GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ערן שגיא: רוב המועצות עם יישובים כפריים אבל המועצה האזורית עמק ירדן היא עתירת קיבוצים, עם מערכות חינוך, מה שנקרא, בלתי פורמליות, עם מסורת של שנים.
<ערן שגיא: אחת הבעיות, שיש תנודה כל הזמן של מספרי ילדים ביישובים האלה, חלקם לפעמים קצת גדלים, אחר כך קטנים.
<ערן שגיא: זאת הבעיה שאני מתחבר למה שישראל אמר קודם על הנושא של גודל היישובים.
<ערן שגיא: גם כשמפעילים את זה ביישובים, בהרבה מאוד ישובים אנחנו מדברים על קבוצות של 10, 12, 15 ילדים שיש בעיה כלכלית, עם היתכנות כלכלית לקיים קבוצה בפורמט שמשרד החינוך קבע, ואז גם צריך להתחיל לנייד.
<ערן שגיא: גם אם מחליטים לעשות את זה ביישובים, צריך לנייד או לעשות דברים אחרים.
<ערן שגיא: מועצה אזורית עמק הירדן כרגע החליטה לא להילחם ביישובים, אקרא לזה ככה, זאת אומרת לא להפעיל את מלוא כובד המשקל על מנת שהיישוב, או להפעיל בבתי הספר אלטרנטיבה ליישובים, כי זה באמת יכול לפגוע במערכות החינוך המאוד מסורתיות וטובות, שמחזיקות את רוב ילדי עמק הירדן במסגרת לכל אורך השנה.
יעקב מרגי: עמק הירדן זה בתי ספר אזוריים או יישובים?
<ערן שגיא: בעמק הירדן יש חמישה בתי ספר יסודיים אזוריים א' עד ח' ובית ספר אחד לחינוך מיוחד שהוא בכלל בנושא של החופשות לא - - -
יעקב מרגי: אם זה אזורי ותקיימו את זה בבתי הספר האזוריים, למה זה פוגע ביישובים?
<ערן שגיא: אנחנו מתכננים כרגע והתחלנו איזשהו תהליך של הרשמה בבתי הספר, שהיא מאוד דלילה, אני חייב לומר מהנתונים שגם קיבלתי הבוקר.
<ערן שגיא: בעמק הירדן ספציפית אין לזה ביקוש כי המערכות הקיימות הן גם לא יקרות מאוד להורים, הן ממילא כל השנים פועלות בימים האלה שמשרד החינוך היום קבע לעשות אותם, ואנחנו מנסים למצוא איזושהי תשובה לאותם אלה שלא נמצאים במערכות, אבל הם מספרים מאוד מועטים ואם אתה רוצה לעשות איזושהי מערכת, למשל לקחת מכל חמשת בתי הספר ולהביא את כולם לבית ספר אחד, אז זה כבר מסבך עוד קצת את נושא מערך ההיסעים.
<ערן שגיא: הרבה מאוד מהתלמידים יתקלו בצוות שהם לא מכירים, ואני אומר, זה גם דברים שכשמסתכלים על מועצה אזורית, זה דברים שהם ברזולוציות היותר דקות אבל צריך לשים אליהם - - -
יעקב מרגי: הרציונל, שיפגשו.
<ערן שגיא: הם נפגשים בתיכון אחר כך, זה בסדר.
<ערן שגיא: תיכון יש אחד.
יעקב מרגי: אם תשאל אותי, אני טוען שצריכים לנצל את השעות שבמערכת עוד יותר טוב ממה שמנוצלות היום, אבל אנחנו לא רוצים לתת עוד מאותו דבר.
<ערן שגיא: אנחנו עושים את זה בשמחה בקיץ.
יעקב מרגי: הכוונה הייתה לתת איזו מסגרת שהיא בין קייטנה לבין מסגרת לימודים, לעשות איזה מיקס כזה עם תכנים.
יעקב מרגי: אני לא נבהל מזה שיפגשו עם צוות אחר.
יעקב מרגי: אני אומר לך, מה שיוצא מהשיחה שלך, אחרי שנשמע את הסקירה של משרד החינוך, יכול להיות שאחרי הפסח הזה המשרד יצטרך להיכנס לבחון.
יעקב מרגי: יכול להיות שהמשאב הזה של פסח, אם הוא לא הוכיח את עצמו, ויכול להיות שהציבור לא רוצה אותו.
יעקב מרגי: אתה יכול לשווק מוצר.
יעקב מרגי: אם בסוף הציבור לא רוצה אותו, אין עניין להלעיט אותו בכוח.
יעקב מרגי: יכול להיות שאת המשאב הזה ננצל למשהו אחר, אבל עד שלא ננסה זאת ולראות היתכנות ולראות איך דוחפים את זה והייתה השתדלות נכונה, לא נוכל לקבל מסקנה.
<ערן שגיא: אדוני, אני לא אומר משהו שהוא לא לעשות את זה.
יעקב מרגי: הקשיים הם לא אובייקטיביים, מסכים איתך.
<ערן שגיא: בהיבט של מועצות אזוריות אני מביא את ההיבט הזה.
יעקב מרגי: נועה צוק.
<נועה צוק: נועה צוק, מנהלת אגף חינוך במועצה אזורית משגב.
יעקב מרגי: מודים לך שבאת מרחוק.
<נועה צוק: תודה שהזמנתם.
<נועה צוק: מועצה אזורית משגב מאוד שונה מעמק הירדן.
<נועה צוק: אין לנו אף קיבוץ אחד עם מערכת מסודרת של ילדים, אז האתגר הוא גדול.
<נועה צוק: היא גם מונה 20,00 תושבים יהודים ו-10,000 בדואים.
יעקב מרגי: עד היום עמדתם ברוב האתגרים שהצבתם לעצמכם.
<נועה צוק: אנחנו עומדים באתגרים, אבל יש אתגרים שאנחנו רוצים להמשיך לעמוד בהם, ולכן אני מאוד מסכימה עם מה שאמרו פה השותפים לגבי החשיבה המוקדמת.
<נועה צוק: אני חושבת שהפתרון הוא באמת יצירתי.
<נועה צוק: אתה אמרת, זה יצירתי, ורצינו לעשות איזה מיקס, אבל כשמדובר בילדים ובמסגרת של חמישה ימים, אז האתגר הזה הוא גם מסוכן, ואם אנחנו רוצים לעשות משהו מקצועי ואחראי וחינוכי, אני חושבת שפה היה טיפה מעבר ליכולת, ואני אומרת לך כמנהלת אגף שאני לא אהיה לגמרי רגועה לחמישה ימים האלה.
<נועה צוק: אנחנו עכשיו בודקים את ההיענות של ההורים ומנסים לתת את המענים, אבל לקחת 25 ילדים עם מישהו שהוא תלמיד י"א-י"ב, איזו מישהו ביישוב שפנויה, זה פתרון לא מקצועי ולא חינוכי.
<נועה צוק: גם אין לנו זמן להכשיר אותה.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע אם זו הדרישה.
<נועה צוק: של מה?
יעקב מרגי: יכול להיות שזו לא הדרישה, אבל נשמע.
<נועה צוק: זאת הדרישה.
<נועה צוק: אני רוצה להעביר אתגר אליכם.
<נועה צוק: אני חושבת שהאתגר של לקצר את החופשות הוא אתגר אמיתי ואני חושבת שהפתרון, אם אפשר להציע אותו, זה שבאמת לוח החופשות יקוצר.
יעקב מרגי: את יכולה לתרום מזמנך לשבת ולשכנע את הסתדרות המורים?
<נועה צוק: אני מוכנה לנסות.
יעקב מרגי: אני רק יכול להצדיע לך.
<נועה צוק: אבל מה שאתה אומר זו בדיוק הבעיה, שבמקום לעשות את העבודה עם ארגוני המורים, זה פשוט מאוד להפיל את האתגר על הרשויות המקומיות, ובעיניי זאת בעיה.
<נועה צוק: יש לי גם הצעה להסתדרות המורים.
<מאיר אסרף: זה בדיוק הפוך.
יעקב מרגי: מאיר, אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: הגזמת היום.
יעקב מרגי: אתן לך רשות דיבור אחר כך.
יעקב מרגי: אף אחד לא רב איתך.
יעקב מרגי: למה אתה רב איתם?
<נועה צוק: יש לי הצעה גם להסתדרות המורים.
<נועה צוק: אני מציעה לך להציע להסתדרות המורים שאת החמישה ימים האלה, המורים, יהיו להם חמישה ימים.
<נועה צוק: זה נפלא, לא בחופשות.
<נועה צוק: זה נראה לי פתרון שכולם יכולים לחיות איתו.
יעקב מרגי: גם אני מוכן לחיות איתו.
יעקב מרגי: לא אני הפרטנר.
<נועה צוק: אני אומרת שהמורים והגננות יעבדו עוד חמישה ימים במערכת מסודרת, מקצועית, חינוכית.
<נועה צוק: יכולים לעשות אותה פחות לימודית, הכול בסדר, ובתמורה הם מקבלים חמישה ימים שהם יכולים במהלך השנה לקחת חופש, אותו דבר.
<נועה צוק: זה בעיניי פתרון הרבה יותר ראוי.
<נועה צוק: דבר שני זה שנאמר פה בכל מיני צורות, העניין של השותפות, אני חושב שהוא לא בא לידי ביטוי מספיק, לא עם הרשויות ולא עם משרד החינוך, ואני חושבת שאם תהיה יותר שותפות, הפתרונות יהיו יותר טובים.
<נועה צוק: דבר אחרון, אני אשמח לבקש שהמתנה הזאת של פסח, החופשה של הקיץ והכול, לא תבוא על חשבון שבספטמבר או באוגוסט לא נגלה, ויש שמועה כזאת, אשמח אם תגיד שהיא לא נכונה, ששעות הפיצול של א'-ב' לא יהיו בשנה הבאה - - -
יעקב מרגי: זה גם שנה שעברה היה, כשלא היה.
<נועה צוק: אבל קוצרו.
יעקב מרגי: קוצרו ולא היה.
יעקב מרגי: לא בגלל זה.
<נועה צוק: אני לא יודעת למה קשור, אני רק אומרת שזה לא יהיה אחד על חשבון השני.
יעקב מרגי: זה יהיה, לצערי הרב אני אומר לך.
יעקב מרגי: זה לא אחד על חשבון השני.
יעקב מרגי: אנחנו חוזרים לדיון שהיה.
<נועה צוק: בסדר, תודה רבה.
יעקב מרגי: אני רק אתייחס לשתי טענות שלך.
יעקב מרגי: קודם כול, זה לא הפילו על הרשויות המקומיות.
יעקב מרגי: השלטון המקומי היה חלק מהדיונים ולקח את זה בשתי ידיים ואני הצדעתי לו.
יעקב מרגי: נכון, מה לעשות שיש ארגונים גדולים ויש ארגון יציג שלהם.
יעקב מרגי: אי אפשר לדבר עם כל מורה ומורה, מדברים עם הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: אי אפשר לדבר עם כל ראש רשות ורשות, מדברים עם השלטון המקומי.
יעקב מרגי: ככה הסדר עושה שכל וככה צריך לעבוד, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: לגבי פיצול כיתות א', רבותיי, זה ויכוח שלנו עם האוצר, משרד החינוך.
יעקב מרגי: כל שנה זה חוזר על עצמו.
יעקב מרגי: זה לא קשור זה לזה.
יעקב מרגי: אם זה היה תלוי במשרד החינוך, היינו יושבים פה, דופקים עם הפטיש הזה עד שהיו אומרים, רוצה אני.
יעקב מרגי: כשזה עניינים של הסכמי שכר והסכמים קיבוציים והסכמים עם ארגוני עובדים, הפטיש הוא גמיש יותר, הוא לא קשיח.
יעקב מרגי: מה לעשות, הסכמים צריך לכבד.
יעקב מרגי: משרד החינוך, לאור ולנוכח.
<חיים הלפרין: אני ברשותכם רוצה להגיד.
<חיים הלפרין: א', כולם יודעים שבאמת עיתוי היציאה לדרך היה סמוך לאירוע בגלל העובדה שהיינו צריכים להתכוונן ליכולת של הממשלה להבטיח את התקציב.
<חיים הלפרין: שניים, הוא נעשה בעצה אחת יחד עם השלטון המקומי, יחד עם הסתדרות המורים, יחד עם איגוד מחלקות החינוך ברשויות המקומיות וגם עם נציגי ההורים באופן שבו כולם היו שותפים למהלך הזה, כשידענו מראש שיש בו רכיבים של סיכון בגלל ההיערכות המאוחרת.
<חיים הלפרין: דבר נוסף, כדי לסבר את האוזן, אנחנו יצאנו ברמה הפורמלית בקול קורא.
<חיים הלפרין: כידוע, יש 256 רשויות בכלל הארץ, מתוכם נענו לקול קורא 247 רשויות, כלומר רוב מוחלט של הרשויות.
<חיים הלפרין: היו כאלה שאמרו, לא בשבילי.
<חיים הלפרין: יש כאלה שאמרו, רוצה אני, אבל - - -
<חיים הלפרין: 247 מתוך 256.
<חיים הלפרין: זה יפה מאוד.
יעקב מרגי: מטה יהודה נענו?
<דוד דותן: כן, זה דאגתי שיענו.
<חיים הלפרין: מטה יהודה נענו.
יעקב מרגי: כן, השאלה אם הם יעשו.
<חיים הלפרין: מטה יהודה, אנחנו מנהלים דיאלוג גם עם יושב ראש ועד ההורים וגם עם ראש מינהל החינוך שם.
<חיים הלפרין: זה קשה.
<חיים הלפרין: אני מודה שזה קשה.
יעקב מרגי: שם זה הררי, הסלעים הם קשים.
<חיים הלפרין: הסלעים קשים.
יעקב מרגי: אם תכיר את המנטליות של האנשים שם, לא רוצה לדבר מאיזו תפוצה, אבל - - -
<חיים הלפרין: יש להם בעיה של תפקוד כללי של הרשות המקומית ולקיחת אחריות, לא ניכנס לזה.
<חיים הלפרין: אני יודע שהם ב-on and off כל הזמן, כלומר, רוצים/לא רוצים, רוצים/לא רוצים, יכולים/לא יכולים.
<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד את הדבר המהותי.
<חיים הלפרין: הדבר המהותי הוא שכשיצאנו לדרך, וכבוד היושב ראש כבר העיר על זה, השלטון המקומי היה שותף, ואמר, אני נושא את זה על כתפיי.
<חיים הלפרין: אני רוצה להזכיר לזקני הדור פה, שכשיצאנו עם - - - לפני ארבע שנים, הפעלנו את זה באמצעות קבלנים מבחוץ, לא הרשויות המקומיות, ואחרי שנה-שנתיים אמרנו, רגע, הרשויות מסוגלות, רוצות, אין סיבה, הולכים למהלך עם הרשות המקומית.
<חיים הלפרין: ברשות המקומית יש אנשי חינוך, ולכן כל הדיון סביב השאלה האם יהיה ילד בכיתה י' עם עוד ילדת כיתה ט', הוא לא רלוונטי.
<חיים הלפרין: למה הוא לא רלוונטי?
<חיים הלפרין: כי אנחנו יודעים שגם במתווה שבנינו וגם בשותפות שלנו, היינו בכל המחוזות, פגשנו את כל אנשי הרשויות המקומיות וברור לכולם שמדובר במתווה חינוכי שהרשות המקומית יכולה לעמוד בו.
יעקב מרגי: האם זה נכון שיכולה תלמידת י' או תלמיד כיתה י'-י"א להיות מורה בבית ספר?
<חיים הלפרין: כולם יודעים שלא.
<חיים הלפרין: אני רוצה להגיד יותר מזה, אנחנו יודעים שבחלק מהמקומות הגננות, אולי גם הסייעות, לא פנויות.
<חיים הלפרין: יש "מחלת הניקיון" ויש מחלה שהיא כמו מחלת הניקיון.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אם הייתם מוסיפים אמרה למטה בקול קורא, להודיע לנשים שהאבק הוא לא חמץ והבעל הוא לא קורבן פסח, הייתה לך היענות רבה.
<חיים הלפרין: אתה מכיר את הסיפורים, לא צריך לספר לך, על אותו רב בירושלים שאשתו הגעילה את הידית של הדלת.
<חיים הלפרין: אתה מכיר את הסיפור הזה?
<חיים הלפרין: הוא בא ורואה אותה מגעילה את הידית של הדלת.
<חיים הלפרין: הוא אומר לה, גבירתי, אשתי, לפי ההלכה אין צורך להגעיל את הידיות.
<חיים הלפרין: היא אומרת לו, לפי ההלכה שלך היינו אוכלים חמץ בפסח, אז אתה מבין שיש כללים יותר חזקים ממה שאנחנו מבינים.
יעקב מרגי: אני טוען שזה רק במסגרת סגירת חשבונות איתנו, אבל לא משנה.
<חיים הלפרין: לעניינו, גם במקומות שבהם יהיה גן שבו לא תהיה גננת או סייעת, יש מהלכים שאנחנו עושים, שאותו סטודנט להוראה שאותם אנחנו מגייסים לקמפיין שחלקכם שומעים אותו ברדיו, יגיעו כמה ימים קודם כדי שהילדים יכירו את אותם אנשים שצפויים להיכנס לגן, ולא יכנסו ביום ראשון של החופשה אנשים זרים שהילדים לא מכירים.
<חיים הלפרין: זה המתווה שאנחנו חושבים שנכון לנהל אותו וזה בהסכמה עם הרשויות המקומיות.
<חיים הלפרין: אגב, לגבי קדימה צורן, אמר לי מנכ"ל העירייה שהרשות נכנסת לזה בשתי ידיים והיא עושה שם מהלך מאוד יפה יחד עם המתנדבים של שתי עמותות שפועלות ביישוב יחד עם הסייעות שמוציאים כדי לתת מענה חינוכי ראוי, מקצועי עד כמה שאפשר.
<חיים הלפרין: אנחנו יודעים שאנחנו לא במתווה מושלם גם בהיבט של ההיערכות וגם בהיבט של כוח אדם, אבל אף אחד לא חושב שצריך לוותר על האיכות החינוכית של הפעילות הזאת, כשהמטרה שלה היא לא לימודית, אלא המטרה שלה היא חינוכית-העשרתית, ואין סיבה שלא נצליח.
יעקב מרגי: חיים, כדי לנווט את הדיון, אנחנו לקראת סיכום.
יעקב מרגי: מאחר והדיון התמקד במועצות האזוריות, קודם כול תתייחס לבעיות האופייניות של מועצות אזוריות לגבי "בתי הספר של החופש".
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת כמי שדרשתי בדיונים הקודמים, לעשות איזה מעקב מעבר ל'נענו לקול קורא', אם אנחנו יודעים על ההיערכות.
<חיים הלפרין: אני אתחיל במעקב.
<חיים הלפרין: המנכ"ל התגייס לעניין הזה בעצמו וכל בוקר מתנהל מעקב שוטף בכל רשות מקומית.
<חיים הלפרין: אנחנו פונים לרשויות המקומיות ומבקשים מהן לעדכן במערכת את כמות כוח האדם שהם גייסו ואיך מקטינים את הפער בין הסטטוס של התלמידים הצפויים להיות במערכת.
<חיים הלפרין: יש פה אנשים מהרשויות המקומיות, יכולים להעיד על כמה פונים אליהם, ובמילים פשוטות, מציקים להכניס את המידע למערכת.
<חיים הלפרין: אנחנו עוקבים באופן שיטתי יומי, הבוקר, מחר בבוקר, וכך גם בשבוע שעבר או בשבוע הבא, לוודא שהפערים האלה מצטמצמים.
<חיים הלפרין: יש רשויות שאנחנו יודעים להגיד שכבר בעצם עברו את נקודת האל-חזור.
<חיים הלפרין: ירושלים הגדולה עומדת היום בלמעלה מ-70% גיוס של כוח אדם גם לגנים וגם לבתי הספר.
יעקב מרגי: טוב, ירושלים זו לא ראיה.
<חיים הלפרין: אם אנחנו מדברים על היקף הגיוס שירושלים צריכה לעשות, אז אני אומר, זו ראיה, וכנ"ל לגבי עוד ישובים, חלקם גדולים, חלקם קטנים.
<חיים הלפרין: אנחנו רואים שהפערים מצטמצמים.
<חיים הלפרין: אני מחבר את זה למאמץ הגדול שהמשרד עשה גם בקמפיין, גם בפניה למכללות, לסטודנטים, אפילו לגמלאים של המשרד להצטרף למהלך הזה, כולל עידוד מורות וגננות, וגם בסוגריים לומר, הסתדרות המורים הייתה שותפה למהלך הזה.
<חיים הלפרין: מישהי אחת הוציאה איזשהו מכתב, הסתדרות המורים התנערה מהמכתב הזה, היא לא מייצגת, היא לא רלוונטית, ויצאה הבהרה בהתאם.
<קריאה: לא, לא, לא, זה לא המכתב הזה.
יעקב מרגי: עוד מעט מאיר ידבר.
יעקב מרגי: פה זה לא בית הוועד הפועל, פה זו ועדת החינוך, התרבות והספורט.
<חיים הלפרין: גם מכתב העידוד שאנחנו הוצאנו למורים ולגננות להצטרף לתוכנית הזאת, היה בעצה אחת עם הסתדרות המורים וללא שום התנגדות.
יעקב מרגי: לא ירדתי לסוף דעתה של הגננת מלוד.
<זאב גולדבלט: היא לא גננת, היא בפורום ועדי ההורים היישוביים, מרכזת את הגנים בלוד.
יעקב מרגי: חוזר בי.
יעקב מרגי: השאלה היא כזו, האם הקול קורא, הפניה למורים ולגננות היא שונה או אותה פניה?
<חיים הלפרין: אותה פניה, ודאי.
<שירלי אסולין: סליחה, אני חייבת להוסיף פה משהו.
<שירלי אסולין: המועצות המקומיות הוציאו ממש קריאה לאנשים שיבואו לנהל את הקייטנות, שזה גם מדריכים מתנועת בני המושבים.
<שירלי אסולין: המנכ"ל, אין ספק, של קדימה צורן, מאוד רוצה שזה יצא לפועל וממש לקח את זה בשתי ידיים, רק שלצערנו הרב הפניה נעשית גם לחברים צעירים בני 17-18 שלצערנו לא יוכלו להיכנס לגנים, ולא מדובר כבר באיכות, מדובר בסכנה.
יעקב מרגי: הוא התייחס לזה.
<חיים הלפרין: אני חושב שהמעקב היום-יומי הזה שהמנכ"ל מנהל והרשויות נדרשות לעדכן גם את הנתונים לגבי הילדים בפועל וגם לגבי כוח האדם שהם מצליחים לגייס, יתרמו למהלך הזה.
<חיים הלפרין: בסך הכול התחושה שלי היא שרוב הרשויות, גם אם ירשמו מלוא הפוטנציאל שלהן, רוב הרשויות יעמדו בפער הזה שבין הצורך האמיתי של ההרשמה של הילדים לבין גיוס כוח אדם שיוכל לתת מענה ראוי לפעילות הזאת בחופשת הפסח, עם כל המגבלות שכולנו מכירים ומודעים.
<חיים הלפרין: אגב, גם לגבי המועצות האזוריות, מראש אמרנו שהם יכולים להפעיל את זה לא רק במוסדות אלא גם ביישובים עצמם.
יעקב מרגי: ברמה היישובית, לא כלכלי בחלק מהיישובים.
יעקב מרגי: יש ישוב שמוציא ארבעה, חמישה, שישה אוטובוסים במהלך היום להסעות, כי הוא עתיר ילדים, כן ירבו.
יעקב מרגי: יש ישובים שזה לא ככה.
<חיים הלפרין: בסדר גמור, לכן אנחנו מדברים על ממוצע רשותי שמאפשר לרשות בדיוק לנווט בין המקומות היותר גדולים למקומות היותר קטנים.
<מאיר אסרף: כבר מהדיון הראשון של ועדת פורר שהוקמה כאן לנושא קיצור של משך החופשות של עובדי ההוראה - - -
יעקב מרגי: התאמה, לא קיצור.
יעקב מרגי: אף אחד לא רצה לקצר.
<מאיר אסרף: המשמעות הייתה פגיעה בתנאי העבודה של עובדי ההוראה.
<מאיר אסרף: אז אם אין לך זמן, אני אגיד שהנושא קיצור החופשות אינו על הפרק.
יעקב מרגי: אני אגן עליכם שזו לא תהיה פגיעה, זה יהיה התאמה.
<מאיר אסרף: הניסיון הנואל של פורום ההורים להעלות את זה ולהציף את זה כאילו זה נושא הדיון - - -
<זאב גולדבלט: אני מבקש שתחזור בך.
<מאיר אסרף: אני חוזר בי בשבילך.
<מאיר אסרף: אני אומר דבר אחר.
<מאיר אסרף: העובדה שקוראים ומציינים מכתב בלי לקרוא את תוכנו, בלי לציין את תוכנו, ואני גם לא מכיר את המכתב, לא יודע גם אם המכתב הזה הוא אותנטי או לא, זה גם לא רלוונטי, ולטעון טענות שהן לא נכונות, כפי ששמענו גם ממשרד החינוך, זה אבסורד ואני מבקש שאתה תחזור בך על הסילוף הזה של הדברים.
<מאיר אסרף: זה סילוף ממש.
<מאיר אסרף: הסתדרות המורים מופקדת, וזו זכות חוקתית, להגן על תנאי העבודה של עובדי ההוראה וכך אנחנו עושים.
<מאיר אסרף: אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.
<מאיר אסרף: יחד עם זאת, אנחנו לא ניתן יד לכפיה של שיתוף פעולה עם היוזמה הזאת, ואנחנו דוגלים ברצון חופשי של עובדי ההוראה, לא בכפיה, וזה הרעיון.
<מאיר אסרף: הרעיון הוא שהפתרון המוצע או הפתרון שהתקבל, שבית הספר של החגים ושל החופש הגדול לא היה קיצור של משך החופשה של עובדי ההוראה, עם כל הכבוד לתגמול הנוסף.
יעקב מרגי: יש לי את המכתב שהוציאה יפה בן דוד.
יעקב מרגי: מצד אחד היא אומרת שהתקבלו אצלה פניות ממנהלים שהם נדרשו לעשות דברים שיש בהם משום פגיעה, אבל היא אומרת במפורש שהם נענו ויתנו כתף כל עוד זה תואם - - -
<מאיר אסרף: זה לא תואם את מה שנאמר כאן קודם.
<מאיר אסרף: לפרשנות של המכתב זה לא תואם.
יעקב מרגי: זה לא בית הוועד הפועל.
יעקב מרגי: זה לא ארלוזורוב פה.
יעקב מרגי: אני מודה לכולם, אלא אם כן מישהו רוצה להוסיף משפט.
יעקב מרגי: רצית שאלה?
<איריס הרינג: רציתי לשאול לגבי המועצות האזוריות, איך אתם מסוגלים במשרד החינוך בעצם לעשות בדיקה רק על המועצות האזוריות, החינוך המיוחד, חינוך ממלכתי-דתי, בעצם כל ההתאמה של ההסעות לאותם גופים שחסרים.
<איריס הרינג: איך אתם מתכננים לעשות את זה?
<איריס הרינג: איך אנחנו יודעים שזה יטופל בכל המסגרות, להתאים את כלל ההסעות כמו שהם במהלך כל השנה, לחמישה ימים.
<חיים הלפרין: שמעון נמצא פה.
<חיים הלפרין: אני חושב שחלק מדוח הביצוע של הרשות המקומית - - -
יעקב מרגי: שמעון, יש לך משהו להוסיף?
<שמעון אבני: אנחנו מפעילים את מערך ההסעות כמו בכל השנה, זאת אומרת, ילד, לצורך העניין, שנוסע במונית - - -
יעקב מרגי: עושים העתק-הדבק, מה שקורה גם לבתי ספר של החגים?
<שמעון אבני: בדיוק, אחד לאחד.
יעקב מרגי: אני מודה למרכז המועצות האזוריות על העלאת הנושא, ועל הדרך גם שמענו סקירה ממשרד החינוך על כל נושא "בית הספר של החגים".
יעקב מרגי: הוועדה כן מבקשת עד ליישום של "בית הספר של החגים", להמשיך לעקוב.
יעקב מרגי: אנחנו כמובן אחרי פגרת הפסח נקיים דיון לשמוע ממשרד החינוך על כל המסקנות ועל כל הלקחים, אם יש, ואם כן זה הצדיק את עצמו.
יעקב מרגי: אני מבקש לשים דגש על אותם דברים שהם ייחודיים, לא במיינסטרים של מערכת החינוך, מועצות אזוריות וחינוך מיוחד וכל מיני מערכות חינוך כאלה ואחרות.
יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 28 בפברואר 2018, י"ג באדר התשע"ח, תענית אסתר.
יעקב מרגי: הנושא: משרד החינוך מקצה פסיכולוג אחד ליותר מאלף תלמידים, ילדים עם בעיות נופלים בין הכיסאות, של חבר הכנסת יוסי יונה, וחוזר על זה של חברת הכנסת שאשא ביטון, של חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, של חבר הכנסת יעקב אשר, של חבר הכנסת מסעוד גנאים, של חבר הכנסת עיסאווי פריג' ושל חמד עמאר.
יעקב מרגי: רבותיי, אני רק במשפט קצר אחד אומר, הוועדה נדרשה לסוגיה של המחסור בפסיכולוגים במערכת החינוך לא פעם ולא פעמיים.
יעקב מרגי: אני אומר לכם את התחושה שלי.
יעקב מרגי: יש איזה אי קטן של שפיות, מה שנקרא, שפ"י, וכל זה במערכת החינוך, אבל איך שאני רואה אותם, דוגרי, הם לא מחוספסים.
יעקב מרגי: אני אומר זאת לא כגנאי.
יעקב מרגי: הפוך, אני אומר את זה כקומפלימנט, אבל מה לעשות, כדי להזיז ולשנות ולהביא את השינוי שהוא מחולל שינוי, צריך להיות כנראה במשרדי הממשלה ובמיוחד במשרד ענק כמו משרד החינוך, עם מרפקים ולהיות קצת מחוספס.
יעקב מרגי: הם באים לפה, נותנים לנו הסברים ותוכניות יפות, אבל הקומץ, לא שאינו משביע את הארי, לא אמור להשביע את הארי.
יעקב מרגי: רשות הדיבור לחבר הכנסת, המציע הראשון.
יעקב מרגי: אני חייב לומר, אתמול שר החינוך התנצל בפני חברנו פרופ' יוסי יונה, שחשד בו על מה שאין בו, והתנצל.
יעקב מרגי: אני צייצתי אתמול שאני לא מופתע, כי נפתלי יודע להתנצל, אבל גם אמרתי מה אני חושב על חברי יוסי יונה שאני בטוח שלא התנצל על מה שאמר.
מסעוד גנאים: התנצל בוועדת כספים מול 20 חברי כנסת.
מסעוד גנאים: כנראה הוא רוצה להיות דוגמא למישהו, לא יודע.
יעקב מרגי: אני אמרתי שכנראה שלקח להם 50 שנה להתנצל.
יעקב מרגי: הוא אחרי שלוש שנים.
יעקב מרגי: יש כאלה שעוד לא התנצלו.
יעקב אשר: עדיף לא לומר ולא להתנצל.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, חברות וחברי הכנסת, אורחים נכבדים, אני יודע שהנושא הזה כבר נדון פעמים קודמות בוועדת החינוך, אבל זה שהוא נדון פעמים קודמות בוועדת החינוך, לא מלמד על כך שהמצוקה שמשתקפת ממצבם, הייתי אומר, בראש ובראשונה ממצבם של הילדים שנעדרים את הדאגה ואת הטיפול הנכון הדרוש לכם, מטעמם של פסיכולוגיות ופסיכולוגים חינוכיים, וזו בעצם הבעיה המרכזית שאיתה אנחנו מתמודדים, ואז נגיע לפסיכולוגים עצמם.
יוסי יונה: כפי שמצוין, התקינה לפסיכולוגיים חינוכיים במערכת החינוך מכיתות ג' ועד י"ב, היא אחד ל-1,000, על כל 1,000 תלמידים, פסיכולוג או פסיכולוגית אחת, ומגיל 3 עד כיתה ב', פסיכולוגית או פסיכולוג אחד ל-500 תלמידים, אז קודם יש לנו את הבעיה שהתקינה הזאת היא פשוט לא מתממשת.
יוסי יונה: כפי שקיבלנו גם נתונים ממשרד החינוך, המימוש עומד על כ-60%.
יוסי יונה: הבעיה, אדוני היושב ראש, היא בכך שאין תקינה.
יוסי יונה: אנחנו יודעים שהיום פסיכולוגיות ופסיכולוגים חינוכיים לא יכולים לטפל בבעיות מבניות במערכת החינוך.
יוסי יונה: הם פועלים ככבאי אש רק כאשר הבעיות מגיעות לקצה של הקצה ואז המון פעמים זה כבר מאוחר.
יוסי יונה: הבעיה המרכזית לא נמצאת במוסדות להשכלה גבוהה.
יוסי יונה: הם מכשירים מספר סביר של פסיכולוגיים חינוכיים כל שנה.
יוסי יונה: הבעיה היא שחלק ניכר מהפסיכולוגיות והפסיכולוגיים החינוכיים נפלטים מהמערכת לאחר שהם מסיימים את ההתמחות שלהם, וזאת בשל תנאי השכר, באמת הייתי אומר, המחפירים, המזעזעים, שלא מאפשרים להם להתקיים בכבוד.
יוסי יונה: תחשוב, אדוני היושב ראש, על כך שפסיכולוג חינוכי, פסיכולוגית חינוכית מגיעים לגיל 29, 28, 30 ואז הם מסיימים את ההתמחות שלהם.
יוסי יונה: בשלב זה מביאים ילד/ילדה לעולם, שני ילדים לעולם, והנה גם הבעיה של יוקר המחייה.
יוסי יונה: הם לא יכולים לקיים את עצמם בכבוד מהעבודה שהם עושים באמת בשקידה, במסירות, במחויבות אין קץ, ורבים מהם, משעה שהם מסיימים את ההתמחות, הם פשוט נוטשים את המגזר הציבורי ומחפשים מקורות פרנסה אחרים, אז הנה לך באמת המצוקה, במרכאות הייתי אומר, "במלוא תפארתה", ולכן אנחנו חייבים לחשוב על פתרון, אדוני היושב ראש וחברי כנסת נכבדים.
יוסי יונה: אנחנו חייבים לחשוב על פתרונות שהם פתרונות מבניים.
יוסי יונה: אחד מהפתרונות המבניים המרכזיים, אין מה לעשות, זה התחום של השכר.
יוסי יונה: פסיכולוגית חינוכית, אפילו אחרי תחילת עבודתה, היא לא משתכרת יותר מ-40 שקל לשעה, שזה באמת שכר מחפיר, וגם עם המון ותק, חברתי ביטון מודעת לכך, היא משתכרת כ-70 שקלים לשעה.
יוסי יונה: תחשבו באמת על אנשים שנמצאים בתחום הזה לאחר 10-15 שנות עבודה, אולי מגרדים את שכר המינימום אם הם מחליטים להישאר במערכת הציבורית.
יפעת שאשא ביטון: המורים לא מקבלים שכר מינימום.
יוסי יונה: לא אמרתי מורים.
יוסי יונה: אנחנו לא באים רק להיות מבקרים וכו'.
יוסי יונה: נניח, גם ההסכם האחרון עם המורים, הוא שיפור מאוד משמעותי.
יוסי יונה: אנחנו מדברים עכשיו רק על פסיכולוגיות ופסיכולוגים חינוכיים.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אני שמח שחברתי, חברת הכנסת יפעת ביטון נמצאת כאן, כי בכל זאת היא שייכת לקואליציה ולסיעה שאמונה על הכספים, שר האוצר.
יוסי יונה: הפתרון חייב להיות בסופו של יום שיפור תנאי עבודתם של הפסיכולוגים והפסיכולוגיות החינוכיות, ואני שנים מדבר על שיפור תנאי תעסוקתם.
יוסי יונה: אני לא מדבר רק על שכר, אבל בוודאי שאחד מהמרכיבים המרכזיים, אם הוא לא המרכיב המרכזי, זה שיפור דרסטי בתנאי השכר שלהם כדי שבסופו של יום הם יתנו את השירות הטוב ביותר שלו ילדי ישראל זכאים במערכת החינוך שלנו.
יעקב מרגי: רק לפני שאני אתן למציעה הבאה, שזו חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, הנתונים בעשור האחרון כמעט ולא השתנו, ואני זהיר.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים מה האלטרנטיבות, מה הפיתויים של הפסיכולוגים, במה לעסוק ואיפה לעסוק.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את מסלול ההכשרה שהוא לא פשוט, אבל מדינה צריכה להתמודד.
יעקב מרגי: כשיש כשל שוק, המדינה מתערבת.
יעקב מרגי: כשיש כשל ולא מצליחים לאייש אפילו את התקן החסר, זה כשל, צריך לבדוק למה.
יעקב מרגי: צריך שם להתערב.
יעקב מרגי: יפעת, בבקשה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לסוגיה של הפסיכולוגים מבחינת הצרכים שנדרשים היום במערכת.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מעט יושבים כאן בדיוני הוועדה ובכל פעם שאנחנו מעלים את המצוקות בתוך מערכת החינוך ואת הדרישה לטיפול והפתרון, אז אומרים לנו, כן, יש פסיכולוגים בתוך המערכת שמטפלים בזה, אבל הצרכים והדרישות הולכים וגדלים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על טיפול היום בכל הנושא של הרשתות החברתיות, שהולך ומתרחב.
יפעת שאשא ביטון: מי יטפל בכל הילדים שנפגעים?
יפעת שאשא ביטון: ואנחנו יודעים שזה לא אחד ולא שניים, אלא זה משהו שהוא באמת מאוד רחב.
יפעת שאשא ביטון: הנושא של מניעת אובדנות, שנכון שיש תוכנית לאומית, אבל זה גם גולש לתוך בית הספר וצריך גם שם.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על משפחות שנמצאות במצוקה, אנחנו מדברים על ילדים שחווים קשיים בתוך בית הספר, אנחנו מדברים על החינוך המיוחד שעכשיו בעצם עושים רפורמה מאוד גדולה ורוצים לאבחן את הילדים בתוך בית הספר, ומדברים על כך שהמערך של הפסיכולוגים, ואני שואלת בצורה מאוד פשוטה, אם יש לנו מחסור בפסיכולוגים לדברים הבסיסיים, מי יעשה את כל מה שאנחנו מבקשים בתוספת?
יפעת שאשא ביטון: כי המשמעות הפשוטה של זה, אדוני היושב ראש, היא שאין לנו באמת מענה של פסיכולוגים לילדים ולכל מה שאנחנו צריכים שם בתוך מערכת החינוך, וזה עוד לפני שאני מגיעה לסוגיית השכר ועוד לפני שאני מגיעה לסוגיית התנאים.
יפעת שאשא ביטון: אני מדברת רק על הרובד המעשי הבסיסי.
יפעת שאשא ביטון: מי מתוך כל הפסיכולוגים שנמצאים היום, שאנחנו מדברים על פסיכולוג ל-1,000 ילדים, יטפל בכל המענים שהילדים שלנו צריכים, וזה לא הפסיכולוגים נפגעים, זה הילדים בעיקר שמשלמים את המחיר, כי הם לא מקבלים את מה שצריך.
יעקב מרגי: תודה, ולא אמרנו את מה שעולה מהדיונים.
יעקב מרגי: המטלות שמוטלות על כל מערך הפסיכולוגים במערכת החינוך הוא לאו דווקא ההתערבות, 'חדר מיון' כמו שהיא הציעה, גם ליצור תוכניות.
יעקב מרגי: המטלות הן רבות.
יעקב מרגי: בדיון שהיה פה, ניקח דוגמא את בית ספר "נעמי שמר" בתל אביב עם המורה הפדופיל.
יעקב מרגי: יש שם משבר עדיין.
יעקב מרגי: תחילת הטיפול היה מינורי, כאילו מישהו התעטש בבית הספר, כאילו לא קרה.
יעקב מרגי: המציעה השלישית, חברת הכנסת אולי לוי אבקסיס, בבקשה.
אורלי לוי אבקסיס: תראה, הדיון הזה כל כך חשוב, כי זו רק חולייה אחת בשרשרת, איך אנחנו רואים את הילדים שלנו במערכת החינוך, ולמה אני מדברת על כך?