GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: רוצים לעשות שינוי?
יעקב מרגי: אי אפשר לעשות שינוי מאיזה אפילו לא גחמה, שאיפה וחלום שהיה למישהו לשנות משהו.
יעקב מרגי: צריך לעשות שינוי כולל והשינוי הכולל הזה לא מתקיים.
יעקב מרגי: יש עוד טלאי ועוד טלאי ועוד טלאי.
יעקב מרגי: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, הוריתי לה.
יעקב מרגי: מאיפה היא תביא את הנתונים?
יעקב מרגי: אין להם רוח הקודש.
יעקב מרגי: הם לא קיבלו רוח הקודש בסעיף תקציב.
יעקב מרגי: הם צריכים לדלות את המידע הזה, ממי?
יעקב מרגי: הסוגי מתחילה בבתי המשפט.
יעקב מרגי: שבית המשפט יורה להורים להירשם, להביא אישור שנרשמו.
יעקב מרגי: צריכה גם להיות אחריות.
יעקב מרגי: אי אפשר לזרוק את זה ואחר כך להתחיל לחפש את המידעים האלה.
יעקב מרגי: בתי המשפט, עם כל הכבוד, רוצים לקבוע.
יעקב מרגי: אני חושב ששינוי המגמה הוא מבורך.
<מנחם גולדין: שופטים לא קובעים, החוק קובע.
יעקב מרגי: לא, החוק לא קבע כלום.
יעקב מרגי: החוק לא קבע שצריך להתגרש.
יעקב מרגי: החוק קבע שמי שרוצה להתגרש, הולך לבית משפט.
<מנחם גולדין: סליחה, מי שהיה בבתי משפט למשפחה ורואה מה הורים גרושים צריכים לעבור, מה, השופט לא קובע מה טובת הילד?
יעקב מרגי: השופט, מרגע שהוא אישר - - -
<מנחם גולדין: הוא לא קובע.
<מנחם גולדין: הוא אומר להם, בבקשה, אני מתחנן, אל תתגרשו - - -
יעקב מרגי: השופט אישר הסדר, בסדר?
<מנחם גולדין: אבל כשהוא מאשר את ההסדר, הוא מאשר גם את המרחקים.
יעקב מרגי: סלח לי אדוני, כשנקיים דיון אקדמי-פילוסופי, תתווכח איתי.
<מנחם גולדין: זה לא אקדמי.
יעקב מרגי: אל תתווכח איתי עכשיו.
יעקב מרגי: אתה עורך דין מלומד, תעתור נגד המדינה שהיא לא - - - .
יעקב מרגי: תודה, תסיימי בקשה.
<קרן הורוביץ: אני רק אומרת שצריך ללכת ולבדוק נושא-נושא בכל מה שקשור להורות משותפת ולהפוך אותם לישימים.
<קרן הורוביץ: זה אומר לעבור נושא-נושא ולבדוק איפה ההוצאות ומה צריך להחליט בכל נושא.
יעקב מרגי: גם אם אני הורה, זה מה שהפריע לי עורך דין גולדין.
יעקב מרגי: תורי ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה להתחיל לאסוף נתונים, מאיפה היא תאסוף אותם?
<קרן הורוביץ: הם פונים למשפחות.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, זה בכלל בעיניי לא הסיפור.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לשנות הכול.
יפעת שאשא ביטון: גם כשאתה הולך עכשיו ואתה מחליט שאתה עובר דירה, אתה לא קונה את הריהוט ואחר כך הולך לראות - - -.
יפעת שאשא ביטון: אתה מתחיל בשלבים, ואנחנו מתחילים לעשות פה מהפכה חברתית ולשנות תפיסות בשלבים, ואם בית משפט בא ואומר לנו, כן, הנה, יש פה הורות משותפת, המערכות צריכות להתחיל להתארגן בהתאם, אז עכשיו זה משרד החינוך ואחר כך זה רשות המים ואחר כך זה החשמל, ואנחנו צריכים להתחיל לבנות את זה.
יפעת שאשא ביטון: הדברים לא נעשים בקסם.
יפעת שאשא ביטון: זה כמו לעשות שלום.
יפעת שאשא ביטון: זה לא חתמת שלום ומחר בבוקר השמיים ורודים.
יפעת שאשא ביטון: הדברים האלה נבנים ואנחנו צריכים להבין שגם זה ייבנה וככה להתייחס לזה.
יעקב מרגי: לירון אשל, בבקשה.
<לירון אשל: אדוני, ממש בקצרה כי הדברים באמת נאמרו פה כבר.
<לירון אשל: האבא דיבר פה מדם ליבו ואנחנו גם פוגשים פניות כאלה, אני אגיד פניות אבסורדיות, של באמת הורים שגרים בשתי רשויות שסמוכות מבחינה גיאוגרפית, כמו שאמרנו, הרצליה ורעננה, פניות כאלה ונגרם נזק בלתי הפיך לילד.
<לירון אשל: מה קורה עם ילדים שאבא שלהם לא יכול לצאת ב-12:00 או ב-13:00 להוציא אותם מבית ספר?
<לירון אשל: איזה נזק בלתי הפיך נגרם לאותו ילד?
יעקב מרגי: למה אתם לא אומרים באותה נשימה, מה יהיה בפריפריה שהמרחק הוא - - -?
<לירון אשל: קל וחומר, אדוני, ואני אומרת, אנחנו יודעים גם כמה רגישות יש.
יפעת שאשא ביטון: צריך להגביל.
יעקב מרגי: אי אפשר להגביל.
יעקב מרגי: אם פותחים, פותחים הכול.
יעקב מרגי: אני לא אוביל העדפה של אוכלוסייה אחת על פני אוכלוסייה אחרת.
יעקב מרגי: אם רוצים להוביל שינוי, עושים שינוי מושלם.
יעקב מרגי: ריקועי פחים לא יהיה.
יעקב מרגי: אני לא אפתור את הבעיה לגוש דן.
יעקב מרגי: הפריסה של מוסדות לחינוך מיוחד בגליל ובנגב ובפריפריה הגיאוגרפית היא פריסה גדולה.
יעקב מרגי: אם משנים תפיסה, משנים תפיסה לגמרי.
יפעת שאשא ביטון: לא, זה ברור, אבל ילד בדימונה לא ילמד בקריית שמונה.
יעקב מרגי: את תתפלאי לשמוע שילד מאופקים לומד באשדוד בגלל שאין מוסד מתאים.
יעקב מרגי: חינוך מיוחד.
יעקב מרגי: הורים גרושים.
<לירון אשל: אדוני, אני רק אוסיף עוד משפט אחד.
<לירון אשל: אנחנו יודעים בפרט בחינוך המיוחד כמה רגישות יש בהתאמה הספציפית של המסגרת לילד הזה.
<לירון אשל: זה לא ילד שיכול להשתלב בכל בית ספר אחר ולעשות איזשהו מעבר בין בתי הספר בשל קשיים כאלה.
<לירון אשל: אנחנו חושבים שלא אמורה להיות אבחנה לכל עניין הרשויות.
<לירון אשל: כן צריכים לקבל את המענה המתאים להם.
<לירון אשל: הם כן צריכים לקבל את ההסעות בשני המקומות, ושוב, כמו שאמרו פה, בעצם אנחנו במציאות משתנה ואנחנו צריכים להתאים את כל המערכות.
יעקב מרגי: לפני משרד החינוך, המ.מ.מ.
<אתי וייסבלאי: רק רציתי להוסיף בנוגע לנתונים, שמשרד החינוך יודע.
<אתי וייסבלאי: בתי ספר אוספים מידע מן הילדים במקרה של הורים גרושים או פרודים, על ההסדרים של המשמורת המשותפת, כך שאילו היה רוצה, הוא היה יכול לתת נתונים בנושא הזה.
יפעת שאשא ביטון: בדגש על אם הוא היה רוצה.
יפעת שאשא ביטון: אני אגיד את מה שאתם לא יכולים להגיד.
<שמעון אבני: קוראים לי שמעון אבני, אני מנהל אגף הסעות במשרד החינוך מזה כשלוש שנים.
יעקב מרגי: כפי שהבנתי, בתי המשפט כבר עשור פוסקים הורות משותפת.
יעקב מרגי: עשור זה הרבה זמן.
<שמעון אבני: קודם כול, אנחנו כמשרד עובדים לפי חוזר מנכ"ל.
<שמעון אבני: כשאני בא להתנהל, אני עובד לפי חוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: שמעון, תעצור.
יעקב מרגי: כשבאים חברי כנסת ואומרים, למה השר לא פה, המנכ"ל, אני אומר בעקביות, מבחינתי כל מי שהגיע ממשרד החינוך הוא השר, הוא המנכ"ל, הוא המשרד.
יעקב מרגי: כשאתה אומר לי, אני עובד לפי חוזר מנכ"ל, זאת אומרת, מה אתה רוצה ממני?
יעקב מרגי: יש את המשרד.
יעקב מרגי: לא, אתה המשרד.
יעקב מרגי: אתה נפתלי בנט, אני אדרוש ממך.
יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל, זה אתם כתבתם אותו.
יעקב מרגי: לא קניתם אותו ולא נגזר עליכם, לא הלכה למשה מסיני.
יעקב מרגי: הדיון פה זה אם אנחנו משנים את חוזר מנכ"ל או לא משנים את חוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, הדיון פה יהיה אם נורה ונבקש לשנות את חוזר מנכ"ל או לא.
<שמעון אבני: אני אומר שוב, למרות שאני יודע שחוזרי מנכ"ל הם סדין אדום כאן - - -
יעקב מרגי: לא הבנת אותי, אם כך, אבל אני לא אתאמץ להסביר לך.
<שמעון אבני: אני עובד לפי חוזר מנכ"ל.
<שמעון אבני: יש חוזר מנכ"ל ומה שכתוב בחוזר מנכ"ל ככלל, אני צריך לבצע.
<שמעון אבני: בחוזר המנכ"ל נכון להיום, ילדים להורים גרושים לצורך העניין, צריכים לעמוד בארבעה קריטריונים כדי לקבל הסעה.
<שמעון אבני: הראשון הוא, שהילד זכאי להסעה, זאת אומרת, במקום שבו הוא גר, ברשות שבה הוא נרשם וקבעה איפה הוא צריך ללמוד הוא זכאי להסעה.
<שמעון אבני: הקריטריון השני, שיש משמורת משותפת.
<שמעון אבני: זה קובע בית משפט.
<שמעון אבני: מה זה משמורת משותפת, אני לא נכנס לזה, אבל שקיימת משמורת משותפת.
<שמעון אבני: השלישי, שיש ימי הסעה קבועים, והרביעי, זה שהם גרים באותה רשות.
<שמעון אבני: אלה ארבעת העקרונות שאם הם מתקיימים, הילד זכאי להסעה.
<שמעון אבני: אני מבין שיש פה בעיה.
<שמעון אבני: אגב, זה עלה למנכ"לית בוועדת הסעות עליונה, וזה נכון שחוזר המנכ"ל הוא לא תורה מסיני ואנחנו עושים שינויים ונעשו המון שינויים בשנה האחרונה בחוזר המנכ"ל, שאני הכנסתי, שינויים חדשים והרחבות בנושאים.
יעקב מרגי: לכן לא קיבלתי את התשובה.
יפעת שאשא ביטון: רגע, זה אומר, אתה מכניס את השינויים, אז זה בידיים שלך.
<שמעון אבני: אם תיתנו לי לסיים, אז אני אוכל לדבר.
יעקב מרגי: שמעון, קח את הזמן.
יעקב מרגי: אם אתה בסוף תוביל אותנו לחוף מבטחים, קח את הזמן.
<שמעון אבני: קודם כול, זה עלה למנכ"ל וזה עלה למנכ"לית הקודמת.
<שמעון אבני: המשרד דן ובודק את זה מדי יום ביומו.
<שמעון אבני: הנושא הזה מורכב מאין כמוהו לא בהיבט של הביצוע שלו.
<שמעון אבני: האמירה שהמערכות הטכנולוגיות הן אלה שמובילות היא לא אמירה נכונה.
<שמעון אבני: אגב, עשיתי פיילוט.
<שמעון אבני: עם המערכות הטכנולוגיות שלי באיזושהי מניפולציה שאני צריך להפעיל עליהן, אני יודע לעשות את זה.
<שמעון אבני: אני לא אצטרך עכשיו להיכנס ולעשות איזה שינוי רדיקלי במערכות המחשוב של המשרד.
<שמעון אבני: אני אסביר לך את הבעיה.
<שמעון אבני: אגב, אני חושב שהאמירה של המרכז לשלטון המקומי היא ממש לא משקפת.
יפעת שאשא ביטון: השלטון המקומי עושה את זה ביום-יום שלו.
יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להגיד כלום על השלטון המקומי בעניין הזה.
יפעת שאשא ביטון: הייתי שם, עשיתי את זה בידיים שלי.
יפעת שאשא ביטון: אני יודעת בדיוק איך זה עובד.
<שמעון אבני: אני אומר לך שזה הרבה יותר מורכב ממה שמנסים לצייר בחדר הזה.
יפעת שאשא ביטון: אגב, אצלנו כן נתנו במשמורת משותפת.
<שמעון אבני: אני רציתי להיכנס לעשות איזושהי בדיקה, כי בסוף צריך להביא לסוגיה הזאת כסף.
<שמעון אבני: יש X כסף, צריך עכשיו X Y. אני לא יודע אם זה מיליון שקל, עשרה מיליון שקל, 100 מיליון שקל, ולעשות בסוף את ההתאמות בהיבט הזה שצריך להוציא הנחיות לשטח איך להסיע את הילדים האלה.
<שמעון אבני: אני רוצה נתונים.
<שמעון אבני: מה זה נתונים?
<שמעון אבני: מאחר ויש פה גם עלויות כספיות, אני רוצה לדעת על כמה ילדים מדובר, איפה הם מתגוררים, באיזה מוסדות.
יפעת שאשא ביטון: תאספו אותם.
<שמעון אבני: איך אני אאסוף אותם?
יפעת שאשא ביטון: שמעון, הילדים אצלך במערכת.
יפעת שאשא ביטון: כמו שיש לכם נתונים על כמה ילדי חינוך מיוחד וכמה ילדי שילוב וכמה ילדים מוסעים - - -
<שמעון אבני: אין את הנתונים.
<שמעון אבני: אני אומר לך באחריות, אני בדקתי.
<שמעון אבני: אין במשרד החינוך נתונים של ילדים במשמורת - - -
יעקב מרגי: פתרתי לך את הבעיה.
יעקב מרגי: קח ייעוץ חינם.
יעקב מרגי: כמה ילדים יש לנו בחינוך המיוחד, מוסעים?
<שמעון אבני: לא זוכר את המספר המדויק, אבל יש.
יעקב מרגי: 30,000?
<שמעון אבני: נניח.
יעקב מרגי: קח 30,000.
יעקב מרגי: אתה מוציא קמפיין בתקשורת – מאחר ומשרד החינוך קשוב לצרכים של ההורים של הילדים המיוחדים ומאחר ויש זה וזה וזה.
יעקב מרגי: אני מטיל את החובה על ההורים.
יעקב מרגי: הנה, לא עליך.
יעקב מרגי: נותן 30 יום, 60 יום לכל הורה שמסיע את הילדים מכוח פסק דין חלוט של הורות משותפת, יבוא, ידווח לרשות המקומית, יקבל הסעה אם הוא זקוק, בחינוך המיוחד.
יעקב מרגי: תעשה את זה.
<שמעון אבני: לא יכול.
יעקב מרגי: הנה, אני מטיל את זה על ההורים, לא עליך.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מרגי, זה לא ימי הביניים פה.
יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך בנוי עם שרי אלפים ושרי מאות ושרי חמישים ושרי עשרות.
יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים לאסוף את הנתונים האלה מבתי ספר, למחוזות, מהמחוזות אליכם, ואם אתם רוצים, יש גם דרגי ביניים.
יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אנחנו לא כאלה עתיקים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו אמנם בפיזית לפעמים נראים עתיקים.
יעקב מרגי: אני הרחקתי לכת, אמרתי, זורק את זה על ההורים, לא עליך.
יעקב מרגי: אתה יודע מה, אם אני אתאמץ, אני אתן לך עכשיו פתרון עוד יותר.
יעקב מרגי: פשוט צריך לרצות לעשות את השינוי המיוחל.
יפעת שאשא ביטון: חד משמעית, בדיוק.
יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מרגי, נגעת בנקודה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לרצות.
<שמעון אבני: כל עוד לא יהיו הנתונים, לא ניתן יהיה - - -
<מיכל מנקס: אבל אתה לא יכול לשבת פה כמו פטרון ולהגיד, אין לי נתונים, ישחקו הנערים לפניי.
יפעת שאשא ביטון: אני אאסוף לך אותם.
יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לתרום את הלשכה שלי בשביל זה.
יעקב מרגי: שמעון, אתה יודע למה הפסקתי אותך בהתחלה?
יעקב מרגי: אני מרגיש תמיד איתך דז'ה וו, כי אני מראש יודע מה אתה הולך לומר.
יעקב מרגי: תקשיב שמעון, אף אחד לא אמר פה שאתה פועל בניגוד להוראות חוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: ממך מצפים לשמוע עכשיו, כן, התקיימו דיונים בשנה האחרונה, בשנים האחרונות ואכן אנחנו לקראת פתרון לסוגיה.
יעקב מרגי: תגיד את העמדה.
יעקב מרגי: אתה לא אומר את העמדה.
יעקב מרגי: אתה אומר, יש לי קושי, אני לא יכול.
יעקב מרגי: קושי ולא יכול ואין לי נתונים לא נתפסים בוועדות הכנסת.
יעקב מרגי: אתה הריבון, אתה אמור לעשות את זה.
יפעת שאשא ביטון: במיוחד ממי שצריך לאסוף את הנתונים.
יעקב מרגי: אתה לא פעם ראשונה.
<שמעון אבני: מה שאני מנסה להגיד, זה האם יש גוף כמו משרד הפנים, כמו משרדים - - -
יפעת שאשא ביטון: אתם יותר יעילים מהם.
<שמעון אבני: דרכם אפשר יהיה להגיע.
יפעת שאשא ביטון: שמעון, משרד החינוך יכול לעזור למשרד הפנים במקרה הזה, זה מה שאני מנסה להגיד לך.
יפעת שאשא ביטון: יש לכם יותר מידע מאשר להם.
יעקב מרגי: שמעון, הנתונים אצלך.
יעקב מרגי: תשב, תדבר עם השלטון המקומי, אתה פה מוצא פתרון בשבועיים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, גם דרכם אפשר להעביר.
<שמעון אבני: זאת סוגיה שתצטרך לעלות למנכ"ל.
<שמעון אבני: אני בסוף לא יכול לפנות למחוזות ולבקש - - -
יפעת שאשא ביטון: אתה יכול הכול.
יפעת שאשא ביטון: אתם הריבון.
יפעת שאשא ביטון: אתם משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: הכול אתם יכולים, ואם קשה, אני אבוא לעשות את זה.
<שמעון אבני: בשביל זה יש הנהלה בכירה במשרד, ואם ההנהלה תחליט שאוספים עכשיו נתונים - - -
<קריאה: אבל גם ההנהלה הבכירה יודעת - - -
<שמעון אבני: הם מכירים.
<שמעון אבני: אמרתי, היו דיונים על זה אצל המנכ"ל והמנכ"לית.
יעקב מרגי: שמעון, אתה יודע כמה ילדים מוסעים יש בחינוך המיוחד?
יעקב מרגי: 52,000.
יעקב מרגי: זה המספר.
יפעת שאשא ביטון: שמעון, אם מחר יגדל מספר המוסעים?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים הרי שיש אינפלציה.
יפעת שאשא ביטון: כל שנה מצטרפים עוד ילדים למשפחה.
<שמעון אבני: אנחנו הולכים לאוצר ומבקשים תוספת תקציב.
יעקב מרגי: שמעון, תודה.
יעקב מרגי: אני צריך לשמוע מכם, א', אם יש נכונות וזה צריך לעלות X כסף, אם יש כיסוי או אין כיסוי.
יעקב מרגי: יש הסכמה, אין הסכמה.
יעקב מרגי: תאמרו מה המדיניות של המשרד.
יעקב מרגי: יש לכם קושי?
יעקב מרגי: סליחה, זה לא מעניין אותי.
יעקב מרגי: גם לי יש קשיים.
יעקב מרגי: אתה יודע עם מה אני מתמודד פה?
יעקב מרגי: עם הצרות שאתם מגלגלים לשולחן שלי.
יעקב מרגי: אני לא אומר קשה לי ואני לא מקיים דיונים.
יעקב מרגי: שמתי את הדברים בכנות, בצורה הכי ברורה בתחילת הדיון.
<שמעון אבני: אבל אני לא יכול להגיד אם יש קושי.
יעקב מרגי: שמעון, אתה הבן אדם.
יעקב מרגי: אף אחד אחר סביב השולחן לא הוא.
<שמעון אבני: אז אתה טועה.
יעקב מרגי: אתה הבן אדם.
<שמעון אבני: אתה טועה.
יפעת שאשא ביטון: אז תביא את השר, שהשר יגיד אם הוא רוצה לתת מענה לילדים שלנו או לא, אם זה הסיפור.
<שמעון אבני: מה שאני אומר, זה שאני מוכן ללכת למנכ"ל משרד החינוך בהצעה שנפנה למחוזות, מהמחוזות, אלפים, מאות, עשרות, למנהלי בתי הספר שיעבירו לנו את הנתונים לגבי מספר הילדים שהם - - -
יעקב מרגי: תעשה איך שאתה רוצה, מה שאתה רוצה.
יעקב מרגי: אני בסיכום אומר לך כמה ימים ייקח לך לאסוף את הנתונים.
יעקב מרגי: איך שתאסוף אותם, זבש"ך.
יעקב מרגי: אתה יודע בראשי תיבות מה זה?
<אילן שי: אני רוצה להזכיר שיש בחינוך המיוחד שתי קטגוריות של זכאות להסעה.
<אילן שי: יש את הקטגוריה של אותם תלמידים עם מוגבלויות שהם בשכיחות יותר נמוכה, מוגבלויות יותר קשות, שמקבלים זכאות מבלי שנבדק לגביהם קריטריון המרחק, וזו קבוצה יותר קטנה מבין כלל התלמידים בחינוך המיוחד, ויש את אותם תלמידים בחינוך המיוחד שאין להם זכאות אוטומטית להסעה, אבל מוסעים ומתקיים לגביהם קריטריון המרחק.
<אילן שי: אם לגבי קבוצת התלמידים הזאת שכתוצאה משני הבתים, מבקשים שהם יקבלו הסעה בגלל שאחד הבתים הוא רחוק יותר, אז אין הבדל בין הקבוצה הזאת לבין החינוך הרגיל, ואז זה אומר לא רק בחינוך המיוחד.
<אילן שי: אם רוצים להכיל כלל כזה, זה לא רק על החינוך המיוחד.
<אילן שי: זה אומר כלל של הסעה לילדים במשמורת משותפת, גם בחינוך הרגיל.
יפעת שאשא ביטון: ילדים בחינוך המיוחד מוסעים 20 קילומטר.
יפעת שאשא ביטון: אגב, מוסעים גם פחות ומוסעים גם יותר, ולא רק בעלי המוגבלויות.
יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לתת לכם את כל האפיונים שמוסעים.
<שמעון אבני: אגב, הילדים עם הלקויות הקלות מקבלים פר תלמיד, זאת אומרת, את מבינה שאני צריך לתת עשרה שקלים לרשות מקומית, היא כנראה לא מבינה את זה, והוא יצטרך עכשיו להסיע עם עשרה השקלים האלה במאות שקלים ביום.
יפעת שאשא ביטון: אתם לא נותנים עשרה שקלים.
<שמעון אבני: בוודאי שאני אתן עשרה שקלים.
יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לספר לי איך אתם נותנים את זה?
יפעת שאשא ביטון: שמעון, בחייך, אתה יכול לספר את זה פה למי שלא מכיר את המערכת, לא לי.
יעקב מרגי: אילן אמר דברים שהם דברי טעם.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני מראש כשדיברתי על סוגיה של הורים פרודים או שני בתים, תקראו לזה איך שאתם רוצים, משמורת משותפת, הסוגיה היא סוגיה רחבה ואני אומר לכם בכנות, לאו דווקא ילד בחינוך מיוחד.
יעקב מרגי: מרחק של 20 קילומטר, לאו דווקא ילד בחינוך מיוחד, לכן כשהתחלת ואיך שהתחלת, לא רציתי, אבל שוב, כבודך, נתתי לך להמשיך.
יעקב מרגי: אנחנו לא שם במה שאתה הצגת לי את הקשיים שלך.
יעקב מרגי: אנחנו לא שם בכלל.
יעקב מרגי: הדבר שצריך לקרות זה קודם כול ברמת מטה, רמת שר, מנכ"ל.
יעקב מרגי: קבל החלטה, מתמודדים עם זה, לא מתמודדים עם זה, בעד, נגד.
יעקב מרגי: אני צריך לדעת את זה.
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה הוועדה תחליט.
יעקב מרגי: בסוף אני אכתוב לכם ואני אומר לכם, קשיים זה לא ממין העניין.
יעקב מרגי: תפתרו אותם.
יעקב מרגי: כנסו להידברות עם הרשויות המקומיות.
יעקב מרגי: בסוף הם מבצעים את המשימה הזו.
יעקב מרגי: יושבת פה פונקציה בכירה במרכז השלטון המקומי שאומרת לך, אנחנו נכונים לאתגר.
יעקב מרגי: זה אתגר לא פשוט.
יעקב מרגי: אנחנו נכונים לאתגר, כנסו לזה.
יעקב מרגי: אני פה שומע סיפורים מסיפורים שונים ואתם באים לדיון שכותרתו הייתה ממוקדת.
יעקב מרגי: סלח לי, דבר כזה, היית צריך קודם כול לשבת עם המנכ"ל המלומד שלכם, מר שמואל אבוהב, להגיד לו, שמע, זו בעיה.
יעקב מרגי: אתה מנהל המחלקה.
יעקב מרגי: אתה היית צריך לדפוק לו בדלת, שמע, אני צריך תשובות לסיפור הזה.
יעקב מרגי: זה דבר, עשור דופקים לי בדלת ואני לא עונה.
יעקב מרגי: אתם באים לי פה, מסבירים לי, חוזר מנכ"ל, וקשה לי לאסוף נתונים ואין נתונים.
יעקב מרגי: ככה לא באים מוכנים לדיון, ואני מנסה לא לנזוף כבר תקופה ארוכה בנציגי משרד החינוך, אבל ככה לא באים לדיון, תסלחו לי.
יפעת שאשא ביטון: אני רק מבקשת שבסיכום כן תהיה דרישה ממשרד החינוך לטפל - - -
יעקב מרגי: אני לא הייתי ברור עד עכשיו?
יעקב מרגי: חיה הראל, בבקשה.
<חיה הראל: אני רציתי לשאול שאלה.
<חיה הראל: חיה הראל, האגף לחינוך מיוחד.
<חיה הראל: אם הייתה אפשרות בשלטון המקומי לשני הורים לכתוב את הילד כמי שגר אצלם, כמו שנאמר כאן, האימא הייתה צריכה להסכים לגרוע אותו ואז הוא העביר אותו.
<חיה הראל: אם אפשר היה שילד אחד יהיה רשום אצל שני ההורים מתוקף אותה החלטת בית משפט בשתי רשויות.
<חיה הראל: הלא ממילא אם הוא רשום ברשות ב', רשות ב' גם צריכה להסיע אותו.
<יהודית גידלי: אבל צריך לשלם ארנונה בשני מקומות.
<חיה הראל: היא משלמת ארנונה.
<יהודית גידלי: בשני מקומות.
יעקב מרגי: הארנונה לא ממין העניין.
יעקב מרגי: עזבי את זה, לא היית צריכה.
יעקב מרגי: ההורה הוא לגיטימי והוא משלם ארנונה.
יעקב מרגי: זה לא היה ממין העניין.
יעקב מרגי: חיה, בואי תקשיבי, את יודעת מה את עשית עכשיו, במילים אחרות?
יעקב מרגי: אמרת לשמעון אבני, אתה מקשקש, המידע מצוי והמידע זמין.
יעקב מרגי: הרי כל ילד נרשם בתחילת שנה, במיוחד הילדים המיוחדים האלה שאנחנו דנים בהם היום, שכל שנה יש להם את אי הוודאות ואם יש להם הסעה ואין להם הסעה.
יעקב מרגי: יתכבדו, וההורים הם די אחראים, כי הוא סובל מזה.
יעקב מרגי: הוא יבוא עם פסק הדין.
יעקב מרגי: השלטון המקומי אומר, רבותיי, תשדדו אצלכם את הנהלים, את המערכות, את שיטות התקצוב ואנחנו נבצע, ואת זה אני לא שומע.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות חד צדדי.
יעקב מרגי: כמה זמן סביר תחזרו אלי עם תשובות?
יעקב מרגי: אילן, שמעון, חיה.
<שמעון אבני: תשובות על מה?
יעקב מרגי: על בדיוק הכותרת של הדיון.
<שמעון אבני: אני צריך את אישור המנכ"ל כדי להתחיל בעבודה.
יעקב מרגי: אני מדבר עכשיו עם אבוהב.
יעקב מרגי: אני לא את שמעון אבני.
<שמעון אבני: אני לא אבוהב.
יעקב מרגי: אז אל תבוא לדיונים יותר.
<שמעון אבני: אז אני לא אבוא לדיונים.
יעקב מרגי: לך תגיד למנכ"ל, אם אתה לא נותן לי מנדט - - -
<שמעון אבני: אני לא יכול לדבר בשם המנכ"ל.
יעקב מרגי: אתה בא לדיון שכותרתו הסעות תלמידים חינוך מיוחד הנמצאים במשמורת משותפת.
יעקב מרגי: לא באת לספר לי מה אתה עושה.
יעקב מרגי: מה שאתה עושה אני יודע.
יעקב מרגי: אני אחליט.
יעקב מרגי: 30 יום מהיום יש דיון פה בוועדת החינוך בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: אני מבקש להגיע לדיון הזה עם מדיניות השר והמנכ"ל, לפעול ברוח הפסיקה שקיימת בעשור האחרון בסוגיה של ילדים, ולעת עתה ילדים בחינוך המיוחד שחיים בשני בתים על פי פסק דין חלוט של בית המשפט.
יעקב מרגי: אם יש מדיניות לאמת זאת, אני מקווה תוך 30 יום להגיע לכאן עם נוהל מסודר, מתואם עם השלטון המקומי.
יעקב מרגי: היום 15 במרץ 2018, כ"ח באדר התשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא שעל סדר-היום, הצבעה בלבד, הצבעה חוזרת.
יעקב מרגי: אנחנו עושים הצבעה חוזרת על הרוויזיה שהוצבעה בצהריים.
יעקב מרגי: מאחר והייתה חריגה של חמש דקות מהזמן שהוקצה לנו על-ידי היושב-ראש, אנחנו עושים זאת כרגע.
יעקב מרגי: למרות שמציעי הרוויזיות לא נמצאים כאן, אני מצביע על הרוויזיות.
יעקב מרגי: מי בעד הרוויזיות שהוגשו?
יעקב מרגי: אין בעד.
יעקב מרגי: בעד דחיית הרוויזיות – פה אחד
יעקב מרגי: הרוויזיות לא עברו, לא אושרו.
יעקב מרגי: אי לכך, הרוויזיות הוסרו מעל סדר-היום.
יעקב מרגי: לילה טוב.
יעקב מרגי: אני מייד אומר את הרציונל, מה אני שואף להוציא מהדיון הזה.
יעקב מרגי: התאריך: 27.2.2018, י"ב באדר התשע"ח, השעה 11:30.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: קביעת נהלים לאישור משרד הפנים לאפשר לראשי רשויות בפריפריה לתמרץ מורים ומנהלים.
יעקב מרגי: הייתה פנייה של כמה ראשי רשויות שאמרו, שמע, אנחנו רוצים להצעיד את מערכת החינוך שלנו קדימה.
יעקב מרגי: הדרך כפי שעשית אתה בזמנו, להביא מורים מהמרכז, ממקומות שיש מורים חזקים וטובים ואיכותיים.
יעקב מרגי: אמרו, אני לא יכול היום לקחת מורה, להבטיח לו שכר איקס מעבר למה שהוא מקבל, עם כל התמרוצים והתמריצים של משרד החינוך, ואם אני רוצה לעשות את זה, אני חייב לקבל אישור משרד הפנים על כל העסקה נוספת או על כל מה שאני מוציא, ואז קיימנו דיון.
יעקב מרגי: גם איש האוצר ישב איתי פה בישיבה מקדימה והציג בפניי רשימה של תמריצים שאכן המשרד נותן.
יעקב מרגי: אמרתי לו, אדרבא, בוא תציג אותם בוועדה ונראה.
יעקב מרגי: אם זה לא עזר והציפייה היא, כדי לאתגר מורים כאלה איכותיים לבוא מהמרכז תוך כדי קביעת כללים מסודרים, רק לרשויות איתנות.
יעקב מרגי: לעשות את זה בצורה מסודרת, לקבוע גם תקרות, לא השתוללות, לא להביא כמו שעושה, ואני מברך על כך, משרד הבריאות ומנהלי מחלקות בבתי חולים, בסכומי - - -.
מאיר כהן: מקצעות בסיכון.
יעקב מרגי: אנחנו די מברכים.
יעקב מרגי: אני לא מלין על אותן חריגות שמופיעות פעם ב - - - .
יעקב מרגי: אם באר שבע לא היו עושים את זה לפני 20 שנה, עד היום לא הייתה מחלקת כירורגיית לב-חזה בסורוקה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה טוב ונכון שעושים את זה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להעתיק את זה באותה מידה.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, יש רשויות בפריפריה שמצליחות בהרבה תחומים.
יעקב מרגי: חסר להן הדובדבן שבקצפת.
יעקב מרגי: אם הייתה להן מערכת חינוך חזקה, זה היה מביא אליהם כוחות חזקים, תושבים חזקים.
יעקב מרגי: אני כאיש הנגב, מדברים על באר שבע כסיפור הצלחה.
יעקב מרגי: היום רוביק מקבל כאן בכנסת את 'אביר איכות השלטון'.
יעקב מרגי: הממשלה והמדינה עשו צעדים הכי טובים שיכולים להיות לנגב ולבאר שבע בקטע של עיר הבה"דים והסייבר וכל זה, אבל כשמודדים ובודקים, עדיין זה לא הביא את השינוי המיוחל ועדיין הרכבות מלאות מבאר שבע למרכז, והכבישים והצמתים פקוקים כי התשתיות איכותיות, אבל אני מאמין שאם הייתה מערכת חינוך, והיא טובה בבאר שבע, אני לא אומר, אבל הייתה מערכת חינוך בבאר שבע שממותגת טוב, אם לא כל מערכת החינוך, לפחות מספר בתי ספר, לי אין ספק שהמהלכים האלה שהממשלה עשתה ועוד מערכת החינוך, זה היה מביא תוצאות.
יעקב מרגי: אותם ראשי ראשויות שפנו אלי, אומרים, אנחנו רוצים ליצור מסלול כזה.
יעקב מרגי: אנא, משרד החינוך, תציגו לנו איך אתם מתמודדים עם זה.
<סוניה פרץ: סוניה פרץ, סמנכ"לית ומנהלת אגף בכיר כוח אדם בהוראה, משרד החינוך.
<סוניה פרץ: למשרד יש היום ארבע תוכניות תמריצים לעובדי הוראה.
<סוניה פרץ: אני אמנה אותן.
<סוניה פרץ: הקבוצה הראשונה היא התמריצים למורים באילת, בחבל אילות וערבה תיכונה.
יעקב מרגי: מובנים, לגיטימיים ואובייקטיביים.
<סוניה פרץ: אלה תמריצים שנקבעו בשיתוף עם הרשויות המקומיות האלה יחד עם הממונה על השכר.
<סוניה פרץ: המטרה היא לתת מענה באמת למחסור קריטי בעובדי הוראה באזורים אלה.
<סוניה פרץ: התמריצים האלה מסייעים להביא מורים מהמרכז לאזורים האלה, במקצועות שונים ובתחומים שונים, כשהמטרה היא גם שהם בסופו של דבר יתמידו ויישארו בעיר אילת ולא יגיעו לתקופה קצרה, לכן התמריצים האלה היום ניתנים לתקופה של עד עשר שנים, כמובן אם עובד ההוראה - - -
מאיר כהן: תפרטי איך זה בנוי.
<סוניה פרץ: התמריצים כוללים חבילה שלמה של הטבות שניתנות למורה.
<סוניה פרץ: הם כוללים גם מענקי חתימה, כשהוא מתחייב לעבוד בין שנה לשלוש שנים.
<סוניה פרץ: הוא מקבל השתתפות בשכר לימוד, החזר הוצאות טיסה, הוצאות מעבר דירה וגם תוספת אחוזית לשכר.
מאיר כהן: 80% ליסוד?
מאיר כהן: כמו חוזה אישי?
<סוניה פרץ: החוזה האישי זה החוזים שאני תיכף אפרט.
מאיר כהן: כלומר, זה לא נכלל?
<סוניה פרץ: התוספות האלה הן בנוסף לחוזה האישי שהמורה מקבל.
<קריאה: בצפון אין בכלל?
<קריאה: סוניה, מנית רק דרום.
יעקב מרגי: לא, היא מנתה אילת וערבה שזה ייחודי בקטע של המרחק.
<סוניה פרץ: ככל שאתה חותם על תקופה יותר ארוכה, אז המענקים הם יותר גבוהים, כשאנחנו כבר בשנה השביעית לתוכנית הזאת, אז זאת התוכנית הראשונה.
<סוניה פרץ: נהנים ממנה בערך 240 עובדי הוראה בעלות שנתית של כ-20 מיליון שקל.
יעקב מרגי: החלטת הממשלה לתמריצים למורים באזורי עדיפות ב-2013.
<סוניה פרץ: אני אתייחס גם לתוכנית הזאת.
<סוניה פרץ: תוכנית שנייה שהיא בעצם תוכנית שמעוגנת בהסכם שכר, זו התוכנית שנותנת תמריצים למורים שמגיעים מהצפון ללמד ביישובים בדואים בדרום.
<סוניה פרץ: פה מקבל עובד ההוראה שמגיע, השתתפות בשכר דירה.
<סוניה פרץ: אנחנו נותנים את התוכנית הזאת לכ-2,300 עובדי הוראה.
<סוניה פרץ: העלות השנתית שלה היא בערך 30 מיליון שקל.
יעקב מרגי: זה מענק או השתתפות שכר דירה?
<סוניה פרץ: השתתפות בשכר דירה, השתתפות חודשית.
יעקב מרגי: זה התמריץ היחיד שהם מקבלים?
<סוניה פרץ: והחזר נסיעות.
יעקב מרגי: את יודעת לומר לי מספר של מורים מהצפון?
<סוניה פרץ: אמרתי, 2,300 עובדי הוראה.
חנין זועבי: 2,300 – 30 מיליון מול 240 – 20 מיליון.
מאיר כהן: פה זה רק שכר דירה.
יעקב מרגי: את צודקת, את יודעת למה?
יעקב מרגי: הדברים על השולחן.
יעקב מרגי: לו יצויר, אני מקבל החלטות ולא היה עודף של מורים בצפון.
יעקב מרגי: כרגע יש מעל 10,000 מורים מובטלים.
יעקב מרגי: תוסיפי את ה-2,000 האלה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני מוכן לקחת אותם ועוד נותן לכם כדי שתעברו לדרום, לא תהיו מובטלים, תקבלו גם השתתפות בשכר דירה והחזר הוצאות נסיעה, לכן פה יחסית למספר המורים זה נמוך, את צודקת.
יעקב מרגי: לו לא הייתה אבטלה של מורים ולא היה עודף של מורים בצפון, כדי לפתור את הבעיה של הבדואים בדרום המדינה הייתה צריכה לאתגר את המורה מהצפון לעבור, ב-2,000 ₪ של שכר דירה והחזר הוצאות היא לא הייתה מצליחה, אז היא הייתה שמה 4,000, 5,000.
חנין זועבי: אז המורה משלם את המחיר של האבטלה.
<סוניה פרץ: התוכנית השלישית זו תוכנית שבעצם אין בה חדשים, אין בה נכנסים, זו אותה קבוצה שקיבלה עד החלטת בג"צ שינוי הקריטריונים לעדיפות לאומית - - -
<יהודית גידלי: את אומרת, אין חדשים שנכנסים.
<יהודית גידלי: זה אזורים או אנשים?
<סוניה פרץ: עובדי הוראה.
<סוניה פרץ: לא נכנסים חדשים.
<סוניה פרץ: זו תוכנית שבעצם כשבג"צ קבע שמפת עדיפות לאומית היא מפה לא חוקית, אז אותם עובדי הוראה שנהנו עד אז מהתמריצים, ממשיכים לקבל אותם, אבל אין - - -
יעקב מרגי: למרות שהמפה השתנתה.
<סוניה פרץ: הם ממשיכים לקבל אותם.