GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
וכיל: אני אסביר למה אני מתכוון.
יעקב מרגי: אני מבין שכאשר זאת עלות של תקן עובד, אני מבין מה הנורמטיבי עושה לכם.
יעקב מרגי: במכשיר, בחוק שהוא מחייב הצבת מכשיר שעולה היום איקס ומחר יעלה ואי.
וכיל: אני אסביר.
וכיל: כשאני אומר נורמטיבי, הכוונה שאני לא מתכוון לחכות לחשבוניות או קבלות של הרשות או של הבעלות כדי לתקצב אותם.
וכיל: להפך, זה מייעל את העסק ונותן את הכסף די מהר ולא מסרבל את הסיפור.
יעקב מרגי: זאת אומרת, מחר-מחרתיים אצלכם ביחידה עושים בדיקה לפי החוק וזה חל על רשות מקומית מסוימת, כך וכך מכשירים, אתם מעבירים את התקציב.
וכיל: זה יהיה ברמה של מוסד.
וכיל: כמה תלמידים במוסד, מי יקבל את המכשיר הזה, מה הצינורות.
יעקב מרגי: מה זה מול מוסד?
יעקב מרגי: מאחר ולא ליווית אותי במשך כל הדיונים, תקשיב.
יעקב מרגי: אנחנו בחוק הטלנו את החובה על מחזיק בית ספר.
וכיל: בעלות.
יעקב מרגי: מחזיק בית ספר, לעתים זו רשות מקומית.
וכיל: נכון.
יעקב מרגי: אם עוד לא הפרטתם את הכול.
יעקב מרגי: זאת רשות מקומית.
יעקב מרגי: אתה לא יכול להגיד פר מוסד.
יעקב מרגי: כשאתה אומר פר מוסד, אתה מקפיץ לי את החוליה הזאת.
וכיל: התקצוב תמיד מגיע לבעלות ולרשות.
יעקב מרגי: בחישוב לפי מוסד.
וכיל: ברור.
וכיל: בחישוב.
יעקב מרגי: היה חשוב שתבהיר כי זה לא מה שנשמע מדבריך קודם.
וכיל: חד משמעית.
וכיל: התקצוב והתקשורת תהיה רק מול הבעלות מול הרשות.
וכיל: כמו שאמרתי, שלושה שלישים.
וכיל: אנחנו רוצים מבחינתנו כבר ב-2018, בספטמבר, שהכסף יהיה אצלם.
יעקב מרגי: כי הם צריכים להיערך למכרזים.
<מיכל מנקס: שאלה בהקשר הזה.
<מיכל מנקס: אני לא מבינה למה למרות תכניות שנעשו כאן ועכשיו – בתי הספר של החופש הגדול, צהרונים, בתי הספר של החגים – יודע האוצר לתת מקדמה ולתקצב על פי חשבונית של ביצוע בפועל.
<מיכל מנקס: למה עכשיו יקרה מצב שהרשויות גם יכניסו יד לכיס מעבר ליתר המטלות והאחריות החדשה שיש להן?
<מיכל מנקס: לא מבינה את שיטת התקצוב.
וכיל: התקצוב הוא תקצוב כדי למנוע את כל הסיפור הזה של קבלות.
<מיכל מנקס: כי אתה רוצה לחסוך מאתנו בירוקרטיה?
<מיכל מנקס: אנחנו נסתדר.
וכיל: לא.
וכיל: לא רק זה.
<מיכל מנקס: שמור על מסגרת התקציב.
<מיכל מנקס: אתה עשית את החישובים.
<מיכל מנקס: ברור שיספיק לך הכסף, במיוחד שזו פריסה של שלוש שנים.
וכיל: למה את חוששת?
יעקב מרגי: תנו לי להתערב.
יעקב מרגי: כמי שהיה בוורסיה אחרת בפלנטה הזו, אני תמה.
יעקב מרגי: אנחנו תמיד התלוננו על הסרבול כגוף מתוקצב, ומה אתה דורש ממני עכשיו להגיש חשבוניות ותצהירים?
יעקב מרגי: אתה יודע מה אני הולך לעשות, תן לי את זה כיחידה ואני מבצע.
יעקב מרגי: תמיד המשרד אומר, לא, אני רוצה לראות שאתה מבצע.
יעקב מרגי: כאן אני שומע דו שיח הפוך.
יעקב מרגי: יש כאן משהו מוסתר וסמוי שאני לא מבין אותו.
<מיכל מנקס: ברגע שהאוצר לא רוצה בירוקרטיה, אני דואגת.
יעקב מרגי: תסבירי למה.
<מיכל מנקס: כי זה עולה יותר.
<מיכל מנקס: זה יעלה יותר.
<מיכל מנקס: הביטוח במוסדות החינוך ובכלל ברשות המקומית, זו סוגיה בפני עצמה.
<מיכל מנקס: הפרמיה מאוד גבוהה.
<מיכל מנקס: כשיש לי ביטוח על תכולה של מוסד חינוכי והשתתפות עצמית גבוהה ממחיר המכשיר, המשמעות של גניבה של מכשיר כזה היא שלא יהיה יותר מכשיר בבית הספר ולא לילד הזה פיללנו.
<מיכל מנקס: כדי שאני אבטח את המכשיר משום שחשוב שהוא יישאר שם ואכשיר את הצוות משום שבלי הכשרה לא עשינו שום דבר, בדרך כלל משרד החינוך לוקח את ההכשרה על עצמו או משרד הבריאות.
<מיכל מנקס: יותר מזה, ברגע שאני מכניסה למכרז גם את פרמטר התחזוקה השוטפת או האחריות השוטפת של היצרן או המוכר, הרי המחיר יעלה הרבה מעבר ל-6,000 שקלים.
<מיכל מנקס: לא מקומה של הרשות המקומית מעבר לכך שהיא לוקחת על עצמה אחריות כי עוד לא דנו בשאלה של מה קרה לו קרה מקרה והנוכחים לא ידעו להשתמש במכשיר וחלילה קרה משהו לחיי אדם.
<מיכל מנקס: על הסוגיה הזאת עוד לא דיברנו.
<מיכל מנקס: זו סוגיה עתידית אבל היא בהחלט על השולחן וזו אחריות שהרשות המקומית לוקחת על עצמה.
<מירה סלומון: אם אפשר להשלים עוד מילה, ברשותך.
יעקב מרגי: קחי משפט כי במילה לא תעמדי.
<מירה סלומון: תודה אדוני.
<מירה סלומון: אדוני מכיר אותי כבר היטב.
<מירה סלומון: ניסיון החיים מלמד שברגע שיש חובה שמוטלת על גוף מינהלי לעשות רכש, המחירים של אותו מוצר עולים.
<מירה סלומון: אנחנו מכירים את זה משלל תחומי החיים של הרשויות המקומיות.
<מירה סלומון: לכן החשש שלנו מקביעת תקציב נורמטיבי שלא יתאם את המציאות בפועל.
<מירה סלומון: אם אפשר, עוד מילה כיוון שסמנכ"לית חינוך התייחס לזה.
<מירה סלומון: אנחנו בדיונים הקודמים חזרנו ואמרנו, ואני מבקשת להבהיר את זה גם לפרוטוקול, לעובדי הרשויות המקומית במוסד החינוך על הפעלת המכשיר בזמן חירום.
<מירה סלומון: יש אחריות כללית על כל מי שנמצא בסביבתו מכוח הדין הכללי ולא מכוח סמכות שמיוחדת כאן בחוק.
וכיל: מאוד יכול להיות שבתוך ה-6,000 שקלים שאנחנו עכשיו מעריכים – ואני אומר בכנות שאנחנו צריכים לבדוק את זה – כלול בתוכם גם התפעול.
וכיל: צריך לבדוק את זה יותר לעומק ולראות את זה.
וכיל: מבחינה תקציבית, מה שאנחנו יכולים לתת, כפי שאמרתי, זה סדר הגודל פחות או יותר.
וכיל: התקצוב הנורמטיבי, זה גם פותר.
מאיר כהן: אני אשאל אותך שאלה ותפשט את זה הכי פשוט.
מאיר כהן: אתם משרד החינוך מקבלים מהאוצר את ה-18 מיליון שקלים או כמה שזה יהיה?
יעקב מרגי: מתוך התקציב.
מאיר כהן: מתוך התקציב שלכם.
מאיר כהן: אתם עובדים מול הבעלויות.
מאיר כהן: זאת אומרת, ב-1 לספטמבר הבא אתם יודעים ששליש מבתי ספר עם 500 תלמידים, אתם מורים ב-1 לספטמבר הבא לתת לבעלות את הכסף?
וכיל: כן.
מאיר כהן: הבעלות קונה.
מאיר כהן: מי מפקח על זה?
מאיר כהן: מי מפקח על כך שב-1 לספטמבר יש את זה?
מאיר כהן: ראשי הערים?
מאיר כהן: מנהלי בתי הספר?
יעקב מרגי: האחריות היא על הבעלויות.
מאיר כהן: אחריות על הבעלות, זה לא ילך.
מאיר כהן: מי מדווח שאין או יש את המכשיר בבית הספר?
מאיר כהן: אתם חייבים לבדוק את הדברים הקטנים האלה.
יעקב מרגי: לפני כן.
יעקב מרגי: בואו נחזור לקטע הזה של התקציב.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אני חושב שאתם צריכים להיות קשובים לרצון של הרשויות המקומיות שבסוף לרוב הן הבעלויות.
יעקב מרגי: זה חוק חדש.
יעקב מרגי: אנחנו הולכים להחיל אותו.
<עדי נועם סביר: אפשר לתת זמן היערכות ולדחות את התחולה כך שבעצם החובה החוקית תתחיל נניח רק בעוד שלוש שנים.
<יהודית גידלי: כמה אנשים ימותו בינתיים?
יעקב מרגי: אני מבין את הרציונל שאת מעלה.
יעקב מרגי: אנחנו עשינו את החוק הזה בהסכמה וכשהערכתם אותו בסכום, לא הלכנו לבדוק.
יעקב מרגי: סיכמנו שזה יהיה שליש-שליש-שליש.
יעקב מרגי: שלוש פעימות.
יעקב מרגי: שנה ראשונה היא שנה שמה לעשות, בכל נושא היא שנת ההטמעה.
יעקב מרגי: הסטיות יהיו באחוזים בודדים.
יעקב מרגי: אם נהיה קשובים לכל התרחישים שהציג השלטון המקומי, זה לא הולך לגרום לכך שהסטייה של מסה קריטית תגרום לכך שהחוק הזה מזעזע את המשרד או משהו.
יעקב מרגי: לכן הדקדקנות כאן לפעמים, אלא שהיום אני מנומס כי במקרים אחרים אני צועק וחותך.
יעקב מרגי: אני רואה שהשעון נותן לי עוד זמן להיות מנומס אבל בסוף אני אכריע כי אני לא יכול לשחק את הפינג פונג הזה.
יעקב מרגי: מישהו צריך לקבל החלטות.
יעקב מרגי: כאשר השר הסכים להחיל את החוק הזה, הוא הסכים.
יעקב מרגי: יש את ה-18 מיליון שקלים, בין 15 ל-18 מיליון שקלים.
יעקב מרגי: זו ההערכה שניתנה לי.
יעקב מרגי: אל תטעי, כי אני יודע שעבדו עלי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להרגיש שעבדו עלי.
יעקב מרגי: קחו את זה איך שזה, תבצעו את זה.
יעקב מרגי: אני אומר לכך בסך הכול הכללי, חלקו את זה בשלוש פעימות.
יעקב מרגי: יש לכם כל כך הרבה התחשבנות עם השלטון המקומי וההפך הוא הנכון, כי אין כאן חשש אלא אתם רוצים לתת בלי בדיקה, בלי חשבונית.
יעקב מרגי: כאן אומר לך חבר הכנסת מאיר כהן שאתה מרוויח שני דברים.
יעקב מרגי: האחד, אתה מרצה את השלטון המקומי כי הוא רוצה לדעת פר ביצוע בפועל.
יעקב מרגי: דבר שני, זאת גם הבקרה שלך שאחרי כן זה בוצע.
יעקב מרגי: אל תשכח גם שיש ראשי רשויות, בלי לעשות הכללה, שב-DNA שלהם אובייקטיבית כל דבר לוקח להם כמה שנים או להזיז אותם, צריך מישהו שידחוף אותם כי יש להם עניינים אחרים בראש ובדרך כלל אלה המוחלשות או החלשות, תקראו להן איך שאתם רוצים.
יעקב מרגי: יש כאן וין-וין.
יעקב מרגי: לכן אני קורא לכם.
יעקב מרגי: בהמשך ההתייחסות תקבלו את ההחלטה ביניכם.
<מאיר אסרף: אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה ולוועדה הנכבדה על הצעת החוק החשובה.
<מאיר אסרף: מדובר באמת בהצעת חוק חשובה שהמטרה שלה ראויה, הצלת חיי אדם.
<מאיר אסרף: מעבר לכך, העמדה של הסתדרות המורים היא – ואנחנו שמחים שהוועדה קיבלה – שהצעת החוק המדוברת לא מטילה אחריות נוספת על עובדי הוראה מעבר לחובות שיש להם והיא בעצם מושתתת על רצון טוב של עובדי ההוראה וגם של התלמידים להפעיל את מכשירי ההחייאה המוצבים בבית הספר בלא שתוטל אחריות כלשהי במצב שבו הם משתמשים או לא משתמשים וזה היה לנו מאוד חשוב ואנחנו מבקשים להודות ליושב ראש הוועדה שקיבל את עמדתנו.
<מאיר אסרף: אנחנו חושבים שראוי שזה יעוגן גם במסגרת החוק או לפחות באמירה של המחוקק שזו כוונתו, שאין לו כוונה להטיל אחריות נוספת על עובדי ההוראה מעבר למה שחל היום.
יעקב מרגי: אמרנו זאת בפעם שעברה כאמירה.
יעקב מרגי: לא ייכתב בחוק אבל כאמירה.
<מאיר אסרף: זו כוונת המחוקק.
<מאיר אסרף: כמובן.
<מירב ישראלי: החוק הזה לא מטיל אחריות על מורים.
<מירב ישראלי: יש דברים אחרים בחוקים כלליים.
מאיר כהן: בעקיפין?
יעקב מרגי: גם לא.
יעקב מרגי: אין כאן אחריות למה לא.
יעקב מרגי: גם בחוק המרכזי.
מאיר כהן: אני אומר שבעקיפין יש אחריות ושזה יהיה ברור.
מאיר כהן: כשאני יצאתי לטיול ומורה הלך עם ערכת עזרה ראשונה וילד שבר רגל, ההורים תבעו את בית הספר והמורה הוזמן לבית המשפט להסביר מה היה חלקו, איך הוא תפקד, לא תפקד ומה היה.
מאיר כהן: אין אחריות ישירה אבל אין שום ספק שאם יש מכשיר בתוך בית הספר, ונניח קורה משהו, והמכשיר נתן הוראות ואותה מורה או אותו מורה או אותו מנהל לא פעלו על פי ההוראות ויש איזו חריגה, הם ימצאו את עצמם בבית המשפט לפחות על תקן של מעידים ולפחות על תקן כאלה שיצטרכו לתת תשובות.
מאיר כהן: יכול מאוד להיות שבסופו של יום האחריות לא תהיה ישירה אבל צריך לקחת את זה בחשבון.
יעקב מרגי: גם עובר אורח שעבר.
מאיר כהן: זה שונה מעובר אורח.
מאיר כהן: הסתדרות המורים לא עשתה כאן שיעורי בית.
מאיר כהן: , זה שונה מעובר אורח.
מאיר כהן: כשאתה אחראי על טיול או כשאתה אחראי על כיתה, כשאתה אחראי ואתה אומר לילדים בטיול מכאן עד כאן אתם, ה-18 תלמידים הם שלי, גם אם אתה לא חותם על טפסים, אתה הופך להיות אחראי.
מאיר כהן: אני שבע מניסיונות כאלה ובמקרים כאלה של מורים שמצאו את עצמם נתבעים בדין על ידי הורים.
מאיר כהן: ברוב המקרים הם לא הורשעו אבל התהליך לא היה קל.
<מאיר אסרף: אחד הדברים שחשוב לי לומר.
<מאיר אסרף: אני לא אגיב לכל הדברים שנאמרו אבל אני אגיב רק לעיקריהם.
<מאיר אסרף: היה מקרה של עובדת הוראה.
<מאיר אסרף: הם יצאו לטיול ותלמידה שלה נתקעה במשהו ויצאה לה העין מהמקום.
<מאיר אסרף: פשוט יצאה מארובת העין.
<מאיר אסרף: אותה מורה, עם כל הזעזוע של מנהלת הוועדה, זה מזעזע מאוד, הילדה הגיעה עם העין בכף היד למורה והמורה התעלפה והיא לא הושיטה לה עזרה כי היא התעלפה.
<מאיר אסרף: היא לא הייתה מסוגלת להושיט לה עזרה.
<מאיר אסרף: המורה הזו נתבעה בבית משפט בעילה נזיקית והיא נאלצה מספר שנים להתמודד עם הליך סרק הזה.
<מאיר אסרף: החוק הזה, אם מה שהוא מקדם זה עוד הליכי סרק, צר לי, החוק הזה הוא לא חוק טוב.
מאיר כהן: הוא חוק מצוין.
<מאיר אסרף: החוק הזה הוא חוק מצוין.
מאיר כהן: אתם צריכים לחפש איך אתם מכניסים את זה בחוזר מנכ"ל.
<מאיר אסרף: אנחנו גם מתנגדים לכל חוזר מנכ"ל שלא עבר בדרך המקובלת כלפי הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: תמיד הוא עובר כלפיכם.
<מאיר אסרף: ולא נוהל לגביו משא ומתן כי ככל שעבר חוזר מנכ"ל כזה, אנחנו לא קיבלנו.
<מאיר אסרף: אנחנו מבקשים שידונו אתנו לפני כן.
יעקב מרגי: זאת הוראה קבועה.
ואאל יונס: השאלה היא אם כל המורים עוברים הכשרה להשתמש במכשיר כזה.
ואאל יונס: אני חושב שתקנה בחוק לא תפריע לכך שהמורה לא אחראי אם חס וחלילה קורה משהו.
ואאל יונס: ,
יעקב מרגי: בדיונים הראשונים הבאנו לכאן מכשיר.
יעקב מרגי: אפילו לא צריך הדרכה.
יעקב מרגי: חושבים שמפעם זה אותו מכשיר עם מכות חשמל אבל זה לא זה.
יעקב מרגי: זה מכשיר שאתה פותח את הרוכסן, הוא אומר לך פתח את הרוכסן, תוציא אותי מהשקית.
יעקב מרגי: אני מקצין.
יעקב מרגי: תלחץ על הכפתור הזה וזהו.
יעקב מרגי: זה המכשיר.
יעקב מרגי: הוא ידידותי, מדבר אליך.
יעקב מרגי: אפילו אנשים לא טכנולוגיים יכולים להפעיל אותו.
ואאל יונס: השאלה שלי היא אם המורה עבר הכשרה, הוא ידע שזה המקרה שצריך את המכשיר או שסתם ילד התעלף בגלל שהיה לו חום גבוה ולא בגלל משהו בלב.
<שרה בן צבי: המכשיר לא טועה.
<מירב ישראלי: אמרו שזה לא יכול לגרום נזק.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יונס הוא חבר כנסת חרוץ שהצטרף אלינו לוועדה.
יעקב מרגי: תשובה.
יעקב מרגי: בדרך כלל כשקורה מקרה כזה, מיד מרימים טלפון למד"א ויש הדרכה בטלפון.
יעקב מרגי: לא מזעיקים מיד טיפול נמרץ.
<רמי מילר: אדוני היושב ראש אמר את הדברים שאני התכוונתי לומר.
<רמי מילר: הדרך הנכונה ביותר היא להתקשר מיד 101, תורן המוקד שהוא איש מקצוע נותן הנחיות מדויקות על פי התיאור של אותו מתקשר מה יש למטופל.
<רמי מילר: הוא נותן את ההנחיות הברורות כולל זה שהוא מדגיש שאם הוא מזהה מצב של דום לב לצורך העניין, הוא מיד מבקש מהמתקשר לחפש את הדיפברילטור הקרוב ביותר.
יעקב מרגי: אני אשאל שאלה שלא נשאלה.
יעקב מרגי: חטפתי שפעת והתעלפתי בגללה.
יעקב מרגי: בא מישהו והצמיד לי את המכשיר.
יעקב מרגי: גורם לי נזק?
<רמי מילר: לא יקרה שום דבר.
<יאיר חברוני: הוא לא נותן כלום.
<יאיר חברוני: אם הוא לא מזהה הפרעה, הוא לא נותן שום דבר.
יעקב מרגי: העיקר שלא יזהה את הפרעות הקשב והריכוז שלי.
יעקב מרגי: לכל אני מוכן.
<יאיר חברוני: בנושא הכשרה, אני רוצה להוסיף.
<יאיר חברוני: מורים עוברים הכשרה במסגרת חוק עזרה ראשונה.
<יאיר חברוני: מורים, במסגרת ההכשרה הבסיסית שלהם, במסגרת לימודי ההוראה, מחויבים בקורס עזרה ראשונה.
<יאיר חברוני: אני לא יודע במדויק מה משכו של הקורס.
<יאיר חברוני: 60 שעות.
<יאיר חברוני: מד"א בחלק מהפרויקטים האלה מעביר את הקורסים האלה.
<יאיר חברוני: כך שבהכשרה הבסיסית הם מקבלים את ההכשרה ולפי דעתי גם לפי חוזר משרד החינוך הם מחויבים בריענון פעם בכמה שנים.
<יאיר חברוני: הדברים, גם אם הם לא מעוגנים בחוק הזה, הם מעוגנים, לא יודע אם בחוק אחר, אולי בחוזר משרד הבריאות, והם בהגדרתם מגישי עזרה ראשונה ברמה הבסיסית.
<יאיר חברוני: כדי להפיג את החשש.
<יאיר חברוני: אותו מכשיר שבמסגרת חוק אחר של חוק הצבת מכשירי החייאה במקומות ציבוריים כבר קיים מספר שנים ועוד לפני עיסוק החוק הקודם, כבר קיים מעל 15-10 שנים במקומות ציבוריים ואנחנו מכירים אותו.
<יאיר חברוני: ברמה כזאת, באמת הייתה כאן הדגמה אבל הוא באמת ברמה כזאת שההפעלה, גם אם נתקלת בו בפעם הראשונה והגעת כרגע לא יודע מהיכן, ההפעלה היא מאוד מאוד פשוטה, מאוד מאוד בסיסית והכי חשוב, לא עושה נזק.
<יאיר חברוני: לא לחצת את הכפתור הנכון, אין נזק.
<יאיר חברוני: אני מבין את כל הדיון כאן שמתמשך בנושא האחריות ובנושא נזק וזה בסדר.
<יאיר חברוני: כל עורך דין כאן מייצג את הארגון ממנו הוא בא אבל בסוף בנושא היישום, המכשיר פשוט, היישום פשוט ובל נשכח, כמו שאמרתם בכל הסופרלטיביים המקדימים, מדובר כאן בהצלת חיים.
<שרה בן צבי: המכשיר לא טועה, נתחיל בזה, והוא לא יכול לגרום נזק.
<שרה בן צבי: אבל אני אומר כדי לעזור למורים, זה צריך להיות בתכנית הלימודים.
<שרה בן צבי: אני עשיתי סקר לאיזה ארצות יש.
<שרה בן צבי: גרמניה, אנגליה, מתחיל מגיל 13.
<שרה בן צבי: לומדים החייאה וחוזרים על זה פעמיים בשנה כי בדקו שהידע יורד.
<שרה בן צבי: אם המורה לא מתפקד, הילד מתפקד.
<שרה בן צבי: זה חייב להיות בתכנית הלימודים.
<מירב ישראלי: החוק לימוד עזרה ראשונה, החוק שאנחנו מתקנים אותו, ההוראות העיקריות שלו הן שהשר מכין תכנית ללימוד עזרה ראשונה למורים ולתלמידים.
<מירב ישראלי: אם זה לא קיים בתכנית, אני לא יודעת.
<שרה בן צבי: יש בכיתה י' אבל זה לא מספיק.
יעקב מרגי: החוק מחייב את השר להכין.
<מירב ישראלי: אפשר לעדכן את התכנית.
יעקב מרגי: את רוצה להצעיר את הגיל.
<שרה בן צבי: ודאי.
<מירב ישראלי: זה סמכות של שר החינוך להחליט.
יעקב מרגי: אם תדעי כמה שערות לבנות שייכות לחוק הזה עד שקיבלתי אישור.
<שרה בן צבי: אני עושה תכנית ארצית שנקראת הלב שלי עם משרד החינוך.
<שרה בן צבי: לפני שנה נתנו הרצאה שכל אחד יכול להציל חיים כאשר ילד בן 13 הציל את אביו שהוא פרופסור לפיזיקה על סמך התנסות אחת, ביקור אחד של מד"א בבית הספר אוהל שם.
<שרה בן צבי: זה אפשרי.
יעקב מרגי: נכון, אבל לאט לאט.
<מירב ישראלי: תמליצו למשרד החינוך.
יעקב מרגי: תמליצו למשרד החינוך.
יעקב מרגי: איגוד הקרדיולוגים הוא יותר מאשר פוליטיקאי שממליץ.
יעקב מרגי: אני חייב להזכיר שהחוק הזה, עוד מהקדנציה הקודמת ניסיתי להעביר אותו אחרי פגישה עם לימור אימא של בר.
יעקב מרגי: היא ישבה אתי והסבירה את הסיפור של הבת שלה שנפטרה מהפרעות קצב ואמרה שיכול להיות שאם היה מכשיר - אני באופיי תמיד משאיר איזה פתח של הסתייגות – בסביבה, בר הייתה אתנו היום.
יעקב מרגי: מאז אני מחויב לחוק הזה.
יעקב מרגי: אני יהודי מאמין ומי יודע אם לא בגלל זה מכל התפקידים, משלל התפקידים הפוליטיים, דווקא כיושב ראש ועדת חינוך אני פועל.
יעקב מרגי: למרות שהעברנו חוקים עם סכומי עתק שהיו יותר כבדים בשלוש השנים האחרונות, ודודי יודע, ועוד היום נתחיל את הרפורמה בחינוך המיוחד שגם היא תעלה הרבה כסף.
יעקב מרגי: לא כואב לנו שזה עולה כסף למדינה כל עוד הילדים מקבלים את מה שצריך.
יעקב מרגי: הייתי חייב את הדקה-שתיים הזו ללימור שנאחל לה רק אושר ועושר ושתמשיך להפיץ את התפיסה הזו של הצלת חיים.
יעקב מרגי: היא לקחה את הטרגדיה האישית שלה וממנפת אותה לטובת הכלל ואני מודה לה.
יעקב מרגי: אם היא שומעת אותנו, מה טוב, ואם היא לא שומעת אותנו, זה נרשם ונחתם בדברי הימים של הכנסת.
<מיכל מנקס: אנחנו אחרי התייעצות ושקלנו מה נכון יהיה יותר, אם משרד החינוך יצא למכרז, אם אנחנו נצא למכרז, אם נשאיר את החופש לבחירת הרשות, והמחשבה היא שאנחנו נשאיר את החופש לבחירת הרשות.
<מיכל מנקס: המכרז, אם יצא, משרד החינוך באמת יכול לעכב את התחלת יישום החוק ולכן אנחנו לא רוצים לעכב אותו.
<מיכל מנקס: אני כן פונה לבקש את התאריכים ואת סד הזמנים שמירה דיברה עליו כדי שנוכל להיערך בהתאם.
<מיכל מנקס: עוד הערה.
<מיכל מנקס: היות והתקציב מחולק לשלוש שנים, כמובן שאנחנו צריכים להיות בקשר עם השטח ולראות שלא הייתה איזושהי העלאה או שינוי ולהתאים אותו בהתאם, לאחוז היחסי של ההתייקרות.
<זאב גולדבלט: דרך אגב, סתם שאלה שהיא הייתה צריכה לשאול.
<זאב גולדבלט: האם רשויות שכבר רכשו את זה מקבלות החזר כי הן רכשו את זה על חשבונן?
יעקב מרגי: למה לקחת את הזכויות שלהם?
יעקב מרגי: הם עשו משהו טוב.
יעקב מרגי: אל תקלקל להם את הזכויות.
מאיר כהן: מה הסיכום?
יעקב מרגי: הנה, דודי יאמר.
<דודי מזרחי: אנחנו נעביר תקצוב לכל הבעלויות על בתי ספר בהתאם לקריטריונים וכפי שמוגדר בחוק, מי שיש בהן יותר מ-500 תלמידים ללא קשר לסוג הפיקוח בכל מדינת ישראל.
<דודי מזרחי: נפרוס את זה על שלוש שנים, שליש-שליש-שליש.
<דודי מזרחי: התקצוב שלנו יהיה נורמטיבי, כ-6,000 שקלים עבור כל מוסד כזה ואנחנו נעמוד בקשר שוטף עם השלטון המקומי ככל שיתעוררו בעיות כאלה ואחרות ונדע לפתור אותן.
יעקב מרגי: מיד בתחילת שנת הלימודים הקרובה, אנחנו נקיים ישיבת מעקב כדי לראות איך השושבין מתנהג לאורך כל הדרך.
יעקב מרגי: אם לא, אנחנו כאן.
ואאל יונס: אני חושב שאנשים יתחילו להעביר את הילדים שלהם לבתי ספר שיש בהם 500 ילדים ומעלה.
יעקב מרגי: עד עכשיו לא היה כלום.
יעקב מרגי: התחלנו ואנחנו מודים למי שנתן לנו מ-500.
יעקב מרגי: הנה, דודי מכיר אותי.
יעקב מרגי: הוא יודע שבסיבוב הבא ניפגש.
יעקב מרגי: אנחנו ניפגש בסיבוב הבא.
יעקב מרגי: השולחן הוא עגול ואין לי אלא רק להודות למשרד החינוך שלא הלך והתבכיין וביקש תקציב תוספתי מהאוצר אלא שם את זה מתוך ראייה חשובה ואני שוב מודה ומודה ומודה והם יודעים את זה.
יעקב מרגי: אנחנו נריב אתם על הדברים הכבדים ולא על הדברים האלה.
<מירב ישראלי: יש שני דברים.
<מירב ישראלי: יש תיקון קטן שמשרד החינוך הפנה את תשומת לבי.
<מירב ישראלי: צריך להוסיף בהגדרות של מחזיק - לפי חוק פיקוח על בתי ספר וחוק מוסדות חינוך תרבותי כי הרישיון שלהם הוא לפי החוק.
יעקב מרגי: אמרנו, ספק אם יש מוסד תרבותי מעל 500 אבל בסדר.
יעקב מרגי: שיהיה.
יעקב מרגי: משרד החינוך מקיים פתגם במרוקאית שאומר שנימוס שלא עולה כסף, תרבה ממנו.
<מירב ישראלי: צריך להצביע על המיזוג.
יעקב מרגי: אנחנו מצבעים על מיזוג ההצעות.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אחמד טיבי הגיש הצעת חוק דומה, זמן רב אחרי שהגשתי את הצעת החוק שלי, וביקש להתמזג עם ההצעה הזו.
יעקב מרגי: בעד המיזוג – פה אחד
יעקב מרגי: שתי הצעות החוק מוזגו.
<מירב ישראלי: אנחנו צריכים אישור ועדת הכנסת, כך שזה בכפוף.
יעקב מרגי: בכפוף לאישור ועדת הכנסת.
יעקב מרגי: אין מתנגדים, אין נמנעים, המיזוג אושר.
<מירב ישראלי: עכשיו אפשר להצביע על הצעת החוק.
יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על כל החוק, הצעת החוק הממוזגת.
יעקב מרגי: הצעת החוק הממוזגת אושרה פה אחד והיא תוכן לקריאה שנייה ושלישית.
יעקב מרגי: מאחר ואין לי ספק שלא יקום איזה חבר כנסת אחד ויגיש רביזיה, אנחנו לא מגישים רביזיה.
<קריאה: מה עם כל התיקונים וההערות שעלו כאן?
יעקב מרגי: הכול נכנס.
יעקב מרגי: מה שאמרנו שייכנס, נכנס.
יעקב מרגי: הישיבה הראשונה לא קשורה למשרד התרבות אלא קשורה בעקיפין.
יעקב מרגי: היום ה-27 בפברואר 2018, י"ב באדר התשע"ח.
יעקב מרגי: על סדר היום שינוי בהרכב ועדת המשנה לספורט.
יעקב מרגי: אני מקריא לכם את הנוסח ולאחר מכן נצביע עליו.
יעקב מרגי: אנחנו כנראה נצביע עליו היום פה אחד תרתי משמע.
יעקב מרגי: "אבקש להביא לידיעת
יעקב מרגי: כם כי ועדת החינוך, התרבות והספורט החליטה בישיבתה היום על שינוי בהרכב ועדת המשנה לספורט.
יעקב מרגי: במקומו של חבר הכנסת איציק שמולי יכהן בוועדה חבר הכנסת מאיר כהן.
יעקב מרגי: הרכב הוועדה יהיה כדלקמן: חבר הכנסת עודד פורר – יושב ראש.
יעקב מרגי: חברת הכנסת מירב בן ארי – חברה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין – חבר.
יעקב מרגי: חבר הכנסת אמיר אוחנה – חבר.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן – חבר.
יעקב מרגי: תוקף פעילות הוועדה מיום הקמתה ועד תחילת פגרת הקיץ 2018".
יעקב מרגי: מי בעד אישור השינוי?
יעקב מרגי: השינוי אושר.
יעקב מרגי: היום ה-27 בפברואר 2018, י"ב באדר התשע"ח, סדר היום צו המכון הלאומי למצוינות בספורט (מכון וינגייט) (דחיית תחילתו של החוק), התשע"ח-2018.
יעקב מרגי: משרד התרבות, הסבר, נמק ופרט.
<הדס פרבר: בוקר טוב.
<הדס פרבר: היועצת המשפטית של המשרד.
<הדס פרבר: כדי שהחוק ייכנס לתוקף, יש שורה של צעדים שצריכים להיעשות, כדי להבטיח את ההעברה החלקה של החובות והזכויות מעמותת מכון וינגייט לתאגיד החדש.
<הדס פרבר: הצעד החדש היה מינוי מועצת המכון.
<הדס פרבר: לצערנו זה טרם הושלם.
<הדס פרבר: יש שני מועמדים שכנראה בעזרת השם יעלו לוועדת גילאור ב-14 למרץ.
<הדס פרבר: לאחר מכן יידרש זמן נוסף כדי להשלים.
יעקב מרגי: את יכולה להסביר לנו מה הקושי?
יעקב מרגי: לא טיפלו?
יעקב מרגי: אגו?
יעקב מרגי: לא היו מועמדים ראויים?
יעקב מרגי: אל תאמרי מה שאת רוצה לומר ולא יכולה לומר.
<הדס פרבר: אדוני, אנחנו עשינו מאמצים מאוד מאוד גדולים לאתר מועמדים מתאימים.
<הדס פרבר: הצלחנו לאתר חלק גדול מהם.
<הדס פרבר: היה קושי להשלים שתי מועמדות אחרונות, במיוחד לאור דרישת ועדת גילאור לייצוג הולם לנשים.
<הדס פרבר: היה גם עיכוב בהצגת המועמדת עובדת משרד האוצר.
<הדס פרבר: היא המועמדת האחרונה שנותרה לאישור ועוד נציגת ציבור נוספת.
<הדס פרבר: כל השאר אושרו בוועדת גילאור או על ידי.
<הדס פרבר: חלק זה מהנציבות.
<הדס פרבר: אושרו וקיבלו כתב מינוי אבל עדיין נותרו שתי מועמדות שכרגע נותרו לדיון בוועדת גילאור.
<מירב ישראלי: זה מינוי של המועצה?
<מירב ישראלי: איפה זה עומד?
<הדס פרבר: מינוי המועצה הוא השלב הראשון.
<מירב ישראלי: כן, אבל אני שואלת איפה עומד הנושא של העמותה והיחס בין העמותה.
<הדס פרבר: אולי היועץ המשפטי של העמותה, עורך דין אמיר שרף, יפרט.
<אמיר שרף: היועץ המשפטי של מכון וינגייט.
<אמיר שרף: מאז פרסום החוק, במכון עובדים במרץ.
<אמיר שרף: אגב, נמצא אתי גם דוקטור איל שרגל מהנהלת המכון.
<אמיר שרף: מנכ"ל המכון נמצא בחוץ לארץ והתנצל על שלא יכול היה להגיע.
<אמיר שרף: אנחנו עובדים במרץ במכון, בשילוב כוחות להתכונן למעבר ועושים הרבה פעולות אבל יש הרבה פעולות שאנחנו לא יכולים לעשות עד שלא תהיה לנו מועצה.
<אמיר שרף: רק אחרי שתהיה מועצה נוכל לקבל החלטה על זכויות חתימה ונוכל לפנות לבנקים ולטפל בהמון ממשקים מול רשויות, ספקים, לקוחות וכולי, כדי שהמעבר עצמו, כשהוא יקרה, הוא יהיה חלק.
<אמיר שרף: זה מישור אחד שבלי מועצה אנחנו לא יכולים להתחיל לעבוד.
<אמיר שרף: הדבר השני, יש נושא של העובדים כי העובדים עוברים כמובן, כמו שאתם זוכרים, להיות עובדי התאגיד אבל יש סעיף אחד שאומר שתנאי העבודה שלהם יהיו כשל עובדי המדינה בשינויים שתמליץ עליהם המועצה ויאשר שר האוצר.
<אמיר שרף: זה תהליך שייקח זמן והוא יכול להתחיל רק אחרי שתהיה לנו מועצה.
<אמיר שרף: לכן אנחנו מחכים בקוצר רוח למינוי המועצה כדי שנוכל להתחיל לפעול.
<מירב ישראלי: הם ביקשו ארבעה חודשים והשאלה אם ארבעה חודשים יספיקו,.
יעקב מרגי: בהתייחס לכך שיש חגים.
יעקב מרגי: לא הייתי רוצה שתבואו עוד פעם לבקש דחייה כי זה לא יהיה.
<אמיר שרף: אני חושב שאולי כדאי שמשרד הספורט יאמר את עמדתו בעניין הזה.
<ראובן חביב: משרד הספורט.
<ראובן חביב: אנחנו ממש מעוניינים להתחיל את התהליך כמה שיותר מהר.
<מירב ישראלי: אני מבינה אבל לאור מה שנאמר כאן, אני שואת אתכם האם זה ריאלי.
<ראובן חביב: אנחנו נעשה את כל המאמצים לתאריך שביקשנו.
<ראובן חביב: מבחינתנו, אם נניח חצי שנה תהיה התקופה שקבועה בחוק.
<מירב ישראלי: מותר שתי תקופות של חצי שנה.
<אמיר שרף: שתי תקופות עד חצי שנה.
<קריאה: יש לך בעצם שני כדורים במחסנית.
<קריאה: כל אחד יכול להיות עד חצי שנה.
<מירב ישראלי: אתה יכול לבקש מהם שהם יאמרו שהם מוכנים לשנות ואז נאשר את זה.
<הדס פרבר: נכון לעכשיו העמדה שלנו היא שארבעה חודשים הם די והותר.
<הדס פרבר: אנחנו גם מפחדים מעיכובים נוספים ולכן אנחנו רוצים ארבעה חודשים.
<מירב ישראלי: יש לי הרגשה שנתראה כאן שוב.
יעקב מרגי: כשיש זמן, נכנסים לוואקום.
יעקב מרגי: כשאין זמן, לפעמים זה נימוק נכון לא להתעסק עם קשקשת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מסעוד גנאים, רק שתדע, יש כאן צו דחייה ליישום החוק מסיבות אובייקטיביות.
<מירב ישראלי: לפי החוק אפשר להאריך את מועד התחילה שהוא ה-1 למרס בשתי תקופות של שישה חודשים.
<מירב ישראלי: כרגע מתבקשת תקופה אחת של ארבעה חודשים.
<מירב ישראלי: בנוסף, נוסף כאן סעיף תחילה, בגלל שאנחנו היום ב-27 לפברואר.
<מירב ישראלי: אמנם הוועדה מאשרת את זה לפני הכניסה לתוקף אבל הפרסום עשוי להיות אחרי.
<מירב ישראלי: יכול להיות פער של כמה ימים ואנחנו לא רוצים שהחוק ייכנס לתוקף ולכאורה כבר הדברים יתחילו לרוץ.
<מירב ישראלי: לכן יש את הסעיף הזה.
<ראובן חביב: שאלה לגבי התחילה.
<ראובן חביב: לא אומר שהיא תהיה יום לפני.
<מירב ישראלי: אני ביקשתי יום לפני אבל זאת העמדה של נוסח החוק.
<ראובן חביב: אני לא בטוח שזאת שאלה של נסחות.
<מירב ישראלי: הייתה לנו התכתבות בנושא ואתה מתפרץ לדלת פתוחה.
<מירב ישראלי: גם אני הצעתי שזה יהיה 28 בפברואר.
<מירב ישראלי: העמדה של נוסח החוק הייתה שבעצם הם רוצים שזה יהיה באותו יום, ב-1 במרס, והדס, שמגישה את זה, תסביר את העניין של הרטרואקטיביות.
<מירב ישראלי: זאת אומרת, תהיה כאן רטרואקטיביות של יום אחד.
<מירב ישראלי: לא יהיה מצב שהחוק יהיה בתוקף.
<מירב ישראלי: הם טוענים שזה כן.
יעקב מרגי: כי זה באותו יום?
<ראובן חביב: זאת תהיה אפילו תחילה מהיום.
<מירב ישראלי: אני הצעתי שזה יהיה יום לפני.
<מירב ישראלי: זאת העמדה העקרונית.
<מירב ישראלי: גם הייתה לנו התכתבות עקרונית בכלל עם חקיקת משנה במשרד המשפטים.
<מירב ישראלי: את יודעת למה הם אמרו 1 במרס ולא 28 בפברואר?
<הדס פרבר: אני חושבת שכך נוהגים תמיד.
<מירב ישראלי: זאת העמדה העקרונית שלהם.
<מירב ישראלי: אם זה היה חוק עם עבירות פליליות, אז הייתי יותר דואגת.
<מירב ישראלי: כאן כרגע שום דבר עוד לא נכנס לתוקף.