GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר יצחק הלוי: היא צריכה להיות חלק מהעניין וזו הייתה אמירה שהיא אמירה שמלמדת, וזה המשפט האחרון, אמירה שמלמדת על מצד אחד המקצועיות והאסרטיביות כפי שמציגה אותה מגי, ומדובר פה במקצועיות ואסרטיביות שאני לא מכיר כדוגמתה, אני לא אומר את זה לא בחנופה, גבירתי.
יעקב מרגי: נחשפתי אליה בחודש האחרון.
מאיר יצחק הלוי: אז אני נחשפתי אליה לפני שש שנים ואני נחשף אליה כל חודש.
מאיר יצחק הלוי: הדבר השני זה קבוצת אנשים, אתה יודע, פעמים אני שומע, מדברים על כל מיני אנשים שיש להם את היכולות לסייע, אבל מדובר פה באנשים, אמרתי את זה פעם אחת לאודי אנג'ל ואני אגיד את זה גם פה, שהלב והאוזן שלהם הרבה יותר גדולים מהפה, כי יש לי פה לב גדול, יש כאן אוזן קשובה ויש כאן רצון לעשות דברים אמיתיים, ואני אומר פה בשם כל העיר אילת, אצלנו דרך אגב זה נמצא בכל בתי הספר היסודיים ואנחנו נכנסים עכשיו לפיילוט עם החינוך המיוחד.
מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להגיד לכם בשם כל תלמיד ותלמידה, כאלה שמקבלים את השירות וכאלה שאינם מקבלים את השירות.
מאיר יצחק הלוי: יש כאן פעולה שהיא פעולה ששדרגה את השיח אצלנו בצורה הטובה ביותר ועל כך תודתנו.
יעקב מרגי: אני אעשה לסירוגין אורח וחבר כנסת, אבל בנימה אישית, אנחנו מזכירים אודי אנג'ל, אודי אנג'ל.
יעקב מרגי: לעיתים כאן בבניין הזה הציניות והצביעות גוברת וכל דבר שבא ממקום טוב, ואתה רואה את המעורבות האישית שלו כפילנטרופ יורד לשכנע ראשי רשויות לנצל את המשאב הזה, ומכתת רגליו בערי פריפריה, והוא יגיד לך את האמת, בחששות כבדים שמא - - - .
יעקב מרגי: אני לא יודע איך הוא נראה.
יעקב מרגי: אני אראה אותו ברחוב, אני לא אכיר אותו.
יעקב מרגי: בגילוי נאות, לא יודע מי הוא, לא יודע איזה עסקים יש לו.
יעקב מרגי: בור.
יעקב מרגי: אני תקוע פה בוועדה, ספון, טמון פה.
יעקב מרגי: לא יודע מי הוא, מה הוא.
יעקב מרגי: אמרו לי, יש פה יוזמה.
יעקב מרגי: לקחתי.
יעקב מרגי: הוא מסיבותיו לא הגיע היום.
יעקב מרגי: כשראיתי אותו בלו"ז, פחדתי, כי יש צביעות, יש ציניות ולוקחים את זה למקומות אחרים, והנה מקום שאדם לוקח מהונו הפרטי ושם ליוזמה שאנחנו נחשפים אליה והיא בעלת עוצמות לטווח קצר ולטווח ארוך שרק המדינה תהנה מזה בערכים שאני לא יכול למדוד אותם היום.
יעקב מרגי: כשאני רואה את התלמידים בכיתות ה', ו' מדברים על אפליקציות, על פיתוח שלהם ומאיפה זה בא להם, השמיים הם הגבול מבחינתם.
יעקב מרגי: זה משאב שמי ייהנה ממנו?
יעקב מרגי: המדינה, החברה.
<יוסי חזן: תודה אדוני היושב ראש.
<יוסי חזן: להשיב לך, עיסוקו המרכזי של אודי אנג'ל הוא היום פילנטרופיה.
יעקב מרגי: זה היום של המיזם, אבל אני אתן לחברי כנסת מדי פעם.
מסעוד גנאים: תחילה, תודה על הישיבה ועל היום הזה.
יעקב מרגי: ברשותך, לפני כן.
יעקב מרגי: מאיר, לא אמרת את הדבר הכי חשוב.
יעקב מרגי: מזל טוב השבוע לנישואי הבת.
מסעוד גנאים: מצרפים לברכות.
מסעוד גנאים: אני מברך את כל האורחים, ראשי העיריות והמועצות הערביות, מר אמין ענבתאווי, שפרעם, מר רפיק חלבי.
מסעוד גנאים: ראיתי גם מודר, לא יודע איפה הלך, מודר יונס, ראש מועצת ערערה, מברך את כל מנהלי בתי הספר.
מסעוד גנאים: אני תמיד מתפעל כאיש חינוך לשעבר, כמורה לשעבר.
מסעוד גנאים: אני מאמין שאיש החינוך צריך להיות להוט באמונה שלו, הרפתקן כזה, שהוא לא מפחד.
מסעוד גנאים: כאשר הוא מאמין במשהו, הוא סוחף את כולם.
מסעוד גנאים: תאמין לי, מנהל בית הספר, אם הוא כזה, הוא יסחף את כל ההורים.
מסעוד גנאים: אני מאמין גדול שהמנהיג שעומד בראש הפירמידה, העומד בראש הספינה הזו, אם הוא להוט, מאמין במשהו מסוים, קוראים לזה בערבית, שארוף, והוא הרפתקן גם, הוא לא רוצה להיות בן אדם רגיל.
מסעוד גנאים: בן רגיל בכל התחומים לא יעשה שום דבר.
מסעוד גנאים: יש לו עניין, הוא רוצה לגלות משהו חדש, מאמין בעצמו שיש לו מה לתרום.
מסעוד גנאים: אדם כזה יכול לקדם עניינים ויכול להוביל את כולם להצלחה.
יעקב מרגי: הוא יוצא מהקיבעון מהערכתי.
מסעוד גנאים: זהו, הוא לא בן אדם רגיל כזה שהולך לפי הספר.
יעקב מרגי: לא רוצה לומר מנהל מקובע.
יעקב מרגי: אני אומר, הוא יוצא מהקיבעון.
מסעוד גנאים: אתה יודע מי השחקן שאנחנו מתפעלים יותר ממנו ומוצא חן בעינינו?
מסעוד גנאים: זה לא שהוא הולך לפי הספר, זה שהוא מאלתר מעצמו.
מסעוד גנאים: זה מה שמושך אותנו.
מסעוד גנאים: כך גם בכל התחומים לפי דעתי.
מסעוד גנאים: בקשר למיזם, אני מברך.
מסעוד גנאים: אני מסח'נין, אני יודע, יש בית ספר או שניים כאלה עם סיסמה.
<מגי אסייג: אחד, אלגדיר.
מסעוד גנאים: אלגדיר, כן, אני מכיר אותו, הבן שלי שם.
מסעוד גנאים: כולם משבחים את המיזם הזה, אבל אני רוצה את העיקרון.
מסעוד גנאים: כאשר קראתי את הכותרת של הדיון, טכנולוגיה בשירות ערכים חברתיים, זה המסר שאנחנו רוצים.
מסעוד גנאים: אנחנו רוצים להגיד שהטכנולוגיה, ההייטק, כל הדברים האלה, הם בידיים שלנו.
מסעוד גנאים: הכוונה, אנחנו, שמשתלטים בהם ולא הם שולטים בנו, משום שבסוף האדם הוא חשוב.
מסעוד גנאים: נכון, האדם הוא שיצר בסוף את הטכנולוגיה, את כל החידושים, אבל הוא לא יצר אותה כדי שהם ישתלטו עליו ויכתיבו לו, אלא כדי שהוא יכתיב להם לאיפה הוא רוצה להגיע, וטכנולוגיה בשירות ערכים זה דבר שאנחנו רוצים אותו, חייבים לו.
<מגי אסייג: אנחנו כאן ניסינו לגוון את השיח גם מנציגי הורים, איך השירות הזה בעצם נכנס אליהם הביתה.
<מגי אסייג: אביבית היא נציגת ההורים, ועד ההורים.
<אביבית שוחט: צהריים טובים לכולם, אני אביבית שוחט, יושבת ראש הנהגת הורים, בית ספר מנחם בגין בנהריה.
<אביבית שוחט: האמצעים הטכנולוגיים אכן כבשו את היום-יום שלנו, ושיתוף הפעולה של מיזם "סיסמה לכל תלמיד" הביא איתו הרבה לחיי היום-יום בבית הספר, ולנו כהורים גרם להצלחה ושיתוף בשני רבדים עיקריים: הראשון, התלמידים, הילדים שלנו שמשתתפים במיזם הזה ביום-יום, הסקרנות שהם מגלים והרצון שלהם להצליח בכל פעולה שמשלבת את נושא הטכנולוגיה מביאה אותם לשיא בעשייה היום-יומית וברצון שלהם להצליח ולהעביר את המסרים בדרך הנכונה ביותר לשאר הקבוצות.
אמיר אוחנה: יש תלמידים שאין להם מכשיר סלולארי, מחשב בבית או שלכולם יש?
<אביבית שוחט: לכולם יש.
<מגי אסייג: הנתון הזה הוא נתון שהוא נבדק.
<מגי אסייג: כשאנחנו מכניסים בית ספר, אנחנו בודקים.
<מגי אסייג: ההשקעה שלנו היא במדריכים, מחשבים ואתר לתוך בית הספר, אבל כשנכנסים לתוך בית הספר, אנחנו ממפים את המצב גם בבתים.
<מגי אסייג: יש את פרויקט "מחשב לכל ילד", שאנחנו משלבים לו את המידע ואז אם לילדים חסר, אנחנו דואגים להביא את זה לידיעתם.
<אביבית שוחט: הרובד השני והמרכזי ביותר זה אנחנו, ההורים.
<אביבית שוחט: המיזם הזה גורם לנו בעצם למעורבות יום-יומית ושיתוף פעולה באמצעות האפליקציה שנמצאת אצלנו על הטלפון החכם.
<אביבית שוחט: ביום-יום אנחנו נכנסים אליה, בודקים מה קורה בהוואי בית הספר, איך אנחנו משתלבים בכל הפעילויות שיש שם ומה נכון לנו לעשות, גם בהתערבות או במעורבות היום-יומית בעשייה וגם בשיתוף פעולה בתכנים הלימודיים שעוברים בתוך האפליקציה, אם זה הודעות, שיעורי בית ופעילויות - - -
<מגי אסייג: סליחה שאני קוטעת.
<מגי אסייג: פחות המקום של הציונים, אלא מעורבות ולא התערבות.
<מגי אסייג: המקום שבו בית הספר מייצא להורים את האינפורמציה שנראה להם חשוב, וההורים מקבלים את זה ויודעים לשאול את השאלות, לא איך היה אלא משהו יותר מדויק בתוך מה שהם מקבלים באפליקציה.
<מגי אסייג: האפליקציה היא חינמית גם להורים כמו שהפלטפורמה היא חינמית לבית הספר, והמשמעות המיוחדת היא שהמורה לא עובד בכמה סביבות, אלא עובד בסביבה אחת ואנחנו ב'פוש' מושכים את כל האינפורמציה למי שצריך לקבל את מה שהוא צריך לקבל.
יעקב מרגי: תודה רבה לך, אביבית.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף.
יוסף ג'בארין: אני מצטרף לברכות על המיזם החשוב הזה.
יוסף ג'בארין: אני גם רוצה לברך את ראשי הרשויות שכיבדו את הדיון הזה בנוכחותם.
יוסף ג'בארין: זה גם סימן לרצינות שהם לוקחים את המיזם החשוב הזה.
יוסף ג'בארין: תודה גם למחנכים ולמנהלי בתי הספר שהגיעו.
יוסף ג'בארין: הייתי רוצה להגיע למצב שעם כל הכבוד לפילנטרופיה בעניין הזה, שמשרד החינוך עצמו יאמץ את כל המיזם הזה.
יוסף ג'בארין: קשה לשמוע עד כמה המיזם הזה תורם לתלמידים, ואת מילות השבח המאוד מרשימות שאנחנו שומעים בדיון הזה.
יעקב מרגי: זה 220 בתי ספר בלבד.
יוסף ג'בארין: ולחשוב שיש עוד הרבה בתי ספר מאחור, ולכן ה"סיסמה לכל תלמיד", מסתבר שזה לא בדיוק לכל ילד, זה לכל ילד שהפרויקט הזה מגיע אליו.
יעקב מרגי: החזון הוא שזה יגיע לכל ילד.
יוסף ג'בארין: בדיוק, ולכן אני רוצה לקוות באמת שהדיון הזה ייקח אותנו עם יותר אנרגיות לפנות למשרד החינוך וללחוץ על משרד החינוך, וכבוד היושב ראש, אתה דווקא טוב בעניין הזה, להביא את אנשי משרד החינוך ולדחוף בהם ליישם את המיזם הזה.
יוסף ג'בארין: אני רוצה להגיד לך שאני כבר הרבה שנים שומע על הפרויקט שלא יישאר ילד מאחור והרעיון היה שלכל ילד יהיה מחשב.
יעקב מרגי: השאלה לאיזה ילד הם התכוונו.
יוסף ג'בארין: או שהם מתכוונים רק לילדים במרכז במצב סוציו אקונומי טוב, או שהם מתכוונים איך שצריך להיות, לכל הילדים בארץ, במיוחד בפריפריה, ביישובים הערביים, ביישובים החרדיים, לכן מי שמקשיב לחשיבות הפרויקט הזה גם ברמה של הפיתוח המדעי, גם ברמה של ההתפתחות האישית של הילד, גם ברמה של להסתכל על העתיד ולהיות חלק מעשיית העתיד, מבין עד כמה חסר פרויקטים כאלה היום בכלל בבתי הספר.
יוסף ג'בארין: אסיים ואומר, הדיון הזה החזיר אותי קצת ל-95'-96' כשכתבתי את עבודת המסטר שלי, ותוך כדי הכתיבה נכנס האימייל לאוניברסיטה, ואז במקום להעביר בפקס את מה שכתבתי לעורך, שיקרא ויתקן בכתב יד ולשלוח בפקס שוב עם כל הבעיות, פתאום החיים נראו הרבה יותר קלים ומבטיחים, והנה אני רואה עד כמה מאז התקדמה האנושות בחינוך.
יוסף ג'בארין: אני רק רוצה לקוות שההתקדמות הזו תהיה נחלת כולם ולא רק מגזרים מסוימים או אזורים מסוימים בישראל.
<אתי אטלי: שלום לכולם, שמי אתי אטלי, אני מנהלת בית ספר "הגבעה" באופקים.
<אתי אטלי: לצידי נמצאת תאיר, תלמידה.
יעקב מרגי: אני מציין שמנהל מחלקת החינוך של אופקים נמצא איתנו כאן בדיון.
<אתי אטלי: נכון, אבי ביטן היקר.
יעקב מרגי: והוא מתמיד בוועדה.
יעקב מרגי: לפעמים אני נוזף בו על פעילות יתר, אבל הכול בסדר, הכול באהבה.
<אתי אטלי: זה בסדר, הוא וירטואוז ואנחנו מעריכים מאוד את פועלו בעיר אופקים, שמחים מאוד שאבי שם.
<אתי אטלי: אני רוצה לא לחזור על כל הדברים הקודמים שכולם אמרו.
<אתי אטלי: גם אני מצטרפת לשבח למיזם "סיסמה לכל תלמיד".
<אתי אטלי: אנחנו רוצים להציג תוכנית מסוימת, אז כמו שפתחתי ואמרתי, לצידי תלמידה, תאיר מכיתה ה', חנה שפירא, מנהלת כיתת תקשורת בתוך בית ספר "הגבעה", יוכי, מורה בבית ספר "נתיב יצחק" בנתיבות.
<אתי אטלי: חשוב לנו להסביר את המיזם המיוחד שלשמו התכנסנו.
<אתי אטלי: אנחנו בגאווה רבה בבית הספר, זה בית הספר הגדול ביותר בעיר אופקים, 363 תלמידים, ובשמחה רבה, לכם זה נשמע קטן, אצלנו זה גדול.
יעקב מרגי: אופקים צועדת בכיוון הנכון בשנים האחרונות אחרי שהמדינה קצת עשתה לה כמה עוולות טובות, אבל ברוך השם, ובכל זאת מגיעים להישגים חשובים.
<אתי אטלי: ברוך השם.
<אתי אטלי: אחת מההצלחות של בית הספר זה שילוב כיתת תקשורת, תלמידים על הרצף האוטיסטי בתוך בית הספר, מתוך החינוך לערכים של קבלת השונה, מתן הזדמנות שווה לכל ילד, ובאמת לכל ילד.
<אתי אטלי: נוצרה יוזמה מבורכת של תלמידים מבית הספר "נתיב יצחק" שהחליטו לכתוב פעילויות מתוקשבות לתלמידים ולבוא דווקא לתלמידים שלנו על הרצף האוטיסטי ודווקא איתם לעבוד, והמיזם הזה נקרא "קסם התקשורת".
<אתי אטלי: אפשר למצוא אותו כמובן באתר שלנו, של "סיסמה לכל תלמיד" וללמוד עליו עוד ועוד.
<אתי אטלי: חשוב לי להגיד שמאז, כיתת התקשורת רושמת הישגים מאוד יפים.
<אתי אטלי: גם הילדים האלה לומדים, ולומדים מצוין ומתקדמים מצוין הודות לטכנולוגיה שנמצאת לשירות הלמידה, אז תודה רבה.
<אתי אטלי: אני ממש מודה למגי, לאנשי "סיסמה לכל תלמיד".
<אתי אטלי: יש מדריך שמלווה אותם, מדריכה, גם גיא, גם נעמה, אנשים טובים בדרך.
יעקב מרגי: יש לכם פה במה בתערוכה.
<אתי אטלי: נכון, יש לנו פה מיצג בחוץ.
יעקב מרגי: ביתן בתערוכה.
<אתי אטלי: נכון מאוד ואנחנו גאים, ובעזרת השם נמשיך לעשות ולהצליח.
<אתי אטלי: תודה רבה.
יעקב מרגי: מצדיעים לכם, נתיבות.
יעקב מרגי: כל הכבוד על שיתופי הפעולה.
<מגי אסייג: זה היופי שהפלטפורמה מאפשרת.
<מגי אסייג: בסוף נתיבות ואופקים לילדים כל כך מיוחדים שמגיע להם, וכל מה שצריך לתת להם.
<בני בן-מובחר: אני בני בן-מובחר, אני ראש המועצה האזורית מבואות החרמון.
<בני בן-מובחר: אני רוצה לברך את היושב ראש ואת חברי הוועדה ואני רוצה לברך כמובן את יוזמי התוכנית "סיסמה לכל תלמיד" ובמיוחד החברים שלי, ראשי המועצות, ראשי הערים, חברי כנסת.
<בני בן-מובחר: אני חייב להגיד שבהתחלה לא רשמתי שום דבר.
<בני בן-מובחר: אמרתי, אני מדבר, אבל אחרי שדיבר כאן מנהל בית ספר אלבורג' משפרעם, אני כולי התרגשות.
<בני בן-מובחר: אני 21 שנה במועצה והנה הוא מצליח לרגש אותי.
<בני בן-מובחר: לשמוע את שפרעם עם כזאת התרגשות, כזה 'פשן', כזאת התלהבות, אשרי ראש העיר, ראש המועצה שיש לו מנהלי בתי ספר כאלה, ואם הוא יעשה לך בעיות, אני מקבל אותך במיידי.
<בני בן-מובחר: אני רוצה להגיד לראש העיר, חברי באילת, שזה יפה שאתה מרחיב ויפה שאתה נוגע בזה.
<בני בן-מובחר: אני חבר שלך הרבה שנים, אני אוהב אותך, מאמין בך ואני מזמין אותך לקצה השני, לקריית שמונה.
<בני בן-מובחר: אני מזמין אותך גם מזה שאיך מגי מצליחה לגעת בכל המקומות שבאמת צריכים לגעת בהם, ולא מקטע של מסכנות, לא באילת ולא בגליל העליון, אלא לקחת משהו ולהרים אותו.
<בני בן-מובחר: כשאתה אומר שאתה נכנס לזה עוד ועוד, אז אני רוצה להזמין אותך להיות אורח שלי.
<בני בן-מובחר: בפעם האחרונה היית במטולה.
<בני בן-מובחר: זה לא מספיק צפון.
<בני בן-מובחר: שלי יותר צפון.
<בני בן-מובחר: אני מזמין אותך ואני רוצה שאתה תראה גם אצלנו מה שהולך, ואתה משוחרר.
מאיר יצחק הלוי: בהצלחה.
מאיר יצחק הלוי: תודה רבה לכם.
<בני בן-מובחר: אני לא רוצה לחזור על דברי השבח של חבריי.
<בני בן-מובחר: אני חושב שנאמרו פה הרבה דברים ואין טעם, יש פה הרבה אנשים.
<בני בן-מובחר: אפשר לדבר כמו שאמר חבר הכנסת מאיר, שאפשר לדבר שעה שלמה על העניין הזה.
<בני בן-מובחר: אצלנו במבואות החרמון היום, כבר שנים יש מסגרת של 6 עד 21, מסגרת מדהימה, מסגרת שהיא בנויה מ-65% מהילדים שהם המגזר, ואני לא אוהב את המילה 'מגזר'.
<בני בן-מובחר: כולם ילדיי, כולם מקבלים את אותו יחס.
<בני בן-מובחר: אנחנו חגים את החגים של כולם.
<בני בן-מובחר: אני רוצה להגיד לכם, אני לא משתמש בזה, ומגי יודעת.
<בני בן-מובחר: אף ילד לא תושב המועצה שלי.
<בני בן-מובחר: אף אחד.
<בני בן-מובחר: 21 שנה אני במועצה.
<בני בן-מובחר: אף ילד לא תושב המועצה, ואני מתייחס לכולם כאילו הם ילדיי, ואני אמשיך ככה.
<בני בן-מובחר: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, שמשרד החינוך החליט להקים אצלנו במבואות החרמון, נתתי את השטח, מסגרת לגיל 3 עד 6 שעכשיו נבנה ומגיל 21 עד 120, זאת אומרת שבמבואות החרמון יהיו מגיל 3 עד גיל 120 על כל הספקטרום עם כל קשת הטיפולים והכול.
<בני בן-מובחר: בצמוד, אני מזמין אתכם לראות, הקמנו מרכז טיפולי רפואי במים שמשפיע מאוד על ילדים ומשנה את אורך החיים שלהם, לטיפולים בילדים לבד ובילדים עם ההורים והאחים והמשפחות, במים, מגיל אפרוחים קטנטנים ועד המבוגרים ביותר, ואני מזמין אתכם לראות.
<בני בן-מובחר: אני רוצה להגיד לך, היושב ראש, שכשמגי פנתה לאנשים שלי בתחום החינוך, הם אמרו, לא מבינים מה, אנחנו לא צריכים, הכול בסדר אצלנו, ועד שקיבלתי טלפון נזיפה יום אחד, 'אתה בטוח שאתה לא רוצה להיות בתוך תוכנית כזאת'?
<בני בן-מובחר: אמרתי לה, מגי, אל תכעסי עלי, אני אפילו לא יודע.
<בני בן-מובחר: נפגשתי עם מגי.
<בני בן-מובחר: הבאתי את האנשים למשרד.
<בני בן-מובחר: אם תיקח את מנהל אגף החינוך שלי, הוא מנהל מנהלי בתי ספר היום, ותגיד להם ש"סיסמה" לא איתם, הם עולים לעזריאלי.
יעקב מרגי: לא חוכמה, יש שם מסעדה.
<בני בן-מובחר: אני אומר לך, משם הם קופצים.
<בני בן-מובחר: אני לא יודע אם המסעדה כשרה.
יעקב מרגי: כשרה.
יעקב מרגי: חשבתי שתאמר לי, לא יודע אם היא עוד קימת, כי אני הייתי שם לפני הרבה שנים.
<בני בן-מובחר: לא יודע, אני לא הולך לשם.
<בני בן-מובחר: אני רוצה לספר למנהלי החינוך ולאנשים שעוסקים בחינוך דבר אחד שהוא מאוד נוגע לליבי, המסגרת של החינוך הרגיל, של מה שקרה שם עם אנשים, עם התפתחות, הקשר בין ההורים לבית הספר, לשיעורים, לציונים, מה שהולך החיבור הזה הוא מדהים, אבל מה שקרה אצלנו זה שילדים שאנחנו לא יכולים לדבר איתם, אנחנו לא יכולים לתקשר איתם, הם הילדים שהיום נכנסים עם אייפדים למים ומקבלים טיפולים עם אייפד במים, וכשהמדריך לוחץ עליהם, הם יודעים לסמן לו, אתה מכאיב לי.
<בני בן-מובחר: הם יודעים לדבר איתו דרך האייפד, וזה דבר שאנשים, אם לא רואים בעיניים, לא מאמינים.
<בני בן-מובחר: הילד שהוא איננו שומע, מרותק, נכה 200%, נוגע באייפד ואומר למדריך שלו, זה אני רוצה.
<בני בן-מובחר: אני עייף, אני רוצה לצאת.
<בני בן-מובחר: לראות את הדברים האלה.
<בני בן-מובחר: דבר אחד נוסף שאתה אמרת ודיברת עליו.
<בני בן-מובחר: אני עושה שיתוף פעולה עם טובא זנגריה.
<בני בן-מובחר: זה היישוב היחידי שיש לידנו, וזה כואב לי נורא שאבא שלי שהיה חקלאי גדול מאוד בגליל, העסיק הרבה מאוד אנשים מטובא זנגריה וכשהיה נוסע לחוץ לארץ, הדודים שלי, אני הייתי נשאר לישון בטובא זנגריה ארבעה ימים, שבוע, עשרה ימים.
<בני בן-מובחר: עכשיו כשהגעתי כראש רשות לשיתוף פעולה עם טובא זנגריה, הילדים לא יודעים לדבר עברית.
<בני בן-מובחר: אתה העלית את זה.
<בני בן-מובחר: זה נורא מפריע לי, ישוב שאני גדלתי בו בתור ילד ואני מכיר את כולם, אין בבית ספר את ההטמעה הזאת של ללמוד.
<בני בן-מובחר: אני לוקח את מה שאתה אמרת ומה שחברי אמר.
<בני בן-מובחר: צריך שיהיו בשני הצדדים.
<בני בן-מובחר: אם אתם אומרים שאתם מעבירים חוק, אז אצלנו בבית ספר תיכון לומדים ערבית.
<בני בן-מובחר: אין לי שום בעיה שיכנס גם לבית ספר יסודי שילמדו ערבית.
יעקב מרגי: תראה, העניין של עברית בבתי הספר בחברה הערבית, זה לא בא מצד שצריך בגלל שהם במדינה, וכל המילים היפות.
יעקב מרגי: לא, זה מקשה עלינו להצעיד את התלמידים האלה להישגים ולשילוב נאות בחברה.
יעקב מרגי: זו בעיה חברתית שלנו.
<בני בן-מובחר: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, אני לפני כמה שנים הקמתי בית ספר לעיצוב התנהגות, 'ילדי הברזלים', ילדים שנפלטו מכל מערכות החינוך.
<בני בן-מובחר: גם שם אין ילד אחד שהוא תושב המועצה האזורית מבואות החרמון, כולם מהאזור.
<בני בן-מובחר: היום, בשלוש השנים האחרונות אנחנו מצליחים להביא אנשים ללמוד תואר, להיכנס לצבא הגנה לישראל, והפעם הראשונה שהם נגעו במחשב זה כשהם גנבו מבתים מחשבים, והיום הם יושבים על המחשבים ועל תוכניות ויכולים ללמד אנשים אחרים מה זה מחשב.
<בני בן-מובחר: תודה.
יעקב מרגי: חוזרים לדימונה.
<טטיאנה דרפקין: אנחנו מבית ספר "נווה עמרם" בדימונה.
<טטיאנה דרפקין: אנחנו בית ספר לנגינה ופיתוח חשיבה יזמית.
<טטיאנה דרפקין: אני כרכזת תקשוב מאוד מאמינה במושג "למידה ניידת" ובזה שבזמנינו הידע נמצא בכל מקום, ושימוש יעיל ביישומים ובטכנולוגיה מאפשר לנו הרבה דברים.
<טטיאנה דרפקין: אני גם מאוד מאמינה בשיתוף ידע, שאם אני למדתי משהו ולימדתי את הילדים שלי, הילדים שלי יכולים להרחיב את המעגל הזה, וזה בעצם מה ש"סיסמה" מאפשרת לנו.
<טטיאנה דרפקין: בגלל האמון שלנו בזה, אנחנו כבר כמה שנים, קבוצת נאמני מחשב מעבירה פעילות לכל נאמני המחשב בכל העיר.
<טטיאנה דרפקין: לפני זה אנחנו כמובן לומדים וחוקרים בעזרת הסיסמאות, בעזרת היישומים החדשים מה אפשר ללמד את הילדים, איך לתת למורים להשתמש בזה ואז אנחנו מעבירים פעילות.
<טטיאנה דרפקין: לוקחים פשוט פלטפורמה, יוצקים בה את כל הידע שלמדנו, שרוצים לשתף את הידע, ואז אנחנו מזמינים את כולם לפעילות.
<טטיאנה דרפקין: הטכנולוגיה מאפשרת לנו לפרוץ גבולות ואנחנו יוצאים מכותלי בית הספר.
<טטיאנה דרפקין: בפעילות האחרונה לקחנו פלטפורמה ולימדנו דרכה גם את הנושא החשוב של 70 שנה לאיחוד ירושלים וגם למדנו - - -
יעקב מרגי: 50 שנה לאיחוד ירושלים, 70 שנה למדינה.
<טטיאנה דרפקין: סליחה, כן.
<טטיאנה דרפקין: אני רוצה לתת זכות דיבור לנאמן מחשב שיספר לנו.
<ליאם: שמי ליאם, אני בבית ספר "נווה עמרם" בדימונה בכיתה ה'.
<ליאם: אני נמצא בקורס נאמן מחשב פעם בשבוע.
<ליאם: אני יוצר פעילויות ומשחקים עם עוד נאמנים, תלמידי בית ספר.
<ליאם: יש לנו יום שיא פעם אחת בשנה או פעמיים, שאנחנו לוקחים את הפעילויות והמשחקים שהמצאנו לתלמידי נאמני מחשב בבתי ספר אחרים בעיר.
<ליאם: יש לנו גם את האתר של נאמני מחשב.
יעקב מרגי: כנאמן מחשב, אתה מצליח להדביק בחיידק הזה את החברים שלך?
יעקב מרגי: אתה מצליח למשוך אותם לפעילות הזו?
<ליאם: כן.
<מגי אסייג: יש פה ילד שנמצא איתנו שרוצה להגיד משהו?
<ליאן שפסו: שלום לכולם, אני ליאן שפסו, תלמידה צ'רקסית שלומדת בבית ספר "תינאל" בכפר כמא שבצפון.
יעקב מרגי: כפר כמא, אתם יודעים איפה זה?
יעקב מרגי: מקום יפה במדינה.
<ליאן שפסו: בזכות הפעילויות המתוקשבות שמבצעים התלמידים של כפר כמא ושל שאר בתי הספר בארץ, הופכים אנו התלמידים לסובלניים יותר ומודעים יותר למגזרים והדתות השונות במדינה הצבעונית הזו.
<ליאן שפסו: לפני מספר שנים שמחנו לארח את צעדת הסובלנות, צעדה שגיבשה העמים והעדות החיים במדינת ישראל.
<ליאן שפסו: בצעדה השתתפו 4,000 תלמידים מרחבי הארץ, מה שחיבר הלכה למעשה והביא להיכרות בין התלמידים, - - - להרחיב את הפעילות החינוכית מעבר לגבולות בית הספר באמצעות חוויית למידה אחרת.
<ליאן שפסו: הם סרקו ברקודים ולמדו על חגים ומאכלים, ענו על חידון דיגיטלי ונחשפו לכלל התרבויות והמגזרים של החברה הישראלית.
<ליאן שפסו: אנו גאים להיות חלק ממערך הלמידה המשמעותית והחשובה הזו שמעניקה לנו "סיסמה לכל תלמיד".
<ליאן שפסו: חקר תרבויות וקבלת האחר היא דרכה של הדמוקרטיה.
<ליאן שפסו: תודה לכולכם.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מלכיאלי שהמתין בסבלנות, כמה מילים.
מיכאל מלכיאלי: הסבלנות הלא אופיינית לו.
יעקב מרגי: אצלי אין אופייני, לא אופייני.
יעקב מרגי: אם לא רשות דיבור, לא מקבלים.
מיכאל מלכיאלי: טוב, תודה אדוני היושב ראש.
מיכאל מלכיאלי: האמת היא שבדרך לכאן קראתי, היום יש 'גוגל', אפשר לקרוא הכול, גם קצת על המיזם וגם דיברתי עם מנהל בית ספר שיש לו את המיזם, ואני רוצה לומר לך, הרב מרגי, שאתה מכנס כרגע ישיבה, ולכם גם אני אומר, שבכנסת בוועדות תמיד יש מחלוקת בין קואליציה לאופוזיציה, מפלגות שונות, דעות שונות, אבל אדוני היושב ראש, אתה כינסת כאן ועדה שחוצה מגזרים, יהודים, ערבים, קואליציה, אופוזיציה.
מיכאל מלכיאלי: בעצם פה כולם מתכנסים למקום אחד ואני חושב שזה דבר שהוא גם נדיר בכנסת.
יעקב מרגי: תראו לאיזה מצב פריק הגענו, שאפילו משבר הוא לא משבר.
מיכאל מלכיאלי: באמת לברך גם את כל מי שעומד מאחורי המיזם הגדול הזה, וגם אני ראיתי דבר שאותי באופן אישי מאוד ריתק.
מיכאל מלכיאלי: שנה שעברה בליל הסדר, ילד שרוצה ללמוד קצת על ליל הסדר יחד עם הרב גרוסמן, לבוא לליל הסדר מוכן עם הרבה יותר מידע וידע, דבר מבורך מאוד, אני אומר רק, חבל שזה צריך מידי גופים פרטיים מהמגזר השלישי לטפל בזה ולא מדינת ישראל, משרד החינוך לוקח את זה על עצמו, כי אני חושב שזו חובה של המדינה לקחת את זה ולא אנשים פרטיים.
מיכאל מלכיאלי: אסיים כמו שאתה אמרת, הרב מרגי, מזל טוב לראש העיר אילת.
יעקב מרגי: תודה רבה מלכיאלי.
יעקב מרגי: רינת זמיר.
<מגי אסייג: נציגי מגדל העמק.
<רינת שפטניצקי זמיר: שמי רינת זמיר, מנהלת בית ספר "גיורא יוספטל" במגדל העמק.
<רינת שפטניצקי זמיר: אני גם תושבת העיר מגדל העמק.
<רינת שפטניצקי זמיר: אני מאוד מתרגשת להיות כאן היום, לשתף בתהליכי הלמידה החדשניים - - -
יעקב מרגי: ולמדת באותו בית ספר?
<רינת שפטניצקי זמיר: לא, למדתי בבת ים, אבל ב-20 שנים האחרונות אני גרה במגדל העמק ואני מאוד אוהבת.
<רינת שפטניצקי זמיר: יש לנו ראש עיר מדהים שמחזיק את תיק החינוך, וגם לו מגיע מזל טוב, נולד לו נכד, ואני שמחה להיות כאן היום גם בשמו, ולהגיד שמגדל העמק הוא ישוב פורץ דרך בצורה יוצאת דופן בתחום התקשוב, גם בזכות רשות תומכת.
<רינת שפטניצקי זמיר: ראש העיר מחזיק תיק החינוך.
<רינת שפטניצקי זמיר: "סיסמה לכל תלמיד", שאני מסכימה עם כל מילה שנאמרה כאן, ויותר, והנה נמצא פה גם אריאל שגיא, מנהל המיזם בצפון, שהוא ידיד ורע ושותף בכל התהליכים.
<רינת שפטניצקי זמיר: "מחשב לכל ילד", תיכף אני אדבר קצת על "למידה ניידת".
<רינת שפטניצקי זמיר: אני חושבת שבזכות התהליכים המדהימים שעברנו ביחד עם מגי, עם אודי, ביקורים של חברי כנסת ושרים בבית הספר שלנו, בית הספר שלנו הצליח לעשות בשנים האחרונות מהפכה מאוד משמעותית בתחום התקשוב.
<רינת שפטניצקי זמיר: אנחנו מובילים היום ברמה ארצית, אם זה בכניסות של מורים ותלמידים לאתר בית הספר, אם זה ביחס של 1:1, מחשב לכל תלמיד.
<רינת שפטניצקי זמיר: בכל הכיתות יש לנו לוחות חכמים, אמצעי קצה מהמתקדמים בעולם.
<רינת שפטניצקי זמיר: בעצם אנחנו שמנו את הפריפריה במרכז.
<רינת שפטניצקי זמיר: אני חושבת שגם אודי פעם אמר, הילדים שלי ברמת אביב לא זוכים למה שיש לכם כאן בבית הספר.
<רינת שפטניצקי זמיר: אחד הדברים המשמעותיים, הצוות שלנו זוכה להדרכה מהמטמיעים של המיזם.
<רינת שפטניצקי זמיר: בית הספר שלנו מצא להם שם חדש שנקרא "טכנוגוגים", שילוב של טכנולוגיה ופדגוגיה, כשבעצם מעבר לטכנולוגיה אני חושבת שהייחודיות של המיזם זה ההון האנושי.
<רינת שפטניצקי זמיר: יש כאן את עירית בוסקילה, ה"טכנוגוגית" שלנו.
<רינת שפטניצקי זמיר: אני אומרת שהאנשים האלה מגיעים לבתי הספר ביצירתיות, עם ראש פתוח, עם יוזמות.
<רינת שפטניצקי זמיר: הם מדריכים את המורים, את התלמידים.
<רינת שפטניצקי זמיר: כל פרויקט שהם לוקחים בו חלק, ויש הרבה, נעשה על הצד הטוב ביותר.
<רינת שפטניצקי זמיר: פרויקט "למידה ניידת" התחיל לפני שלוש שנים במגדל העמק.
<רינת שפטניצקי זמיר: כל תלמידי כיתות ד' מקבלים מחשב היברידי אישי, בעזרתו הם לומדים וזוכים ללמידה מתוקשבת ומושכלת.
<רינת שפטניצקי זמיר: דוגמא לפרויקט יישובי שמובילה "סיסמה לכל תלמיד" כבר שבע שנים בעיר שלנו, ששותפים כל תלמידי כיתות ד', הוא חקר היישוב שלי.
<רינת שפטניצקי זמיר: בתהליך הלמידה והחקר למדו הילדים בעצם על העיר ורכשו ידע דרך הרגליים.
<רינת שפטניצקי זמיר: הם ממש הולכים עם ההיברידי, הם סורקים כל מיני ברקודים ומגלים על העיר דברים שהם לא ידעו דרך משחק, דרך חידון, דרך כלים חדשניים עם דגש על פיתוח של סדר חשיבה גבוה שהוא חלק מתוכנית העבודה לא רק שלנו, ברמה ארצית.
<רינת שפטניצקי זמיר: ראש העיר, אלי ברדה, נרתם גם לתהליך הזה.
<רינת שפטניצקי זמיר: הוא העביר שיעור מקוון שהוא עונה לשאלות תלמידי בתי הספר בכל העיר.
<רינת שפטניצקי זמיר: נמצאת פה גם לילי נודל, מנהלת בית ספר "נופים" במגדל העמק.
<רינת שפטניצקי זמיר: מתוך החשיבות והערך החשוב, דיברו על שילוב של ערכים, הערך של המעורבות בקהילה מאוד משמעותי, שבעצם התלמידים, ותיכף ניקול מכיתה ה' תסביר קצת על זה, הם מחזירים מתנה כמחווה, מפות דיגיטליות שהם הכינו, והמפות האלה היום משמשות את הציבור, למשל המתמצאות לעולה החדש שנמצא, לאזרח החולה, לטובת מחפשי עבודה ותעסוקה במגדל העמק, לטובת היכרות עם מוסדות בעיר.
<רינת שפטניצקי זמיר: בסוף תהליך הלמידה כל תלמידי כיתות ד' מגיעים ליד לבנים.
<רינת שפטניצקי זמיר: מתקיים שם יום שיא יישובי, משתתפים כל בתי הספר ביישוב כולל ראש העיר, כל המנהלים, ראש מינהל חינוך, וזה הפנינג מאוד גדול ומרגש, כל מנהלי בתי הספר וגם הנהגת ההורים.
<רינת שפטניצקי זמיר: נמצא פה יו"ר הנהגת הורים של בית ספר "נופים", והייתי רוצה שתשמעו את ניקול, תלמידת בית הספר שלי, מדברת קצת על התהליך.
יעקב מרגי: אז בואי ניתן לניקול.
<ניקול לובינסקי: שמי ניקול לובינסקי, תלמידת כיתה ה' מבית ספר "גיורא יוספטל" במגדל העמק.
יעקב מרגי: גיורא יוספטל בהקשרים של התקופה הזו, אבל זה לא - - -
<רינת שפטניצקי זמיר: עכשיו ראש העיר העלה שמשנים את שמו לבית ספר "אילן ואסף רמון".
יעקב מרגי: שנת ה-70 היא שנה מכוננת במדינה הזו, שאפשר לדבר על הכול, אפשר לחשוף גם טעויות והכול בסדר.
<ניקול לובינסקי: בכיתה ד' קיבלנו מחשבים היברידיים, למדנו וחקרנו על היישוב שלי באמצעות מחשב היברידי.
<ניקול לובינסקי: השיא היה יציאה לסיור עם כל תלמידי העיר.
<ניקול לובינסקי: הסיור הזה משלב אמצעים דיגיטליים.
<ניקול לובינסקי: אני כתלמידה גאה שהצלחנו ליצור מפה לעולה החדש.
<ניקול לובינסקי: כדי להגיע למפה, למדתי, חקרתי, אספתי מידע, השתמשתי ב'גוגל מאפס', במצגות.