GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נועם יוסף: כשאני רוצה להגיד, אוקיי, אני רוצה לקיים פה, שהמחקרים יהיו מקומיים, שהמחקרים והסטודנטים ואנשי הסגל יהיו פרי תוצרנו, קצת קשה לי לראות את זה קורה עם איש סגל יחיד בתחום הביולוגיה הימית.
<נועם יוסף: אנחנו היום מושתתים, אנחנו נשענים קצת על מנח"י, או חקר ימים ואגמים, שיש שם כבר חוקרים מוצלחים, שם אנחנו מפנים את הסטודנטים שלנו שיעשו שם עבודה, חלק במכון הביולוגי האוניברסיטאי, כדי לקיים את המסה הזו.
<נועם יוסף: אנחנו באמת מושכים הרבה סטודנטים, רוצים להשאיר אותם בעיר, אבל אנחנו צריכים עוד משאבים בשביל זה.
<יניב פוריה: אבל אנחנו מדברים על שניים בשנה.
יעקב מרגי: הכול סביב הקוטן והמרחק.
<רותי פרנקל: ראשית אני רוצה לומר שאני מאוהבת באנשי אילת.
<רותי פרנקל: אני חושבת שיש משהו באנשים פה שזה משהו מאוד מאוד מיוחד ומחמם את הלב.
<רותי פרנקל: קברניטי העיר, ראש העיר נמצא איתנו בכל מיני אירועים, כשאני רק מזמינה אותו, מושכת אותו והוא קיים, יניב, שעכשיו פורץ דרך, ומשהו על התכנית שלנו.
<רותי פרנקל: ומשהו על התכנית שלנו.
<רותי פרנקל: אני בעצם הגעתי לפה אחרי 15 שנה שניהלתי את אגף החינוך בעיריית באר שבע ואז קרא לי פרופ' - - - 'בואי תחליפי תעודת הוראה לתיכונים', כי זה לא היה.
<רותי פרנקל: יש רק את לוינסקי, שזה ליסודיים, אמרתי ואללה, מתאים, בוא נתחיל עם זה.
<רותי פרנקל: כי די חששנו.
<רותי פרנקל: מה שקורה היום, 150 איש עברו את המסלול שלנו, ראש העיר מגיע כל הזמן למפגשים, האודיטוריום פה מלא והם כולם מפוזרים בתיכונים וביסודיים בעיר.
<רותי פרנקל: זה משהו מדהים שפרץ דרך רק לפני חמש שנים, כי נתנו פתאום מענה לצורך, כי הצורך היה, כמו שאמר יניב, מורים מגיעים, מלמדים פה שלוש שנים, מקבלים איזה שהוא צ'ופר כספי, אורזים את החפצים שלהם והולכים הביתה ואין יציבות.
<רותי פרנקל: זה יוצר חוסר יציבות בחדר המורים.
<רותי פרנקל: איך אתה אומר?
<רותי פרנקל: זה אנשים שהיו שנים איתנו ומוחזקות הזאת של מורה בתוך בית הספר, שזה שלו, זאת האדמה שלו, זה משהו אחר מאשר מישהו שמגיע על מזוודות ואומר רגע, צ'יק אני חוזר.
<רותי פרנקל: זה לא טוב לתלמיד, זה לא טוב לצוות, זה לא טוב למנהל, זה לא טוב לאף אחד.
<רותי פרנקל: יצרנו פה התבססות מאוד רצינית בכל המקצועות.
<רותי פרנקל: התחלנו פה עם מינהל, היום יש לנו מורים במדעים, בפיזיקה, במתמטיקה, בביולוגיה, באנגלית, באמנות, בתקשורת, בתיאטרון, בכל מה שרוצים.
<רותי פרנקל: הם עושים הסבה מהמקומות שבהם הם נמצאים, חלקם עובדים בעירייה ואומרים 'אני רוצה להיות', כולם על בסיס תואר ראשון, תואר שני, יש כאלה גם עם תואר שלישי.
<רותי פרנקל: נויה שראיתם היא שלנו, היא תוצר של יחידת ההוראה.
<רותי פרנקל: אני חושבת שהדבר הזה הוא משאב אדיר.
<רותי פרנקל: יש פה גם אולפנה וישיבה, אנחנו מביאים גם מורים לאולפנה ולישיבה, שזה חבר'ה דתיים, זה יוצר פה משהו שמבסס את מערכת החינוך בעיר.
<רותי פרנקל: כי הם לא רק מקבלים שנה אחת, משרד החינוך אומר שהם צריכים עוד שנה אחת של ליווי של סטז' ועוד שנה של ליווי מורים שנה א'.
<רותי פרנקל: הם שלוש שנים בייבי שלנו.
<רותי פרנקל: וזה פשוט מדהים מה שקורה.
<רותי פרנקל: אני ממש מאושרת מהחוויה הזו.
<רותי פרנקל: אני חושבת שקרה פה משהו בעיר שהוא נותן.
<רותי פרנקל: אם יש לי בקשה זה משהו שמשולב של שניכם.
<רותי פרנקל: המורים האלה, שבעצם הם אנשי העיר, או אני קוראת להם מהפזורה, הם באים מכל הקיבוצים מהסביבה, מקטורה, מגרופית, מיטבתה, באים וחלקם מלמדים פה וחלקם מלמדים בסביבה, הם בעצם לא מקבלים את המלגה התוספת, כי הם אנשי העיר.
<רותי פרנקל: אלה שבאים לשנתיים מקבלים צ'ופר, אז הם אומרים, 'אז מה שווה?
<רותי פרנקל: אני אצא החוצה, אני אחזור לפה ואז אני אקבל'.
<רותי פרנקל: אני חושבת שצריך ליצור מצב שמורה שמלמד פה בעיר הזאת, מתחיל את העבודה בעיר, הם צריכים לקבל איזה בונוס על זה.
מאיר יצחק הלוי: אני אסביר ליושב ראש.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו קיבלנו תמרוץ למורים שאנחנו קולטים מהצפון, תמריץ ראוי ויפה, שנותן משהו כמו 50% תוספת לעומת המורה ליד.
מאיר יצחק הלוי: אומרת הדוקטור, החבר'ה שלומדים כאן, הם גם חדשים לצורך העניין, מדוע לא לתמרץ אותם?
מאיר יצחק הלוי: זו סוגיה מורכבת, לא פשוטה - - -
יעקב מרגי: הם היו מורים קודם?
<רותי פרנקל: לא.
יעקב מרגי: יש פה איזה רציונל.
יעקב מרגי: אם אני מעודד כוח הוראה חדש, אני חושב שיש פה - - -
מאיר יצחק הלוי: יש פה קייס.
יעקב מרגי: לא, יש גם מסלול, איך קוראים לו במשרד?
מאיר יצחק הלוי: אם הם יאפשרו למי שמתחיל וזה, אין לי בעיה.
מאיר יצחק הלוי: השאלה מה תעשה עם מורים שסיימו בלוינסקי.
<רותי פרנקל: חבר'ה, אפשר להתגבר, אבל זה לא הגיוני שמורים שבאים מבחוץ מקבלים ואלה שעשו הסבה פה בעיר ונשארים פה וגרים פה - - -
<מירי קופיטו: זה גם מורים שבתוך חדר המורים במשך הרבה שנים, הם לא מקבלים שום תמרוץ.
<מירי קופיטו: זו גם נקודה.
<רותי פרנקל: אוקיי, אז צריך לחשוב על כל התהליך הזה של תמריצים למורים בתוך העיר הזו, בוודאי אלה שהתחילו.
יעקב מרגי: אני בודק.
<מירי קופיטו: חבר הכנסת מרגי, זה נתון לוויכוח עתיק, עם בג"צ עדאללה.
יעקב מרגי: אני מדבר על הסבה להוראה, לא מדבר על מורים חדשים.
<מירי קופיטו: לא, זה תמריצים לכולם.
מאיר יצחק הלוי: יכול להיות שהסבה - - - צריך לראות מה קורה עם - - - זה לא פשוט.
<יניב פוריה: אני מצטער לקטוע, חשוב לי, אני יודע שאתה מסתבך עם רעייתך וכנ"ל אני.
<יניב פוריה: הבאנו קבוצה של סטודנטים שפשוט עמדו שם מחשש, בבקשה, נעבור ביניכם, כל אחד שיציג את עצמו ואת הייחוד מאיפה הוא מגיע.
<יניב פוריה: דרך אגב לא היה זמן לתדרך, גם שינית לנו את הלו"ז, אז גם אם רצינו לא יכולנו לתדרך.
יעקב מרגי: אתה רואה שאני מגבה אותך.
יעקב מרגי: (מפגש עם סטודנטים).
<יניב פוריה: אני מקווה, מעבר לדברים הרציונליים, שהרגשת כמה המקום הזה חשוב ברמה המקומית, של העיר, וכמובן ברמה הלאומית ואפשר לפרוח.
<יניב פוריה: תן מים אנחנו פורחים.
יעקב מרגי: חז"ל אמרו בארמית, 'לא דומה תשמע לתחזה', בין בוא ותשמע לבין בוא ותראה.
יעקב מרגי: אבל פחות או יותר אנחנו מכירים את הייחודיות של העיר אילת, זו לא בעייתיות של העיר, זו ייחודיות והייחודיות הזו מחייבת, כפי שאמרתי אתמול בישיבת מועצת העיר, את ההנהגה לחשוב מחוץ לכללים הקבועים ולכפר על הדלתא הזו, או לתת את המענה לאותה ייחודיות.
יעקב מרגי: לעתים יש אוזן קשבת, אבל בדרך כלל הפקידות אוהבת לעבוד בצורה מובנית, לא אוהבים שינויים.
יעקב מרגי: יש לכם ראש עיר שלא מוכן להיכנע, לא מוכן לוותר, נחוש, עושה זאת אני חושב מדי שבוע, אפשר לראות אותו אם לא אצלנו, אז במשרדי הממשלה.
יעקב מרגי: אני כוועדת חינוך קיימתי כמה דיונים בנושא של מערכת החינוך והאקדמיה באילת.
יעקב מרגי: לא אומר שיש פריצת דרך, אבל כן יש התקדמות מדיון אחד לשני.
יעקב מרגי: אנחנו יצאנו בסיכום כלשהו להמשך הדרך.
יעקב מרגי: אני נחשפתי כאן היום, מה שלא ידעתי.
יעקב מרגי: ממרומי גילי אני מכיר את אילת על כל גלגוליה, אני אומר לכם שאני מופתע, זו עיר חיה, עיר נקייה, גם השכונות שהיו בעבר עם כל הקשיים האובייקטיביים ידעו לזקוף קומה, מערכת החינוך, מה שאני נחשפתי בבתי הספר שביקרתי בהם היום, אתה רואה צוותים מחויבים, שלוקחים את הייחודיות של בית הספר ומשתמשים בייחודיות כדי להעצים.
יעקב מרגי: וזה מסתדר לי עם תפיסת העולם שלי, שצריך כבר לצאת מאותה תבנית של מערכת החינוך, לתת יותר עבודה עצמית של התלמידים, עבודות חקר, יותר למידה משמעותית, לתת הערכה חלופית, מספיק עם ה - - - ירדנו מ-21 אירועי בחינה ל-16 וזה עדיין הרבה.
יעקב מרגי: אמרתי, הבן שלי מסיים י"ב, זה כמעט לינץ' שהוא עבר בי"א-י"ב.
יעקב מרגי: אני אומר לכם בכנות, אני לא מאמין בזה.
יעקב מרגי: אולי בנות קצת יותר, כשזה בנים לא מאמינים בזה.
יעקב מרגי: תלמידים מגיעים אליי לוועדה ואומרים 'תתפלא, אנחנו בולעים בולעים בולעים מקיאים ושוכחים', אתם מכירים את זה.
יעקב מרגי: זה משאב שהמדינה וההורים השקיעו ואתם, הזמן, התלמידים משקיעים שנים רבות.
יעקב מרגי: עבודות חקר ועבודות שמפעילות את הידיים והראש, אלה דברים, נכסי צאן ברזל שהולכים איתך כל החיים.
יעקב מרגי: אנחנו מנסים להביא את השינויים האלה.
יעקב מרגי: קשה, עדיין הפקידות המסורתית, אבל נחשפתי היום ואני הולך עם מטען.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אדוני ראש העיר, אני הולך מכאן עם מטען.
יעקב מרגי: אני לא אוהב סיורים, אני קדנציה חמישית בכנסת, הייתי שר קדנציה, כיו"ר ועדת חינוך טמנתי את עצמי שם בבונקר של הוועדה בדיונים, אני לא אוהב סיורים, יצאתי כי הבנתי שיש כאן משהו לא רגיל שצריך לטפל בו, ואתה יודע מה?
יעקב מרגי: אני הולך היום עם תחושה, סליחה שאני כזה גלוי וישיר, תחושה של כיף, שאתה הולך לטפל במשהו כיפי, משהו שמצליח.
יעקב מרגי: לא באתי וראיתי מערכת חינוך כושלת שצריך לעזור לה, ראיתי מערכת חינוך מוצלחת שצריך לעזור לה.
יעקב מרגי: זה כיף וכך צריך.
יעקב מרגי: הקמפוס פה הוא אתגר וצריך לעשות הכול.
יעקב מרגי: ננסה לשכנע את מי שצריך לקבל החלטות להרים את זה.
יעקב מרגי: אני אביא את הדברים שלכם הלאה.
<יניב פוריה: תודה רבה.
מאיר יצחק הלוי: אדוני, תודה רבה לך בשם כולנו.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 7 במרץ 2018, כ' באדר תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: פרק ז' (שונות), סעיף 33 (דחיית חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה), מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנת התקציב 2019), התשע"ח-2018 (מ/1196), הכנה לקריאה שנייה ושלישית.
יעקב מרגי: רבותיי, אני רוצה לומר מספר מילים.
יעקב מרגי: חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה תשנ"ז, יולי 1997.
יעקב מרגי: החוק הזה חוקק אחרי מחשבה רבה ודיונים רבים ומאז בחוק ההסדרים לא נפקד מושבו.
יעקב מרגי: כל שנה בחוק ההסדרים או כל שנתיים הוא מגיע.
מרב מיכאלי: או כל שלוש או עכשיו כל ארבע.
יעקב מרגי: רגע, גבירתי.
מרב מיכאלי: מרחיקים כל פעם עוד קצת, שלא עוד פעם נצטרך לעבור את המעמד המשפיל הזה.
יעקב מרגי: אז כמו שהיה בשנה שעברה, הנה אני מודיע מראש למשרדי הממשלה, במידה ותשכנעו אותנו וזה ידחה, זה לא ידחה מעבר לשנה אחת, כמו בשנה שעברה, זאת אומרת, אם זה תקציב 2019, זה ידחה, והתקציב הוא דו שנתי או חד שנתי?
<שאול קירשנבום: התקציב הוא חד שנתי, אבל נומרטור הוא לארבע שנים.
יעקב מרגי: נומרטור, לא מעניין אותי.
יעקב מרגי: תקשיב, תבואו פה כל שנה, תתבזו, תאמרו את זה.
יעקב מרגי: תבואו, תתבזו, תסתכלו לנו בלבן שבעיניים.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר נקודות זכות.
יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם.
יעקב מרגי: אני לא הייתי מביא את זה לסדר היום, ולא לחינם זה התעכב ליום האחרון, לערב שבת בין השמשות, מה שנקרא.
יעקב מרגי: אנחנו מנהלים משאים ומתנים עם משרד החינוך, משרד האוצר, על דברים אחרים גם כן שלא תוכננו ויכנסו בעזרת השם ותהיה לנו בשורה, מעבר לחוק חינוך מיוחד.
יעקב מרגי: אין ארוחות חינם בוועדת החינוך.
יעקב מרגי: אני יכול לומר, רבותיי, מאז שחוקק החוק הזה, גם האוצר, גם משרד החינוך עשו צעדים משמעותיים בסוגיה הזו של יום חינוך ארוך.
יעקב מרגי: קודם כול חשוב לדעת שאמנם החוק לא מיושם.
יעקב מרגי: יש צו יוח"א שחל על כ-100 ומשהו רשויות.
יעקב מרגי: מייד אתן לנציגת הממ"מ, מחקר המרכז והמידע של הכנסת שתיתן לנו קצת רקע על יוח"א.
מרב מיכאלי: כן, שבו נגיד דברים נחרצים וחשובים ונכונים ונכוחים ואז נצביע לדחות אותו.
מרב מיכאלי: אתה תגיד בשנה, הנומרטור בלאו הכי ארבע שנים, יבואו לפה כל שנה, יתבזו, לא יתבזו, מה זה משנה, נצביע בעד, זה ידחה, זה לא ייושם.
מרב מיכאלי: אז מה זה משנה, ילדות וילדים לא יקבלו את מה שהם צריכים לקבל, אימהות לא תוכלנה להמשיך לעבוד, פערי השכר ימשיכו לגדול, נמשיך לילל על זה שהפריון במשק נמוך ונמשיך לדחות את יום לימודים ארוך.
מרב מיכאלי: אני אומרת לך, אדוני, מה שצריך זה לבטל את החוק הזה.
מרב מיכאלי: אין מילים מספיקות.
מרב מיכאלי: זה לא לעג לרש, זה לעג לאימא של הרש.
יעקב מרגי: מרב, לא יהיה.
יעקב מרגי: המדינה עשתה ועושה ותעשה עוד.
יעקב מרגי: לומר לכם מה עשתה?
יעקב מרגי: צהרונים זה חלק מהרציונל של יוח"א.
יעקב מרגי: "בית הספר של החגים", של החופש הגדול, זה חלק מהרציונל.
יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי, בקצרה ממצה.
<אתי וייסבלאי: אתי וייסבלאי, מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<אתי וייסבלאי: חוק יום חינוך ארוך ולימודי העשרה התקבל בכנסת ביולי 1997 בעקבות הצעת חוק פרטית.
<אתי וייסבלאי: מטרות החוק כפי שנוסחו בדברי ההסבר, "להרחיב ולהעמיק את הידע וההשכלה של תלמידים, להוסיף חינוך לערכים ופעילות חברתית וגם לתת הזדמנות שווה בחינוך לכל ילד ולהביא למיצוי כישרונותיו.
<אתי וייסבלאי: " נוסח החוק המקורי קבע שבתי ספר שלומדים יום חינוך ארוך ילמדו 41 שעות שבועיות לפחות, ארבע ימים שמונה שעות ביום, יום אחד חמש שעות.
<אתי וייסבלאי: בשנת 2009 החוק תוקן, כך שבתי ספר שחל בהם יום חינוך ארוך ויש בהם את תוכנית "אופק חדש", שזה כיום כל בתי הספר בחינוך הרשמי, ילמדו 37 שעות שבועיות.
<אתי וייסבלאי: המשמעות היא שבימים שבהם יום הלימודים נמשך שבע שעות, יום הלימודים נגמר בין 14:15 ל-14:45.
<אתי וייסבלאי: סעיף 4 לחוק קבע שהוא יחול בהדרגה ביישובים, בשכונות, במוסדות חינוך ובשכבות גיל שיקבע שר החינוך בצווים, תוך מתן עדיפות לאלה אשר לדעת השר זקוקים לסיוע נוסף - - -.
<אתי וייסבלאי: הצו הראשון להחלת החוק פורסם מעט אחרי שהחוק הוחל, בשנת 1998.
<אתי וייסבלאי: נמנו בו 100 רשויות מקומיות.
<אתי וייסבלאי: הצו תוקן ב-2004 ונוספו לו חמש רשויות נוספות.
<אתי וייסבלאי: צו נוסף פורסם בשנת 2007 והחיל את החוק בגני ילדים ב-92 רשויות מקומיות.
<אתי וייסבלאי: מועד השלמת יישום החוק נדחה בחוק ההסדרים, עד היום שבע פעמים.
<אתי וייסבלאי: התיקון הנוכחי מבקש לדחות אותו לראשית שנת הלימודים תשפ"ד, ספטמבר 2023.
יואל חסון: שזו הדחייה הכי ארוכה עד היום?
<אתי וייסבלאי: היו דחיות יותר ארוכות.
יעקב מרגי: יואל, הדחייה הכי קצרה הייתה אצלי, בשנה שעברה לשנה.
יעקב מרגי: שנה שעברה היה דיון.
יעקב מרגי: השנה יהיה דיון, ושנה הבאה אם הם רוצים לדחות, שיבואו, שיתבזו, שיזיעו.
סאלח סעד: אם שנה שעברה דחית את זה לשנה, אז למה צריך לדחות עוד פעם?
יעקב מרגי: הבאתי מיליארד שקל לצהרונים, שלא היו.
<קריאה: אדוני הביא יותר.
יעקב מרגי: זה בסוף עלה יותר.