GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יניב פוריה: ' המאמץ פה הוא באמת מאמץ לאומי וצריך לעשות אותו.
<יניב פוריה: יותר קל לי להתחיל את השבוע ולסיים את השבוע ביום אחד בתל אביב ואחר כך עוד חמישה ימים בבאר שבע, לתפוס את קו 37, להגיע, לחזור, במקום היום, ואתה זוכר את 'אבא של שבת', שישי, הכול הכול, מחכה לי חשבון ארוך כל סוף שבוע על הדברים הללו, וזאת משימה.
<יניב פוריה: אני יודע שנוצר מצב שהיה נתק לכמה שנים או אווירה קרירה.
<יניב פוריה: אפשר לשנות את זה - - -
יעקב מרגי: האווירה הקרירה לא השתנתה?
<יניב פוריה: אדוני ראש העיר, אני קריר?
יעקב מרגי: לא אתה כמייצג את בן גוריון כלפי ראש העיר, אלא בן גוריון?
<יניב פוריה: אז הייתה לי פגישה עם הנשיאה.
יעקב מרגי: זה כלי שאני צריך לדעת לעבוד איתו.
<יניב פוריה: אני אספר לך על הפגישה.
<יניב פוריה: הייתה לי פגישה עם הנשיאה ועם הרקטור ואמרתי לו 'שימו לי את הקלפים, באתי לסגור או באתי להמשיך את הקמפוס?
<יניב פוריה: ' אז אמר לי הרקטור את הדבר הבא, 'תגיד לי אם היינו רוצים לסגור היינו בוחרים במשוגע כמוך?
<יניב פוריה: היינו בוחרים במישהו אחר, למה לבחור מישהו כמוך?
<יניב פוריה: ' דיברתי עם הנשיאה - - -
יעקב מרגי: אתה מדבר על צבי הכהן?
<יניב פוריה: נכון ועל הנשיאה.
<יניב פוריה: עם שניהם נפגשתי לפני שלקחתי את התפקיד.
<יניב פוריה: יגיד לך ראש העיר, אני שנה לא לקחתי את התפקיד.
יעקב מרגי: מה אופק השירות שלהם?
יעקב מרגי: התחייבות שלהם זה התחייבות כמו התחייבת שלטונית?
יעקב מרגי: מחייב?
יעקב מרגי: אני שואל שאלות לא מתגרות, פשוט אנחנו - - -
<יניב פוריה: תאר לך שההחלטה הזאת עוברת ו - - -
יעקב מרגי: אני אגיד לך למה אני שואל.
יעקב מרגי: זה לא חטטנות או משהו.
יעקב מרגי: אם אני יודע שיש להם אופק שירות של לפחות בחמש הקרובות אז גם עבודה מולם חשובה.
יעקב מרגי: אם זה משהו שנגמר שנה-שנתיים, אז צריך לעבוד מה שנקרא כמדיניות מלמעלה.
<יניב פוריה: שנה-שנתיים?
<יניב פוריה: אז כמדיניות מלמעלה?
יעקב מרגי: זו הסיבה ששאלתי.
<יניב פוריה: אני הבנתי ואני לא החבאתי את זה גם לא בישיבה, אני אמרתי לך שצריך פה חוק.
יעקב מרגי: כי הבנתי שגם צבי הכהן לא - - -
<יניב פוריה: לצבי הכהן לדעתי נשארה לו חצי שנה בתפקיד, עם פרופ' כרמי היה עכשיו טררם די גדול עם הסיפור הזה של ההארכה.
<יניב פוריה: אנחנו לא יודעים מי יגיע או מי תגיע ולכן מאוד יעזור אם תהיה פה בהחלט החלטה מכוח חוק ואני אומר את זה פה גם בדלת פתוחה.
<יניב פוריה: הקמפוס פה, לא הקמפוס כ - - - בוא אני אקשר לך כי גם אתמול ראיתי שקישרו לפרשת השבוע, לא הקמפוס כמשכן אלא הקמפוס כרעיון.
יעקב מרגי: אין דבר שאי אפשר לחבר, כל שבוע האקטואליה מתחברת.
<יניב פוריה: בטח.
<יניב פוריה: איזה אחד נכנס במאה -18 לעיירה, הוא איבד את החמור שלו.
<יניב פוריה: הוא היה אדם מסכן והוא חיפש את החמור, הוא שואל אחד 'איפה החמור?', הוא אומר לו 'הוא קשור לפרשת השבוע', הוא הולך לעוד מישהו, 'תגיד לי איפה החמור שלי?
<יניב פוריה: ' 'הוא קשור לפרשת השבוע', אז הוא אומר, 'תגיד לי, מה אתם רוצים בעיירה הזאת?', הם אומרים 'לא יודע, לפי הרב שלנו הכול קשור לפרשת השבוע.
<יניב פוריה: אני חוזר לעניין.
<יניב פוריה: אפשר ללכת קדימה, אני אמרתי לנשיאה, 'תשמעי אני רוצה לעשות פה שבת תרבות', בכל עיר בישראל יש שבת תרבות, לעיר הזאת מגיע שבת תרבות.
<יניב פוריה: מה זה אם לא התפקיד של האוניברסיטה לעשות שבת תרבות.
<יניב פוריה: אמרה לי הנשיאה, 'קדימה, חצי אני חצי ראש העיר', על המקום, היא אמרה לי 'יניב, הרעיון הבא'.
<יניב פוריה: זרקתי שלושה רעיונות, אחד מהם דיברנו, אמרה לי 'קדימה, חצי אני חצי ראש העיר, אני הולכת על זה', שזה מראה שהיא מוכנה ויותר מזה, היא מוכנה לשינוי בבידול.
<יניב פוריה: וזה כאן חשוב ואני אומר את זה פה, אנחנו לא נהיה ליגה ב' לבאר שבע, אנחנו לא נהיה האחות המסכנה ואמרתי את זה גם למתאמים האקדמיים, אנחנו נהיה אחות אחרת ואם אנחנו נעשה את זה מספיק יפה אנחנו נהיה הרבה יותר אטרקטיביים כי אנחנו יכולים להציע פה, אני לא מתבייש לומר, חוויית לימוד שאין במדינת ישראל, כיתות קטנות, מרצים חדורי מוטיבציה, דיקן שיכול לעמוד בבוקר ולהגיד לסטודנט בכניסה 'בוקר טוב', לבוא לינקי בלילה ולהגיד 'תשמע, בקומה השנייה למעלה מצד ימין אין אור בשירותים, בדקתי אתמול'.
<יניב פוריה: כל הדברים האלה, מעונות, בגלל קוצר הזמן אתה לא מגיע - - -
יעקב מרגי: למה זה לא קורה?
<יניב פוריה: כי לא נתנו לנו את הכוח הכלכלי והחופש.
<יניב פוריה: תן לי את הכוח הכלכלי והחופש היצירתי, אמרת אתמול לצאת מהקופסה, אני כבר דרכתי על הקופסה.
<יניב פוריה: תן לי את זה ואני יוצא.
יעקב מרגי: תפרוט את זה.
<יניב פוריה: 100 מיליון שקל.
<יניב פוריה: פרטתי.
יעקב מרגי: לא מספרים, תפרוט את זה לתכניות.
<יניב פוריה: תקציב לטובת שיווק, שאני יוצא פה בקנה מידה ארצי, ולא לחודש-חודשיים, ואפרופו, אני לא מראה תמונה של - - - הייתה פה תמונה, אחד הדברים הראשונים שביקשתי לעשות, 'לומדים, כאן נהנים', היה פה משהו עם ה'נהנים' באגודת הסטודנטים, אמרתי 'לא, פה לומדים'.
<יניב פוריה: שיווק לטווח הבינוני ולטווח הארוך.
<יניב פוריה: אני רוצה שכל מרצה ומרצה, כמו שרופא שיורד לאילת מקבל פה מלון ומקבל מלון ברמה גבוהה בהשוואה למה שאני נגיד לן פה ומקבל פה תוספת, אני רוצה להביא לפה את המרצים הכי טובים בארץ, שכולם ידברו על זה שפה כלכלה מלמד מנכ"ל משרד האוצר לשעבר, שאת הקורס בניהול מוזיאונים מלמד ד"ר פרביאש מבאר שבע.
יעקב מרגי: אני רוצה להתגרות בזה, אתה חושב שזה מה שיביא סטודנטים עד אילת?
<יניב פוריה: כן.
<יניב פוריה: רגע, אחת, הפרסום, שתיים, תהיה פה רמת לימוד אחרת, שלוש, כמובן העזרה הכלכלית לסטודנט בשנים הראשונות.
יעקב מרגי: קרן המלגות.
יעקב מרגי: יחסית לגודל הקמפוס, יחסית למוסדות אחרים, יש לכם יתרון פה?
<יניב פוריה: אז בוא אני אספר לך.
<יניב פוריה: דבר ראשון יש, אבל הפסדנו חלק מהיתרון מאז שעברה התקנה שכל מי שלומד בפריפריה מקבל שנת לימודים חינם.
<קריאה: אנחנו היינו הראשונים, דרך התקנה, לפני התקנה.
<יניב פוריה: נכון, אבל לאור החלטתה של השרה גמליאל איבדנו רבות.
יעקב מרגי: זאת הממשלה שהייתי חבר בה.
יעקב מרגי: אני זוכר את הוויכוח של להכניס את אשקלון, לא להכניס את אשקלון.
<יניב פוריה: נכון.
<יניב פוריה: אז איבדנו חלק מהיתרון היחסי.
<יניב פוריה: היום, על פי המחקרים, כאשר קמפוס ידוע בזה שאצלנו זול ללמוד זה לא טוב, למה?
<יניב פוריה: יש מספר מוצרים בודדים שעליהם אנחנו גאים שאנחנו משלמים הרבה כסף, לא האוטו, לא הטיסה לחו"ל, בראש ובראשונה חינוך ומורשת.
<יניב פוריה: בזה אנחנו גאים, חינוך זה לא בזבוז, הרי חינוך זה השקעה, האבא גאה בזה שהוא חסך חסך חסך ונתן לילד.
יעקב מרגי: לא יודע, אתה יכול ליצור לזה את האיזונים בהרמת הרמה.
<יניב פוריה: נכון, אבל חכה, מה אני כן רוצה שיהיה?
<יניב פוריה: אני רוצה שאני אוכל לתת את המלגות הכי טובות בארץ לסטודנטים מצטיינים.
<יניב פוריה: אמרת מחוץ לקופסה.
<יניב פוריה: אין בעיה, אצלנו כולם מקבלים, אבל אם אתה בא ואומר לי 'אם אתה סטודנט מצטיין - -
<יניב פוריה: תעודד הצטיינות, בסדר.
<יניב פוריה: - - 'יאללה, אז אתה מקבל כפול'.
<יניב פוריה: ואז האמא שמבחינתה לא ידעה שיש קמפוס באילת, אז היא פתאום תראה פרסומות ובפרסומות לא יהיה כתוב 'בוא תלך לים', יהיה כתוב 'פה לומדים ברמה אחרת'.
יעקב מרגי: ואתה אומר שזה 100 מיליון דולר.
יעקב מרגי: שקל או דולר?
<יניב פוריה: אמרתי, אבל לא אכפת לי מהר מאוד להחליף לדולר.
<יניב פוריה: אמרתי שקל.
יעקב מרגי: עכשיו יבוא לך מי שצריך לקבל את ההחלטה ואומר לך 'כל זה כדי למנף את העיר אילת', יכול להיות שהוא ייצר עוגנים מקבילים או חלופיים בפחות מזה.
יעקב מרגי: אני לא אומר, יכול להיות שלא.
יעקב מרגי: אני רק אומר את זה, אבל אין ספק שצריך לתת את החיזוקים האלה.
יעקב מרגי: לא יודע להגיד לך - - -
מאיר יצחק הלוי: לפחות בעת ההיא, הסיפור של 100 מיליון שקל זה לא נקבע שרירותית, מי שישב לבנות את התכנית זה אנשי המועצה להשכלה גבוהה והוות"ת.
מאיר יצחק הלוי: ד"ר ליאת ישבה בהנחייתו של פרופ' עמנואל טרכטנברג, שהיה אז ראש הוות"ת, בתמיכה וליווי של רבקה כרמי, של דוד ברקת ושל איש הכספים יוסי רוקני, ויחד עם עבדך הנאמן, יחד עם מנכ"ל מגבית קנדה, יוסי תנורי, ישבו והחלוקה הייתה 10 מיליון שקל קהילת טורונטו, בעת ההיא היא הסכימה, 40 מיליון שקל הוות"ת, 50 מיליון שקל מדינת ישראל, תקציב האוצר.
מאיר יצחק הלוי: זה היה הסיכום.
מאיר יצחק הלוי: ישבו כולם, בעת ההיא יושב ראש המועצה להשכלה גבוהה, קראו לו גדעון סער.
מאיר יצחק הלוי: זו הייתה התקופה.
מאיר יצחק הלוי: הכול נעשה וקיימנו ישיבה מאוד מרשימה במלון דן תל אביב, שם הישיבות תמיד מרשימות, חדרי הישיבות שם מאוד מרשימים, מלאים בעושר, וכולם שם דיברו מאוד יפה, השפה ששלטה שם זה אנגלית וכך יצאנו ומאז הייתה תנועה לאחור, כמו שאומרים במושגים הצבאיים, דילוגים לאחור, כך אני זוכר כשריונר.
מאיר יצחק הלוי: זה היה דילוגים לאחור.
מאיר יצחק הלוי: בשפה אקדמית רגרסיה במלוא התהוותה.
מאיר יצחק הלוי: זהו, זה מה שקרה, לצערי הגדול.
מאיר יצחק הלוי: מה שאומר עכשיו פרופ' פוריה, בואו נשיב בעצם את מתווה ה-100 מיליון.
מאיר יצחק הלוי: אני לא בטוח שאותם תושבים נמצאים במגרש.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, אם שמת לב בסיפור של ה-100 מיליון אין את החלק של אוניברסיטת בן גוריון, בחלק התוספתי אני מתכוון, זה לא נמצא שם.
מאיר יצחק הלוי: מה עוד ביקשנו?
מאיר יצחק הלוי: וזה אני אגיד ואחרי זה אני אחזיר את המיקרופון לפרופ' פוריה, אנחנו ביקשנו מרצי תקן, אנחנו ביקשנו שיהיו פה מרצים תקניים בתוך הקמפוס.
מאיר יצחק הלוי: נכון להיום אין מרצים.
<ינקי ירדני: יש פה סגל קבוע של שני אנשים.
מאיר יצחק הלוי: אז הנה, ניתנה תשובה מוחצת ועצובה.
מאיר יצחק הלוי: כל השאר זה מרצים ש - - -
<יניב פוריה: כל השאר מוטסים ומוסעים.
<יניב פוריה: אני אתן דוגמה נורא קטנה, מאוד טרייה, אם היה עוד קצת.
<יניב פוריה: יש מרצה טוב, מוגדר מומחה, שהיה צריך להביא אותו לכאן ללמד, על פי לוחות השכר הרגילים הוא היה צריך לקבל איקס, הוא אמר 'אבל אני מומחה, אני לא אבוא בשביל זה, אני מומחה', צריך לעשות ועדה מיוחדת, לבקש בקשה מיוחדת בשביל להגדיל לו את שכרו יותר גבוה.
<יניב פוריה: עכשיו, בכסף קטן עסקינן, אבל זה משליך.
<יניב פוריה: כשהוא יבוא לשדה התעופה הוא יבוא הנה בטיסה, אבל אני אצטרך בתור איש מינהל לטפל בהחזר הנסיעות שלו וחניה בשדה התעופה זה לא נחשב.
יעקב מרגי: כן, הדברים הקטנים האלה - - -
<יניב פוריה: והם מעצבנים ומפסיד יום שלם.
יעקב מרגי: תגיד, הוא צריך את הפרוצדורות?
יעקב מרגי: עד שהוא עולה למטוס, עד שהוא יורד, עד שהוא מגיע.
<יניב פוריה: אני אתן לך דוגמה מהיום בבוקר.
יעקב מרגי: בוא, אנחנו שם.
יעקב מרגי: אני לא יודע להגיד לך, אני לא יודע משהו אחר, אגיד לך מה תוך כדי שהוא דיבר, אז בישיבה הראשונה פרופ' יפה זילברשץ שידרה חוסר רצון בלשון המעטה, בשפה הברורה אפילו עוינות.
<ינקי ירדני: היא ישבה פה בכיסא שאתה יושב עליו.
יעקב מרגי: רבקה כרמי, אפתיות, לא עוינות, 'זה עולה כסף, אם אתם רוצים'.
יעקב מרגי: משם אני בא לדיון הזה.
יעקב מרגי: הדיון השני, שאמרתי לך שהוא יותר טוב מהראשון, שמעת את צבי הכהן, הוא היה אגרסיבי בראשון, בשני הוא כבר מוכן להכין תכנית, מוכן לדבר.
יעקב מרגי: יפה זילברשץ, גם בוות"ת והנציגים, לא היו, גם הם שמעו נחישות גם מאיתנו.
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני מסיק מהדיונים, מה אני הולך לעשות - - -
<יניב פוריה: ד"ר יניב בלחסן, חבר הסגל, זה אחד מהשניים שגר באילת, יוצר באילת, חוקר באילת, מחנך באילת.
יעקב מרגי: אבל מטיל את הביצים בירושלים?
<יניב פוריה: פעמיים בשבוע.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני פרקטי, אני יושב ישיבה אישית עם יפה, לראות היתכנות, אם היא איתי, היא תסתכל לי בלבן, אני אסתכל לה בלבן, אם אני אשוכנע ממנה שהיא הולכת איתי, אני אישית אעשה ישיבה לא מחייבת, עם כבוד ראש העיר, פרופ' - - -
<יניב פוריה: פוריה.
<יניב פוריה: תזכור שנה טובה ופורייה, לא בית החולים.
יעקב מרגי: מאחר ששמתי לב שאתה אוהב לשלב גם בדיחות, אדם הלך לבית עולמו, הגיע לעולם האמת, אומרים לו 'איך קוראים לך?' 'משה בן דוד', 'אין לנו, תביא את הרשימה, לך אולי לגן עדן', 'אין לנו', אז השומר אומר 'מאיפה באת?' הוא אומר לו 'מפוריה', הוא אומר לו 'הם תמיד שולחים מוקדם'.
יעקב מרגי: טוב, אני מסכם.
יעקב מרגי: אחרי שאני רואה שיש היתכנות עם יפה זילברשץ נעשה ישיבה, כמו שולחן עגול, של פרופ' פוריה, פרופ' יפה זילברשץ, ראש העיר ואנוכי, נקבע לנו אבני דרך, איך אנחנו מביאים את ההעצמה של הקמפוס הזה.
יעקב מרגי: אין לי למכור לך סיסמאות, אבל אני כן יכול לומר לך שאני מחויב, לא בגלל שראש העיר יושב פה, כי אני מאמין בזה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד שאין תקווה לעיר הזו בלי זה, אבל זה אחד העוגנים החשובים.
יעקב מרגי: אמרתי בסיור, כשראית את התעודות החוקרות בבית ספר רבין, היא החמיצה את אילת, למרות הצלחתה.
יעקב מרגי: מדינות אחרות, עיר כמו אילת זו עיר קונגרסים, עיר הקונגרסים המרכזית שהייתה צריכה להיות פה אילת.
יעקב מרגי: יש שדה תעופה, זה רחוק מכל השטחים.
יעקב מרגי: לכן אני אומר לך, תכנית העצמה, אם היא אומרת לי שיש היתכנות אנחנו יושבים ביחד.
מאיר יצחק הלוי: אני רוצה להציע הצעה.
מאיר יצחק הלוי: כדי שלישיבה הזו תהיה תכלית והיא תהיה גם פרגמטית אני חושב שבמחסנית שלך צריכה להיות הצעת חוק.
מאיר יצחק הלוי: אם יש הצעת חוק שבאה ומדברת על האקדמיה באילת, הצעת חוק.
מאיר יצחק הלוי: אם לא, אני אומר לך, זו תהיה שיחת - - - לא יקרה, אולי יהיו כוונות טובות - - -
יעקב מרגי: לא, לפגישה עם יפה אני בא עם הנחישות שלי.
מאיר יצחק הלוי: להיות מוכנים, שיש לנו במחסנית הצעת חוק.
יעקב מרגי: יפה יודעת שאם אני בא אליה לפגישה אישית או לישיבה, זה משהו שאני נחוש בו והולכים למאבק.
יעקב מרגי: אני הולך עם הנחישות.
יעקב מרגי: בהצעת חוק, ודאי שהיא תדע שאני לא הולך להרפות, זה הצעת חוק, זה לשבת על השר, להשתולל.
יעקב מרגי: כמו שעשיתי אז בשילוב חרדים באקדמיה.
יעקב מרגי: יש קבוצה מיליטנטית שבולמת, אם אני הייתי מתנה זה היה נעצר, זה היה נעצר לגמרי.
יעקב מרגי: יש הישגים שאנחנו לא מפרסמים אותם כדי לא לחבל.
יעקב מרגי: אז אני אומר לך, אני הולך להיאבק.
יעקב מרגי: יש היתכנות איתה - - -
<גל הפנר: זה במקביל להצעת המחליטים שדיברנו בבוקר שבתוכה היה גם הנושא הזה.
יעקב מרגי: לכן אני אומר, אם אני רואה שיש היתכנות והיא הולכת איתי אני מיד רותם אותה לישיבה הזו.
יעקב מרגי: אני אמרתי את הארבעה האלה, אבל אם אתם חושבים עוד אחד או שניים שהם יותר פרקטיים, יותר עם נתונים, אבל בוא לא נקדים את המאוחר, תקבלו ממני אחרי הפגישה איתה.
<יניב פוריה: אני רוצה להיות יותר קשה איתך.
<יניב פוריה: אתה אמרת שהמדינה החמיצה את אילת, אני הולך להגיד משהו לא נעים שלדעתי בראייה חברתית המדינה אפילו ניסתה קצת למחוק את אילת כי היה לה נוח עם הדבר הזה.
<יניב פוריה: כשיבואו לפה ויראו שאנחנו מתכננים לפתוח פה בקמפוס, הקמפוס היחידי בארץ, אתה זוכר שדיברנו על החד הוריות?
<יניב פוריה: הן הרי לא באות ללמוד כי מי ישמור על ארבעה הילדים?
<יניב פוריה: זה גם עולה המון כסף, אני רוצה שזה יהיה הקמפוס היחידי בארץ שיהיה פה גנון, שהאמא תבוא, כי האמא בניגוד אליי ואליך, אנחנו סוגרים את המגרה, אתה - - -
יעקב מרגי: אתה לא תהיה ראשון.
<יניב פוריה: באיזה קמפוס יש גן ילדים?
יעקב מרגי: הקמפוס החרדי בירושלים, החממה הטכנולוגית.
<קריאה: גם במכללת לוינסקי בתל אביב יש גן ילדים.
<יניב פוריה: לא, אבל אני רוצה מסובסד בתוכו.
יעקב מרגי: מעון יום.
<יניב פוריה: זה יש גם בקמפוס בבאר שבע, אני רוצה שמישהי באה, לא כחלק מגן ילדים, שאם יש לה שיעור מחמש עד שמונה היא שמה את הילדים - - -
<דרורי גניאל: אנחנו נדאג לצוות החינוכי.
<דרורי גניאל: אתם תביאו לנו תקציב ואנחנו נדאג לצוות.
<יניב פוריה: יפה.
<יניב פוריה: הרי אפשר לעשות את הדברים הללו.
<יניב פוריה: באמת נעשים פה דברים חשובים גם לרמה המקומית והמטרה היא לעלות רמה, לשדרג את עצמנו גם ברמה הארצית, שאתה והשכנים תשלחו את הילדים לפה כי זה חשוב לנו, לנו כעם.
<יניב פוריה: אנחנו נחזור לפה, יש מזון.
יעקב מרגי: אני מקווה שזה משהו מינורי, לא פולחן, לא פולחן מזון.
<יניב פוריה: לא, אין.
<יניב פוריה: זה משהו קצר ואחר כך אנחנו חוזרים פה לטובת המשך דיון עם עוד אנשים שיגידו, כאשר בסשן הבא, ולא תדרכתי את ד"ר פרנקל מה לומר ולא תדרכתי את ד"ר בלחסן מה לומר, כל אחד יקבל שתי דקות להגיד מה שהוא רוצה בפניך כדי שאתה תאזין לאנשים מהשטח במקום לראות מעבדה.
<נועם יוסף: באתי ללמוד בעיר.
<נועם יוסף: תואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי באוניברסיטת בן גוריון במגמה הזו.
<נועם יוסף: כלומר פה גדלתי ואחר כך עשיתי פוסט דוקטורט בפלורידה ושוב חזרתי לכאן.
<נועם יוסף: אני כמו גומייה, כל דבר מחזיר אותי לעיר.
<נועם יוסף: הקמפוס זה מקום תומך, סביבה תומכת ואינטימית.
<נועם יוסף: למדתי גם בבאר שבע ולמדתי גם בחו"ל, באוניברסיטאות, וראיתי כמה זה לא אינטימי.
<נועם יוסף: הדבר הזה תומך ומעודד מחקר.
<נועם יוסף: אני ביצעתי פה מחקרים פורצי דרך שקשורים לים וזה הייחוד של הקמפוס שלנו, הקרבה והנגישות הבלתי נתפסת לים האדום והיום הקמנו כאן מעבדה חדשה לביו פיזיקה, להידרו דינמיקה ולחקר תנועת המים סביב אלמוגים וכו'.
<נועם יוסף: הקמפוס מעודד, היה ועודנו ואני מקווה שבעתיד ימשיך לעודד את המחקר.
<נועם יוסף: קצת קשה לנו כסטודנטים, אני מדבר עכשיו בכובע של סטודנט, היום אני גם מרצה מגמה, אבל כסטודנטים, היה חסר לנו אופק, גם אופק תעסוקתי בעיר.
<נועם יוסף: אני מדבר על לפני 15 שנה, עשר שנים, היה קשה לראות לאן אנחנו הולכים תעסוקתית, היום כבר יש לנו לאן, וגם אקדמית, איך אנחנו נתפסים ולאן אנחנו ממשיכים.
<נועם יוסף: אנחנו מקבלים פה תואר יוצא מגדר הרגיל, בביולוגיה ובטכנולוגיה, שהוא של אוניברסיטת בן גוריון לכל דבר ועניין, הדבר הזה הוא בינלאומי ואני וכל שאר הבוגרים שסיימו איתי, שנים לפניי, שנים אחריי, אנחנו כולנו בקשר, מאוד מרוצים מהתכנית.
<נועם יוסף: יש כמובן תמיד עצות לשיפור ושינוי, אבל מאוד מרוצים מהתכנית ומהקמפוס.
יעקב מרגי: אנחנו באנו לעמוד מקרוב על הקשיים.
יעקב מרגי: בגדול אנחנו מכירים אותם, מבינים את ה - - - מעבר לזה, אתה כחוקר, לא בגלל המרחק או האקלים, כחוקר, בגלל שזה קמפוס של בן גוריון, זה לא בן גוריון, אם היית חוקר בבן גוריון בבאר שבע לעומת חוקר פה היית בשנה תקציבית - - -
<נועם יוסף: בהחלט.
<נועם יוסף: דבר ראשון, יש לנו תקציבים, גם התקורות, תקציבי המחקר, אפילו על גרנטים, אנחנו מפרישים סכומים ניכרים מתקציב המחקר שלנו, אפילו מגיוס תרומות - - -
יעקב מרגי: טוב, זה נחלת כל ה - - -
<נועם יוסף: אבל הדבר הזה פוגע כמובן, נחלת כולם.
<נועם יוסף: קשה לנו עם חוסר ה - - - צריך מסה קריטית של חוקרים ושל סטודנטים כדי שתהיה אינטראקציה חיובית ובונה בין תחומית.
<נועם יוסף: לפעמים כשאתה עובד באיזה שהוא בידוד כזה, אקדמי ומחקרי, אתה מוצא את עצמך עובד לבד או קופץ רגע לאיטליה לעבוד עם איזה קולגה וחוזר.
<נועם יוסף: שכשעבדתי באוניברסיטת בן גוריון בבאר שבע, אתה יוצר מסדרון, אתה עובר רגע משרד, אתה מדבר, מביאים סטודנטים, עושים, יש כל מיני שיתופי פעולה שמפרים וזה דבר שהוא מאוד חסר.
<נועם יוסף: תקציבית, כשאנחנו מציגים את עצמנו כמי שחוקר באילת או בקמפוס אילת זה לא כמו להציג את עצמנו חוקרים בבאר שבע.
יעקב מרגי: זה לא כמו בפני מי?
<נועם יוסף: בפני גופים חיצוניים שאינם מכירים.
יעקב מרגי: גם בינלאומיים?
<נועם יוסף: כשאתה אומר קמפוס בן גוריון באילת הם אומרים 'רגע, האם זה בן גוריון?
<נועם יוסף: ' הם שואלים את השאלה הזאת, אני צריך להסביר.
<נועם יוסף: כשזה פורמלי על הדף זה לפעמים מעלה שאלה.
<נועם יוסף: גם גיוס הסטודנטים, מי כמוכם יודע, הדבר הכי קשה שיש בכל גוף זה גיוס אנשים טובים שבאים לריצה למרחקים ארוכים.
<נועם יוסף: במחקר זה אוויר לנשימה, במיוחד סטודנטים, ויש לנו גם בעיה של מספרים, מסה של מספרים שלאחרונה אנחנו מרגישים אותה טוב טוב גם כמי שהולך לגייס סטודנטים לתארים מתקדמים.
<נועם יוסף: זה קשה, קשה לגייס סטודנטים למרחקים ארוכים, טכנאים, אנשים שבאים לעשות פה עבודה לטווח ארוך.
<נועם יוסף: זה משהו שכולנו חווים.
<נועם יוסף: אני חושב שבכל תעשייה יש את זה, אבל פה באילת, בסופר פריפריה שאנחנו מרגישים את זה קצת יותר.
יעקב מרגי: חוץ מביולוגיה ימית יש תארים אחרים שיכולים - - -
<יניב פוריה: דיברת על לצאת מהקופסה, אז הכוח של הקמפוס יכול להיות שזה יכול להיות הקמפוס היחידי שיציע להם גם ביולוגיה ימית וגם אשכול בקורסי ניהול, למה?
<יניב פוריה: כי זה מכובד וזה חשוב, אבל אם הוא, ואתה דיברת אתמול על המדפסת בהקשר של דיו, אם הוא יודע לייצר במדפסת אנחנו לא נגיע למעבדה שלו אלמוגים.
<יניב פוריה: הוא צריך גם את הרקע בהכנת תכנית עסקית ושיווק.
<יניב פוריה: אנחנו עכשיו עובדים, היה לנו ביקור, לדעתי לפני שבוע ומחצה, שבמסגרתו דיברנו על איך אפשר לשפר את התכנית הזאת ולבדל אותה כאשר המטרה היא, שים לב, מה הקושי?
<יניב פוריה: אין לו חברותא ולסטודנטים אין חברותא.
<יניב פוריה: המטרה היא שאם הוא יגיע כבר בשנה שנייה לפה, כי הוא היום מגיע רק בשנה שלישית, אז תהיה לו חברותא של סטודנטים.
<יניב פוריה: קשה לו, הוא ואשתו וזהו.
<יניב פוריה: זה בדיוק כל הדברים שדיברנו עליהם.
<יניב פוריה: אם ניתן להם את זה זו תהיה המחלקה היחידה.
<יניב פוריה: במכמורת שילמדו אותם לדוג או לעשות קורס בסקי, אבל כאן הוא יקבל קורסים בהכנת תכנית עסקית כי בתור עם ישראל אני צריך שהוא יידע אחר כך לעמוד ולגייס משקיעים ואת זה אנחנו יכולים לתת.
<יניב פוריה: ואני יכול אפילו לקחת אותו בטעות, למרות שהוא לא מתעסק עם דולפינים, אבל לחשוב על קורס בריפוי בדולפינים.
<יניב פוריה: דיברנו פה על אילת כאשר כאן
<יניב פוריה: אפשר במחלקה לפסיכולוגיה לתת אשכול של קורסים שלא ניתן באף מקום באף מקום בארץ, נושא טיפול עם חיות, בזכות החיות שחיות פה, בין אם זה בים וכן הלאה.
<יניב פוריה: ואז הסטודנט, שאין לו את זה בשום מקום אחר, יבוא לפה ואז תעשיית התיירות, דיברת על כנסים, כשיריב לוין שאל אותי איך אפשר לשפר פה, אמרתי תיירות כנסים ותיירות מרפא.
<יניב פוריה: אנחנו צריכים משהו שיבדל ושיקשר לדנ"א.
<יניב פוריה: ויש לנו שטחים ושם אפשר יהיה לעשות מרכז כנסים גדול וזאת גם תיירות אחרת.
<יניב פוריה: זלגתי לתיירות, אבל זה מה שאפשר לעשות פה לעשות וברגע שיהיו לנו עוד ארבעה חבר'ה ועוד 30 סטודנטים, אם תהיה להם גם חדוות יצירה והטיפוס הזה זה חדוות יצירה.
<יניב פוריה: ד"ר בלחסן.
<נועם יוסף: תודה לכם.
<יניב בלחסן: אני הגעתי מלימודים בארצות הברית ישירות לאילת, לפני עשר שנים, אני כבר עשר שנים עובד כאן, גם כן עשינו פה מחקרים, באמת אני אומר בצניעות, מבחינת קריטריונים בינלאומיים מחקרים בכתבי העת המובילים בעולם ושמנו יצא למרחוק.
<יניב פוריה: תספר לו על הדירוג של המחלקה.
<יניב בלחסן: הדירוג של המחלקה, המחלקה היחידה באוניברסיטת בן גוריון שדורגה בין ה-50 הטובות בעולם בגלל איכות הפרסומים.
<יניב בלחסן: מהבודדות בארץ, מ-13 המחלקות היחידות בארץ.
<יניב בלחסן: זאת אומרת אנחנו נותנים עבודה פה.
<יניב בלחסן: יש קושי, אנחנו אמורים להיות פה חמישה חברי סגל בקמפוס אילת, כרגע אתה מדבר עם היחיד, השני בשבתון באוסטרליה.
<יניב בלחסן: איכשהו התקנים האלה נעלמו, יש קשיים להתנהל פה כחבר סגל של אוניברסיטת בן גוריון באילת, בגלל קונסטלציה.
<יניב בלחסן: התנאים הם לא אותם תנאים, אני לא אפרט כי זה פשוט לא מכובד בעיניי לעשות את זה.
יעקב מרגי: לא, ברור.
<יניב בלחסן: אבל יש קשיים אובייקטיביים להיות פה איש סגל, גם מבודד אקדמית וגם שארגון האם בבאר שבע לא נותן את הכלים האקסטרה כדי לייצר פה מחקר, בעזרת פוסט דוקטורנטים, בעזרת איוש תקנים שקיימים, שניתנו כבר מהמועצה להשכלה גבוהה וזה לחם חוקנו.
<יניב בלחסן: לייצר מחקר, לייצר פה עשייה מחקרית אוניברסיטאית אותנטית שצומחת מתוך העיר אילת, מהערבה לפה, זה מה שיביא לפה סטודנטים.
<יניב בלחסן: אני 11, 12 שנים במקום הזה, אני לא יודע - - - דיברתי עם ראש העיר לפני דקה, אמרתי אולי צריך לשנות פה את המודל, אולי לא רק בן גוריון, אולי מכון בין אוניברסיטאי, כמו שיש לביולוגים הימיים.
<יניב בלחסן: קריה אקדמית שבה כל אוניברסיטה תבוא לפה.
<יניב בלחסן: באמת, אם העיר חשובה למדינה קמפוס אוניברסיטאי, בן גוריון ואחרים, הדבר הזה הוא חיוני.
<יניב בלחסן: לי אין פתרונות, אבל צריך לחשוב מחוץ לקופסה ואני סומך על כבודו שיפעיל את כל כובד משקלו מול המועצה להשכלה גבוהה.
יעקב מרגי: נשתדל, נעשה את זה.
<יניב בלחסן: בסך הכול יש פה באמת קמפוס ויש פה דברים יפים שצומחים מפה.
<יניב בלחסן: מחקרים, אנחנו עובדים על מחקרים מגוונים.
<יניב בלחסן: מורה בבית ספר עציון גבר שכותבת תזה על תיירות שורשים לאתיופיה, מחקרים אחרים שנעשו פה על ההשפעה של הצוללנים, תיירות וביולוגיה ימית, על שונית האלמוגים.
יעקב מרגי: נפגשנו איתה.
<קריאה: אפרת אביס, ראינו אותה.
<קריאה: כן, נועה בן הרוש.
יעקב מרגי: נויה בן הרוש, היא עושה מחקר על - - - תלמידה שעשתה - - -
<יניב בלחסן: אני מדבר על מורה שכותבת תזה כרגע בהנחייתי.
<יניב בלחסן: אנחנו מנסים לגייס כסף לדבר הזה מהקרן הלאומית למדע.
<יניב בלחסן: זאת אומרת יש פה מחקרים ויש פה סדרת מחקרית, המחקר פה קורה, אבל קשה פה.
<יניב בלחסן: כאיש סגל יחיד פה פשוט קשה.
<יניב בלחסן: אני מדבר מדם לבי.
<יניב בלחסן: הדבר הזה לא יוכל להימשך לאורך זמן.
יעקב מרגי: אתם לא מצליחים מבחינת בן גוריון לנסות לקחת את הפוטנציאל, את הייחודיות, ולהעצים אותו פה?
<יניב פוריה: כפי שאמר הרקטור, הוא בא ואומר, 'אין בעיה, רק תבטיח לי שאתה לא נוטש אותי', הרי הוא אמר לך.
יעקב מרגי: כן, הוא אמר.
<יניב פוריה: מהרגע שיהיה, אם אתה מבטיח לי, מה זה שאתה לא נותן לי שטיח?
<יניב פוריה: שאתה מרפד אותי בשטיח מקיר לקיר לתקופה - - -
יעקב מרגי: דיברנו על אופק.
<יניב פוריה: בדיוק, על 30-20 שנה קדימה ואז אפשר להעסיק עוד אנשים כי תנאי ההעסקה פה זה עקביות ואז אפשר ליצור להם את שיתוף הפעולה הזה.
<יניב פוריה: אני אומר 'להם' כי אני רק שלושה ימים פה בשבוע.
<יניב פוריה: זה בפן הזה, לא שזה לא אני.
יעקב מרגי: משהו יצירתי, ניסיתם ליצור שת"פים בינלאומיים?
<יניב פוריה: מנסים, אבל מאוד - - -
יעקב מרגי: לא פילנתרופיה, בתחום המחקר.
<יניב בלחסן: היו פה פוסט דוקטורנטים מיוון שעשו פה מחקר על העיר שפורסם במיטב כתבי העת.
<יניב בלחסן: הם הגיעו לפה וישבו שנתיים בעיר.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו התחברנו ללוזאן, בית ספר גבוה לתיירות, הבאנו את האנשים לפה, הסכימו לשת"פ, הבאנו תכניות גם לפרופ' צבי הכהן, גם - - -
<יניב פוריה: כן, אבל הם מחייבים - - -
מאיר יצחק הלוי: בסדר, לא משנה, הוא שואל אם עשינו, התשובה היא כן.
יעקב מרגי: אני יו"ר השדולה לקפריסין-ישראל, יש עכשיו דיונים טרילטרליים, לא בילטרליים, יוון, קפריסין, הם מחפשים בנרות נושאים שאפשר - - -
<יניב פוריה: אז שני החבר'ה שהוא מדבר עליהם והם עכשיו לומדים באנגליה, גם הם באים ואומרים, אפרופו שת"פ, אנחנו הצענו להם גם תפקיד באוניברסיטת בן גוריון בבאר שבע, לא באים.
<יניב פוריה: המשכורות שאתה מציע למרצה שהוא היום עובד באנגליה, הוא לא יבוא.
<יניב פוריה: צריך פה את הקשר ואת תחושת המחויבות ולהם אין את כל האלמנט הרגשי.
יעקב מרגי: מובן.
<יניב פוריה: ברמת הקמפוס, אני לא אומר מטפורית, יכול להיות שבסמסטר הבא יהיו פה סטודנטים מאזרבייג'ן.
<יניב פוריה: אתה מבין?
<יניב פוריה: אפילו למקומות האלה אנחנו מגיעים.
<יניב פוריה: בשבוע שעבר הייתי בפגישה אצל השגריר הגיאורגי, כדי - - -
מאיר יצחק הלוי: שגריר גיאורגיה בישראל?
מאיר יצחק הלוי: הוא היה פה הרבה פעמים באילת.
<יניב פוריה: אפילו לעשות סיבובים, מנסים לחשוב על קורסים בחו"ל כחלק מתכנית הלימודים ואז זה יהפוך את הקמפוס לעוד יותר אטרקטיבי.
<יניב פוריה: בוא נצא מהכיתה, מה זה נצא?
<יניב פוריה: נצא החוצה.
<נועם יוסף: אפשר להוסיף?
<נועם יוסף: איש הסגל השני שנמצא עכשיו באוסטרליה, נדב ששר, לאורך כל השנים תמיד היו לו לפחות סטודנט בינלאומי אחד אם לא שניים, מאיטליה, עכשיו יש לנו אחת מאירלנד.
<נועם יוסף: יש לנו כל הזמן סטודנטים לתארים מתקדמים מכל קצוות העולם.
<נועם יוסף: סטודנטים שלנו, אגב, יוצאים אחר כך ועושים קריירות מאוד מצליחות, ובלי להצטנע, בכל רחבי הגלובוס בתחום הימי.
<נועם יוסף: כמי שהוא גם קצת יזם, אני מדבר עכשיו כמישהו שהוא יזם בנפשו, יש כאן יוזמה מבורכת של העירייה להקצות שטחים, לקדם את הפארק הביו טכנולוגי ולתמוך בו כדי לאפשר מקומות תעסוקה ולקרוא ליזמים ומשקיעים מבחוץ לבוא אל העיר, כי יש לנו פה משהו באמת מיוחד.