יעקב מרגי: מר לוי.
מנשה לוי: אני מציע – לטובת בתי הספר, לטובת ההיערכות של בתי הספר – להחלטה אחרי החלטת ההורים, להפוך את זה ל-14 פלוס 14, זאת אומרת במקום 42 ימים, שיהיה 28 ימים.
יעקב מרגי: הצעה.
יעקב מרגי: ישקלו – יודיעו לנו.
דוד גולנזר: דוד גולנזר, מנהל תיכון רנה קסין, משלב בערך 80 תלמידי חינוך מיוחד.
יעקב מרגי: מתוך?
דוד גולנזר: מתוך 552, וגם אבא לילדים מורכבים.
יעקב מרגי: וזה סיפור הצלחה או שהם משולבים, ותו לא?
דוד גולנזר: זה סיפור הצלחה יוצא דופן.
יעקב מרגי: אז תאמר.
יעקב מרגי: מה, אני צריך לחלוב את המידע?
דוד גולנזר: סיפור הצלחה יוצא דופן.
דוד גולנזר: אני רוצה להגיד שהקושי הגדול שלנו הוא הסיפור של כיתות מסלילות, ואנחנו בהחלט בעד, ושנים שאני מבקש להיכנס לפיילוטים שיאפשרו לי לבצע שילוב מלא בכיתות.
דוד גולנזר: אני חושב שהילדים צריכים ללמוד באותה כיתה ולא צריכים להפריד ילדים.
יעקב מרגי: עכשיו למה שרצית להתייחס.
דוד גולנזר: אני חושב שלפי הצעת התיקון לחוק, כרגע ועדת זכאות תחליט רק על זכאות לחינוך מיוחד.
דוד גולנזר: למעשה, עד היום הסמכות הייתה לוועדת השמה להחליט על השיבוץ, וההורים יחליטו.
דוד גולנזר: ויש כאן סכנה גדולה משום - - -
יעקב מרגי: לא, הפוך היה.
דוד גולנזר: ועדת ההשמה החליטה על - - -
יעקב מרגי: החליטה, ולהורים לא היה say בכלל.
דוד גולנזר: על המסגרת גם.
דודי מזרחי: לא.
דוד גולנזר: אחר כך הייתה ועדת שיבוץ.
דוד גולנזר: היום ההורים יחליטו על המסגרת.
אילן שי: לא יחליטו על המסגרת.
אילן שי: הם יחליטו על סוג המסגרת.
דוד גולנזר: על סוג המסגרת.
דוד גולנזר: הורים רבים יבחרו להערכתי במסגרת משלבת כי הם יעריכו שהשילוב - - -
יעקב מרגי: אם אני פותח רק את זה לדיון אתה תמצא 50:50.
דוד גולנזר: אז אני רוצה להגיד את שני הצדדים, תן לי חצי דקה.
דוד גולנזר: להערכתי, יש הורים רבים שיבחרו במסגרת משלבת כי יעריכו שהשילוב יותר חשוב מהסיוע, הורים שיש בידם אמצעים לתת תמיכה לילדים שלהם, ואילו ההורים העניים והחלשים ביותר יבחרו במסגרת שתיתן לילדם סיוע, כפי שאמרה אביבית - -
רויטל לן כהן: מה שקורה היום.
דוד גולנזר: - - על מנת שיקבל את הסיוע, גם במחיר שיהיה פחות שילוב.
דוד גולנזר: מה גם שבוועדת הערר לא יושבים מנהלים וגם לא בוועדה המקורית, זאת אומרת ההחלטה עוברת באופן בלעדי להורים.
דוד גולנזר: אני אגיד הצעה לתיקון של הדבר הזה.
דוד גולנזר: יש לנו את המודל של דורנר – אני מבין שיש בעיה כלכלית ליישם אותו, חוק של 900 מיליון או 250 מיליון, תלוי באיזו ועדה אנחנו נפגשים.
יעקב מרגי: יש ועדה אחרת שזה היה 250 מיליון?
דוד גולנזר: בוועדה לביקורת המדינה, סמנכ"ל משרד החינוך לפני שנה אמר 250.
יעקב מרגי: מי זה הסמנכ"ל?
דוד גולנזר: אריאל לוי.
דוד גולנזר: ובשיחות פרטיות זה 400, זה משתנה.
יעקב מרגי: בגלל זה הוא לא שם היום.
רויטל לן כהן: לא, לא נכון.
יעקב מרגי: אמרתי שאני חושב בקול, זה לא הדיון.
יעקב מרגי: ועכשיו את לא חייבת לענות.
רויטל לן כהן: בסדר.
רויטל לן כהן: ועדיין, לא צריך לבזות את האיש.
רויטל לן כהן: לא צריך לבזות את האיש, הוא איש מקצועי, הוא אמר אמירה מקצועית.
רויטל לן כהן: לא בגלל זה הוא לא שם.
יעקב מרגי: תסלחי לי, רויטל, זה חצוף מה שעשית עכשיו.
יעקב מרגי: אני ביזיתי את האיש?
יעקב מרגי: אולי נתתי לו מחמאה?
רויטל לן כהן: אמרת, בגלל זה הוא לא שם.
יעקב מרגי: תסלחי לי.
יעקב מרגי: אולי בגלל זה הם התנכלו לו והוא לא שם?
יעקב מרגי: למה את לוקחת את זה לשם?
יעקב מרגי: כי אצלך הכול שחור-לבן.
דוד גולנזר: אני רוצה להציע את המודל של התיכון או של דורנר.
דוד גולנזר: המודל של התיכון מדבר על תקצוב פר קפיטה, 4.3 שעות אם אני זוכר נכון לילד של חינוך מיוחד עם לקויות למידה; 6.4 לילד רגשי.
דוד גולנזר: תחליט הוועדה מהו היקף השעות, ועם היקף השעות הזה הוא ילך לאן שלא ילך.
דוד גולנזר: ואז, המצב שנוצר הוא שהשיקולים של הוועדה לא - - -
יעקב מרגי: תאמינו לי, אמרתי בדיון הקודם – אני יושב באמצע, אתם יודעים למה?
יעקב מרגי: ככה בנו את השולחן, אני יושב באמצע.
יעקב מרגי: אני שומע צד אחד.
יעקב מרגי: אפשר לבנות את העולם רק על חששות וחשדות וחרדות.
יעקב מרגי: אפשר לבנות את העולם אבל הוא ייראה בצורה מסוימת.
יעקב מרגי: אנחנו יוצאים מתוך הנחה שהולכים להקים ועדה מקצועית.
יעקב מרגי: המשרד בא ואומר, אני שם בעל מקצוע שזה תפקידו, זה המקצוע שלו, המשכורת שלו תהיה שם, לא אחד שיש לו עוד 18,000 תפקידים על הראש.
יעקב מרגי: אני שומע טענות לכאן ולכאן, אבל בואו נשים את הכול בצד הזה.
יעקב מרגי: אתה אמרת, החשש שההורים יבחרו.
יעקב מרגי: אתה יודע כמה דווקא ההורים האלה שאין להם הרבה מודעות הלכו לשילוב בלי לדעת מה הם מקבלים?
רויטל לן כהן: לא נכון.
יעקב מרגי: במצב היום.
יעקב מרגי: תסלחי לי, אל תתווכחי איתי.
יעקב מרגי: את יכולה לומר, יש לי דעה אחרת.
יעקב מרגי: אל תגידי לי לא נכון.
רויטל לן כהן: מכירה את השטח.
יעקב מרגי: כי רוב ההורים האלה שאתה באמת רוצה לדאוג להם, ואני מאמין שאתה דואג להם - - -
דוד גולנזר: אני ההורים.
רויטל לן כהן: ואני ההורים האלה.
יעקב מרגי: אז אתה לא מכוון לדעתי.
יעקב מרגי: כי לא כל הורה שיש לו ילדים עם צרכים הוא גם הורה שמסוגל ויש לו חשיבה ויש לו יכולת כלכלית.
יעקב מרגי: עכשיו ירדת לסוף דעתי?
דוד גולנזר: כן.
יעקב מרגי: ואלה הלכו שבי אחרי החלטות ועדות ההשמה.
יעקב מרגי: ואתה רוצה שאני אגיד לך איך מתקיימת ועדת השמה ואיך התקיימו ועדות השמה?
יעקב מרגי: אל תספר לי.
יעקב מרגי: אז אמרתי זאת בדיונים פה.
יעקב מרגי: זה במבטי עיניים ותנועות בין המפקחת לבין יושב-ראש הוועדה לבין הפסיכולוג החינוכי.
יעקב מרגי: אז בואו, תקשיבו.
יעקב מרגי: אפשר לומר שיש חשש כזה, אבל שתדעו לכם שיש גם חשש אחר, שקיים והיה קיים ויש פה משהו שבא לשנות.
יעקב מרגי: עובדה, נכון להיום, כולנו חושבים שהטיפול בחינוך המיוחד לא מושלם.
דוד גולנזר: אולי לא הובנתי נכון, אז אני אבהיר במשפט.
יעקב מרגי: הבנתי אותך נכון, רק אני הייתי חייב לשים את האיזונים כי אי אפשר לבוא ולשמוע רק חשדות, חששות וחרדות.
דוד גולנזר: אני בעד בחירת הורים.
דוד גולנזר: אני רוצה לוודא שהתקציב ההולך עם הילד יהיה פר ראש, כדי ששיקולי הוועדה וההורים לא - - -
יעקב מרגי: צבוע לילד.
ברנדה הורביץ פרוור: שמי ברנדה הורביץ פרוור, מנהלת אמי"ת בנות במעלה אדומים.
ברנדה הורביץ פרוור: אני אגיד לכם מה זה מרגיש כמנהלת פה, שהמטרה שלנו שכל ילד ירגיש מוגן, כל מורה ירגיש מוגן, כל הורה ירגיש מוגן.
ברנדה הורביץ פרוור: הנושא של הזמן, מתי מנהלים מקבלים את כל השיבוצים, זה בלתי אפשרי לתת לילדים להיות מוגנים ולצוות ההוראה להיות מוגנים כאשר אנחנו מקבלים בסוף אוגוסט, הכול ממש לא מסודר, ואז פתאום צריכים להיערך.
ברנדה הורביץ פרוור: אי אפשר להגן על הילד, לתת לו מה שצריך.
ברנדה הורביץ פרוור: אני רואה את עצמי כאחראית לתת לילדים את הבגרות, להגיע לבגרות, להגיע לחיים מיטביים, ואני צריכה לדאוג לזה – בתיכון אני מדברת, לא ביסודי; אומנם הייתי מנהלת יסודי, זה משהו אחר.
ברנדה הורביץ פרוור: כשאתם רואים את הילדים מגיעים לתיכון, אני חייבת להיות מכוונת איך אני נותנת להם הזדמנות שווה.
ברנדה הורביץ פרוור: הזמן שמתארגנים, הכסף שנותנים, לפעמים הצרכים ממש מירביים, שילד מבחינת יכולת שכלית יכול - - -
יעקב מרגי: גברתי, היית בכל הדיונים של הוועדה?
ברנדה הורביץ פרוור: שניים.
יעקב מרגי: תקשיבי, אנחנו עכשיו בסבב דיונים, הערות לשם.
ברנדה הורביץ פרוור: אני רוצה לדבר על זה עכשיו.
יעקב מרגי: אני, יש לי אורך רוח, אבל תקשיבו, יש גבול.
ברנדה הורביץ פרוור: אוקיי.
ברנדה הורביץ פרוור: אז אני אגיד לך.
יעקב מרגי: עכשיו אני מדבר.
יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון, גברתי.
ברנדה הורביץ פרוור: סליחה.
יעקב מרגי: יש תחושה שיש קבוצה שבאמת רוצה את האנרכיה.
ברנדה הורביץ פרוור: לא - - -
יעקב מרגי: תני לי לדבר, אל תפסיקי אותי.
יעקב מרגי: אני עוד לא סיימתי מה שאני רוצה לומר.
ברנדה הורביץ פרוור: זה ממש לא - - -
יעקב מרגי: ולאו דווקא בנושא הזה, לאו דווקא.
יעקב מרגי: בכלל, בכלל בניהול המדינה, יש קבוצה שרוצה את הבלגאן.
ברנדה הורביץ פרוור: מה זה בלגאן?
יעקב מרגי: סליחה, אל תתווכחי.
יעקב מרגי: אני לא מדבר איתך, אני מדבר לעצמי.
יעקב מרגי: תקשיבי, ואל תפריעי לי.
ברנדה הורביץ פרוור: לא מבינה את זה.
יעקב מרגי: יש קבוצות שלא רוצות שינוי.
יעקב מרגי: הם מתלוננים כל הזמן שזה לא טוב, כשבאים לשנות – רגע, לא.
יעקב מרגי: בחינוך המיוחד, הטענות שאת מעלה – עכשיו אני פונה אלייך – הטענות שאת מעלה היו נחלת העבר.
יעקב מרגי: את חוששת שמא הן ימשיכו להיות.
ברנדה הורביץ פרוור: לא.
ברנדה הורביץ פרוור: זה לא מה שאמרתי.
שלמה קרפ: זה לא מה שהיא אמרה.
יעקב מרגי: תמיד קיבלת את הילדים האלה באוגוסט, ואני אגלה לך סוד שאת יודעת אותו.
יעקב מרגי: גם ילד בלי מוגבלויות, בלי לקויות, מגיע אלייך לפעמים בנסיבות כאלה ואחרות – אגלה לך, גם באוגוסט, גם בספטמבר וגם בנובמבר - -
ברנדה הורביץ פרוור: נכון.
יעקב מרגי: - - ואני לא שמעתי.
יעקב מרגי: כואב, כי זה משבש לך, אבל את מקבלת אותו.
ברנדה הורביץ פרוור: אתה לא הבנת אותי.
יעקב מרגי: וזה מאתגר אותך.
יעקב מרגי: כשמדברים על טיפול מערכתי, אין ספק שהילד עם הצרכים המיוחדים צריך להיות מטופל כמו כל ילד ולהגיע לבית הספר עם החליפה שלו מבעוד מועד כדי שיוכל לקבל, וודאי שצריך לקבל את כל הסל ואת כל הכלים, לתת לך את כל הכלים שתוכלי לשלב אותו בצורה המיטבית.
יעקב מרגי: עכשיו דברי איפה הסעיף הזה מפריע לך.
ברנדה הורביץ פרוור: אז אני אומרת שכאשר אתם מדברים על איך הורה מחליט ולו"ז וכל הדברים האלה, אנחנו צריכים להיות במקום שאנחנו כמערכות יכולים להתארגן בצורה נכונה.
יעקב מרגי: את חושבת שמנהל בית הספר צריך להיות חלק מהוועדה.
ברנדה הורביץ פרוור: אני חושבת שיש ניתוק מדהים בין מה שקורה למעלה לבין מה שקורה בשטח, שאנחנו צריכים להתמודד יום-יום עם דאגה - - -
יעקב מרגי: תגידי, היום בוועדת ההשמה, כשתלמיד שלך הגיע לוועדת ההשמה.
ברנדה הורביץ פרוור: הרבה פעמים אני נמצאת שם.
יעקב מרגי: או את, או היועצת.
קריאה: או המחנכת.
יעקב מרגי: היום לא תהיה לך אפשרות להגיע לוועדה?
ברנדה הורביץ פרוור: אני לא יודעת.
יעקב מרגי: מה זה לא יודעת?
ברנדה הורביץ פרוור: אבל אני אומרת לך, אני מדברת על נושא של בחירת ההורים כרגע, הבחירה.
יעקב מרגי: דיברת על המנהלים.
יעקב מרגי: עכשיו בחירת ההורים.
ברנדה הורביץ פרוור: זה אותו דבר בעיניי.
שלמה קרפ: אדוני היושב-ראש, הערה לגבי מה שהיא אמרה כי זה חשיבה של הרבה מנהלים.
שלמה קרפ: היא צריכה הגנה.
יעקב מרגי: תן לה לסיים ואני אחזור אליך.
יעקב מרגי: בבקשה, תסיימי, גברתי.
ברנדה הורביץ פרוור: אני עובדת לפי ערכים, מה הערך שמוביל אותי בכל תהליך – בבית ספר, בבית, לא משנה.
ברנדה הורביץ פרוור: אני שומעת פה, אני אומרת האם אנחנו דואגים למוגנות של הילד, של המערכת, של המנהלים שיכולים לתת לילדים האלה לסיים תהליך של תיכון בצורה מוגנת.
ברנדה הורביץ פרוור: סליחה, תן לי לסיים.
יעקב מרגי: לא אתן לך לסיים.
יעקב מרגי: את חוזרת על נאומי מוטיבציה, פילוסופיה?
ברנדה הורביץ פרוור: זה לא נאום.
יעקב מרגי: הבנתי את הקושי שלך.
יעקב מרגי: קרפ, רצית להעיר?
שלמה קרפ: כן.
שלמה קרפ: היא, נורא היה לה חשוב לקבל את ההודעה מי מגיע אליה יותר מוקדם.
יעקב מרגי: הבנתי אותה.
שלמה קרפ: היא אמרה שהיא צריכה מוגנות.
שלמה קרפ: איזה מוגנות בדיוק היא צריכה?
שלמה קרפ: מה, אנחנו צריכים אולי גם להכניס סעיף בתיקון החוק שברגע שיהיה השילוב אז מגיעים הילדים המשונים, אז אולי נגדיל גם את חברת האבטחה?
שלמה קרפ: אם ככה היא חושבת, זה ביזיון.
רויטל לן כהן: לא, שלמה.
רויטל לן כהן: היא התכוונה לתקציבים לעזור.
שלמה קרפ: זה בדיוק מה שהיא אמרה.
יעקב מרגי: לא שמעתי את זה.
ברנדה הורביץ פרוור: אני אסביר.
יעקב מרגי: אני לא הבנתי אותך כך.
יעקב מרגי: לכן לא חושב שצריך הסבר.
ברנדה הורביץ פרוור: אני אומרת שאנחנו עושים שילוב בבית ספר שלי, אני בעד השילוב הזה, אני איתם.
ברנדה הורביץ פרוור: לפעמים אני אומרת בלב שלי כשהורה יושב אצלי, איזה מענה אני אתן לו שהוא יכול לסיים בגרות, ואני אומרת – אני רוצה את הילד פה ואין לי דרך לתת לו, תקציבית.
יעקב מרגי: תודה, אני הבנתי אותך נכון.
רויטל לן כהן: בוקר טוב, אדוני.
רויטל לן כהן: לפני שאני מתייחסת לסעיפים, חשוב לי להגיד כמה דברים שהמשמעות שלהם מתבטאת בסעיף.
יעקב מרגי: קחי בחשבון שאני אעצור אותך אם תהיה חריגה.
רויטל לן כהן: זה יהיה קצר, נקודתי.
רויטל לן כהן: קודם כול, לעניין הרפורמה.
רויטל לן כהן: ועדות השילוב וההשמה מסתיימות השבוע, שבוע הבא.
רויטל לן כהן: כשאתה תעשה את הישיבה בשבוע הבא זה אחרי שכבר נגמרו הוועדות ואף אחד במשרד החינוך לא יחזור להורים האלה ויגיד להם טעינו כשלא נתנו לכם זכאות.
יעקב מרגי: אם יוברר בדיון הבא שיש פער עצום שגרם לפגיעה בתלמידים או בהורים בהנחיות תשע"ט, אנחנו נקבל החלטה.
רויטל לן כהן: שמה?
רויטל לן כהן: יעשו מחדש הכול?
יעקב מרגי: רגע, את רוצה להיכנס לראשי, לפני שאמרתי?
יעקב מרגי: אנחנו נוציא הודעה, המשרד יפרסם הודעה שאם יש הורים או תלמידים שנפגעו מהליך הוועדה, תינתן ארכה ויוכלו לחזור ולקבל החלטות חדשות.
רויטל לן כהן: אוקיי.
יעקב מרגי: הנה אמרתי זאת בצורה נחרצת.
רויטל לן כהן: כי אני - - -
יעקב מרגי: תודה, נגמר.
יעקב מרגי: חסל סדר פסח.
רויטל לן כהן: לעניין האמירה שלך שפה אנחנו נדבר רק על מה שהם הציעו ולא על דברים אחרים, אני רוצה להזכיר לאדוני שהוא עצמו הגיש תיקון להצעת חוק החינוך המיוחד בהצעת חוק חדשה שעברה -ביחד עם הצעה זו, מוצמדת - ועדת שרים.
יעקב מרגי: אל תיתלי בה כי החלטת ועדת שרים היא להיות מוצמדת לנוסח הממשלתי.
יעקב מרגי: לצערי הרב, אבל זה מה יש.
רויטל לן כהן: להיות מוצמדת.
רויטל לן כהן: ולכן אני אומרת, אני חושבת שזה לגיטימי, לא רק בהליך רגיל של דיון - - -
יעקב מרגי: כשהיא מוצמדת, הנוסח שלי בטל והנוסח הממשלתי מתקבל.
רויטל לן כהן: אני מבקשת לסיים משפט.
רויטל לן כהן: באמת, אני רוצה להגיד את זה בשיא הזהירות.
רויטל לן כהן: אדוני הוא היושב-ראש ואנחנו נמצאים פה ונאלצים להיות סרים למרותך, ואני מרגישה - - -
יעקב מרגי: רק לסדר הדיון.
רויטל לן כהן: אני מרגישה היום מותקפת מאוד, לא רק אני, דרך כל אחד שעבר פה.
רויטל לן כהן: אנחנו לא מצליחים לדבר, אני מרגישה שהגענו - - -
יעקב מרגי: רויטל, זו התחושה שלך מאז שאני מכיר אותך בכנסת.
רויטל לן כהן: אמרתי שאני מרגישה.
יעקב מרגי: אני יושב על שורה וחצי – תסלחו לי על הביטוי – בחוק אחר אני הייתי מגלגל אותה בעשר דקות, נותן פה מימין לשמאל, לא לפי בקשות דיבור.
יעקב מרגי: דברי בלע את אומרת כלפי הליך החקיקה.
יעקב מרגי: על מה את מדברת?
יעקב מרגי: אני קנאי, כן.
רויטל לן כהן: אני מבקשת שתחזור בך.
רויטל לן כהן: אני לא מוכנה שתלכלך ככה על השם שלי.
יעקב מרגי: להליך החקיקה אמרתי.
רויטל לן כהן: גם לא להליך החקיקה.
יעקב מרגי: ככה אני חש.
רויטל לן כהן: אני עורכת דין, אני אדווקט של מערכת המשפט, אני לא מסכימה שתדבר אליי ככה.
יעקב מרגי: אם תתני לי לסיים אני אבחן את האפשרות לחזור בי.
יעקב מרגי: אין פה הליך, אמרתי, של מחטף.
יעקב מרגי: יש פה הליך שנעשה.
יעקב מרגי: זה דיון חמישי רק בקריאה השנייה והשלישית.
יעקב מרגי: יש עוד מפגשים שלכם, שלנו, מאחורי הקלעים.
רויטל לן כהן: אין.
יעקב מרגי: לבוא לומר מותקף – כן, אני חוסם אפשרויות של פיליבסטר, שאפשרתי זאת בדיונים הקודמים.
יעקב מרגי: לא יהיה פיליבסטר ואם את מרגישה שאת מותקפת בגלל זה, אני גאה בכך.
רויטל לן כהן: אז אני רוצה להגיד לאדוני.
רויטל לן כהן: כשמדברים על הצעת חוק, הזכות החוקתית שלנו היא להגיב ולהעלות כל דבר שקשור להצעת החוק.
רויטל לן כהן: זה לא פיליבסטר.
רויטל לן כהן: הזכות שהמחוקק נתן לי היא לא פיליבסטר.
יעקב מרגי: רויטל, בזה אני מסיים את הדיון הזה.
יעקב מרגי: אני מנהל את הדיון וקבעתי כרגע בהליך הדיון שאנחנו מתייחסים רק לסעיף שהוקרא, נקודה.
רויטל לן כהן: אני רוצה להמשיך, גם לגבי הסעיף שהוקרא.
רויטל לן כהן: החוק הזה, הקודם, כשהוא נחקק עוד לא דיברנו על חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
רויטל לן כהן: ולכן, כשאנחנו דנים עכשיו בתיקון הסעיף הזה, אנחנו לא יכולים לתקן אותו תוך שאנחנו חוטאים לחוק קיים, חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
רויטל לן כהן: וכשהחוק הזה, התיקון שאנחנו עושים בסעיף עכשיו, יוצר את המצב הקיים בשטח של אפליה תקציבית בילד, אותו ילד – בין אם הוא יבחר בשילוב או בכיתה קטנה או בחינוך מיוחד כוללני – אנחנו עושים פעולה שהיא לא חוקית.
רויטל לן כהן: רגע, סליחה.
רויטל לן כהן: בסדר, אני רוצה עוד לדבר.
רויטל לן כהן: אנחנו מדברים על הצורך בתוך הסעיף הזה להוסיף עוד משהו שהוא מאוד חשוב בעיניי וכרגע אין לו ביטוי, והתוצאה שלו היא שבפועל, כשיש מנהלים שהם לא חדורי מוטיבציה כמו המנהלים שראינו פה, אנחנו לומדים שיש מנהלים שאומרים להורים שאצלם הוא לא יוכל להיות משולב ולכן אני רוצה להציע הצעה נוספת
יעקב מרגי: לוי, אתה לא מגן על מנהלים?
יעקב מרגי: אם אני הייתי אומר, היית קופץ.
רויטל לן כהן: מה?
יעקב מרגי: לא, אני הערתי ללוי על איזה הערה אחרת.
רויטל לן כהן: ולכן אני רוצה להוסיף הצעה נוספת לסעיף הזה בחוק.
רויטל לן כהן: אחר סעיף 2 יבוא 2(א):
רויטל לן כהן: בחרו הוריו של התלמיד כי ילמד במסגרת חינוך כללית או בגן כללי, ישובץ התלמיד במסגרת החינוכית או בגן שבאזור הרישום עליו הוא נמנה, בהתאם לתקנות לימוד חובה וחינוך ממלכתי.
רויטל לן כהן: המטרה של זה היא למנוע את המצב שקורה היום בשטח, שבו מנהל או גננת אומרים להורה – לא אצלי.
רויטל לן כהן: הרשות המקומית אחר כך אומרת להורה – אתה הרי לא רוצה שהילד שלך ילמד במקום שלא רוצה אותו, ולכן אני רוצה שיהיה ברור.
יעקב מרגי: אני חושב שזה מיותר בהתייחסות של המשפטנים פה.
מירב ישראלי: כבר דיברנו על זה.
רחל אברמזון: כן, דיברנו ואמרנו שאין לנו - - -
יעקב מרגי: זה באזור הרישום.
יעקב מרגי: לפי אזור הרישום.
יעקב מרגי: רויטל, כנראה הפריעו לך.
יעקב מרגי: הוסף בדיון הקודם.
רויטל לן כהן: אולי סיכמתם ביניכם, לנו לא - - -
יעקב מרגי: היה בדיון.
רויטל לן כהן: אדוני, אני ישבתי אומנם בבית וטיפלתי באבא סיעודי שהמדינה לא מטפלת, אבל שמעתי כל מילה שיצאה פה.
יעקב מרגי: רויטל, קדימה.
יעקב מרגי: הנה עובדה, פספסת.
רויטל לן כהן: לא פספסתי.
יעקב מרגי: הערה אחרונה, רויטל.
מירב ישראלי: אני מפנה, זה כתוב בהערות בנוסח.
רויטל לן כהן: לנו זה לא היה.
רויטל לן כהן: עכשיו לגבי הנושא של המסגרת החינוכית הקרובה יותר, אני רוצה להוסיף עוד הערה.
רויטל לן כהן: הייתה המסגרת החינוכית הקרובה ביותר למקום מגוריו של התלמיד בתחום שיפוטה של רשות מקומית אחרת, חובה על הרשות המקומית שבתחום שיפוטה גר התלמיד לאשר את רישומו של התלמיד ולהשתתף בהוצאות חינוכו, וחובה על הרשות בה נמצאת המסגרת לקבל את התלמיד למסגרת החינוכית.
יעקב מרגי: יש את זה ודיברנו על זה.
רחל אברמזון: גם על זה דיברנו.
יעקב מרגי: אני מודה לך אבל יש את זה.
רויטל לן כהן: אני שמחה מאוד שיש את זה, ועכשיו זה בפרוטוקול שיש את זה.
רויטל לן כהן: לעניין אותו סעיף.
רויטל לן כהן: אני רוצה להציע גם הצעת ייעול לנושא הזה של כל הימים שקורים פה.
רויטל לן כהן: אחת הבעיות היא שאנחנו מעבירים לוועדה שאמורה לקבוע דברים סטטוטוריים, בעצם דיון – ולכן עולה פה כל הזמן שלא מכירים את הילד – אנחנו מעבירים אליהם דיון שאמור להיות דיון, כשאנחנו מדברים על ועדת אפיון אנחנו מדברים על זכאות שכבר נקבעה בחוק ועל אפיון שאמור להיות בתקנות בצורה מסודרת, אבל הדיון על מי הילד, מה הילד, מה הוא צריך, כדי להגיע לאפיון נכון צריך להיות בצורה מסודרת לפני.
רויטל לן כהן: היום אין בחוק שלפני ועדת השמה או ועדת אפיון תהיה ועדה בין-מקצועית.
רויטל לן כהן: הוא בחוזר מנכ"ל, סליחה.
רויטל לן כהן: הוא בחוזר מנכ"ל, ואני חושבת שצריך להיות כתוב בחוק בצורה ברורה שלפני שאנחנו בכלל מגיעים לוועדות האלה צריכה להיות ועדה בין-מקצועית שדנה לגופו של הילד כדי שגם האפיון - - -
רויטל לן כהן: זה לא בחוק.
רויטל לן כהן: אתם עושים את זה אבל אני מדברת על הצעת החוק.
רויטל לן כהן: סליחה, אני לא הפרעתי לכם, למרות שאדוני יודע כמה קשה לי, ואני רוצה להדגיש.
רויטל לן כהן: לא רוצה את זה בחוזר מנכ"ל, לא רוצה את זה ביישום בפועל.
יעקב מרגי: בסדר, זכותך.
יעקב מרגי: אמרת זאת לפרוטוקול.
רויטל לן כהן: מבקשת שזה יהיה בחוק כדי שהאפיון שאנחנו עושים אחר כך יהיה באמת מיטיבי.
רויטל לן כהן: ואני רוצה להגיד עוד דבר אחד ברמה האישית לסעיף הזה.
רויטל לן כהן: אתם מדברים פה במילה "חליפה".
יעקב מרגי: אני, רק אני דיברתי על חליפה.
רויטל לן כהן: כולם מדברים על חליפה.
יעקב מרגי: הם דיברו על סל.
רויטל לן כהן: אנחנו רוצים שלילד תהיה חליפה, חליפה או סל.
רויטל לן כהן: אני אומרת לך שהיום הילד שלי בשילוב לא לובש חליפה.
רויטל לן כהן: הוא הולך לבית ספר עם תחתונים, וזה חייב להיפסק.
מנחם גולדין: חמי גולדין, קשר – הבית של המשפחות המיוחדות.
מנחם גולדין: דבר ראשון, כן חשוב להגיד ולציין שרוצים בחירת הורים.
מנחם גולדין: ההתייחסות שלי לגבי הסעיף היא לגבי הסיפה של הסעיף אבל אני רוצה להקדים ולומר - -
יעקב מרגי: רציתי לנזוף בסוף הדיון על אבי קמינסקי שלא מגיע לדיונים, אבל אי אפשר.
מנחם גולדין: - - להפיס קצת אולי את דעתם של החוששים, שהיום, למיטב הבנתי כשאני קורא את החוק, הארכת יום לימודים, הארכת שנת לימודים, כולל הצוות, שם הם ממילא מוחרגים.
מנחם גולדין: צריך לשים את זה על השולחן.
מנחם גולדין: אנחנו שבים וחוזרים ושומעים שכולם חוששים מזה.
מנחם גולדין: גם אם יכתבו את הכול, עדיין יש שלושה סעיפים שמחריגים את זה ואפשר לשים את העניינים האלה בצד.
מנחם גולדין: ועם זה אני בא ואני אומר מה המשפט שהכי מטריד אותי בנושא של בחירת הורים, וזה שהשירותים שיינתנו, יינתנו בהתאם למאפיינים המובנים של המסגרת, ואני רוצה לתת כמה נימוקים.
מנחם גולדין: א', אנחנו כבר חיים בעידן של חוק שוויון זכויות והנגשה.
מנחם גולדין: שוו בנפשכם שהיינו אומרים שהנגשה תיעשה רק בהתאם למאפיינים המובנים של המסגרת, זאת אומרת אנחנו מנגישים את הדרך למסגרת אבל שם, כלום.
יעקב מרגי: באת, שמת הנחת עבודה משפטית.
יעקב מרגי: קבעת אותה אבסולוטית ועכשיו אתה בונה עליה תלי-תלים.
יעקב מרגי: בוא, ואני לא משפטן.
מנחם גולדין: אז אני אומר שלושה נימוקים.
יעקב מרגי: מישהו אחר בהתשה שעשיתם היה כבר מאבד כיוון.
יעקב מרגי: משפט וחצי, בבקשה.
מנחם גולדין: אני חושב שאני מדבר ברכות, אני חושב שהבהרתי שהחריגים שכל כך חוששים מהם משרד החינוך כבר נמצאים בתוך החוק.
מנחם גולדין: אני חושב שיש משמעות לעובדה שאומרים, המאפיינים המובנים של המסגרת, וזאת איזושהי החרגה.
מנחם גולדין: זה דבר אחד.
מנחם גולדין: ודבר שני, תמיד, לעולם, לעולם, לעולם – ואנחנו מדברים פה על איזושהי דינמיות שאנחנו רוצים בין התקציבים, בין השירותים – לעולם, המשפט הזה מחזיר את - - -
יעקב מרגי: מר גולדין היקר, מה אתה רוצה?
יעקב מרגי: חוץ מלהרצות, מה אתה רוצה?
יעקב מרגי: פרקטי, תגיד לי מה אתה רוצה שנתקן.
מנחם גולדין: למחוק את הסעיף הזה.