GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: כמו שידענו לעשות את זה בשירות המדינה, לקחת את הקודש קודשים של ההליך המכרזי ולקבוע לשילוב האוכלוסייה הערבית במגזר הציבורי, נתנו יעדים למשרדי הממשלה, כך אני מצפה מהמל"ג שיאמר לאוניברסיטאות, בעשור הקרוב, בחומש הקרוב, אנחנו מבקשים כדי לקלוט מרצים, לשפר את הנתונים, להוריד מהדרישה הזו, לא לתת להם את הדרישות המגבילות, אופייניות, מה לעשות, אובייקטיביות.
יעקב מרגי: זה לא ייפרץ.
<יובל אלבשן: זה לא אובייקטיבי, אגב.
<יובל אלבשן: זה מוטה מעמדי.
יעקב מרגי: זה מוטה מעמדי.
<יובל אלבשן: מי שנוסע לעשות פוסט, זה מישהו שיכול - - -
יעקב מרגי: אם אתה אומר לי פוסט דוקטורט, לא פתרת לי כלום.
<ארן זינר: אנחנו לא נשכנע את האוניברסיטאות לקבל אחרת, כנראה - - -
יוסף ג'בארין: יש לי נתונים על מועמדים ערבים שיש להם רזומה שאינו פחות מאלה שנתקבלו.
יעקב מרגי: יש פה בעיה אמיתית שחוזרת כחוט השני בכל הדיונים שקשורים למל"ג/ות"ת.
יעקב מרגי: המל"ג השאיר את החופש האקדמי רק בתחום הזה שהוא לא מורה לאוניברסיטאות מה לעשות.
יעקב מרגי: הוא שכח שהוא רגולטור.
יעקב מרגי: הוא חושב שמשרד האוצר צריך אותו כתחנה לחלק את התקציב.
יעקב מרגי: התפקיד שלכם יותר גדול ממה שאתם עושים.
יעקב מרגי: האחריות שלכם היא יותר גדולה, ואני אומר זאת ליפה ואני אומר את זה לשר החינוך, שהוא יו"ר המל"ג.
יעקב מרגי: יש תפקיד.
יעקב מרגי: היום כן.
יעקב מרגי: היום יש צרכים.
יעקב מרגי: יש דברים באוכלוסייה שצריך מישהו שיישב בהגה וישנה כדי להגדיל יעדים, והותר, זו לא כפירה, זה לא אפיקורסות, זה לא לשנות סדרי בראשית בהשכלה הגבוהה.
יעקב מרגי: לא מבקשים שתקבע איך ללמד באוניברסיטאות, מבקשים ממך כן, בגלל שיש נקודת משבר, תתערב אתה, הרגולטור.
יעקב מרגי: יכול להיות שזה גדול עליך, אני יורה לך בסיכום.
יעקב מרגי: משפט סיכום בקשה.
<ארן זינר: אני רק אגיד שאנחנו כן עובדים עכשיו על תוכנית שתלווה בעצם, שוב, גם לאפיין את הסיפור של הצד של האוניברסיטאות, להבין איפה שם יש את החסמים בייצור של המועמדים, ומהצד השני, לעבוד מול הסטודנטים הערבים המצטיינים.
<ארן זינר: הכישרון מתפזר בכל אוכלוסייה, לעזור להגיע למצוינות.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת היוזמים ולחברי הכנסת שהשתתפו בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לפרופ' יובל אלבשן שהחכים אותנו עם המחקר שלו.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת מהמל"ג והות"ת לקבוע יעדים או מכסות לקליטת מרצים חדשים לפחות לחומש הקרוב, לעשור הקרוב, ולהגיש לנו מסמך מסודר, מה היעדים, מה המכסות שהם רואים בעשור הקרוב.
יעקב מרגי: אני יודע שזה תהליך, זה לא מהיום למחר, אבל חומש, עשור, לקבוע יעדים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למל"ג/ות"ת לבחון לשנות את מודל הקליטה והקידום של חברי הסגל באופן שיתאים גם לאוכלוסיות מוחלשות שלומדות בארץ.
יעקב מרגי: פוסט דוקטורט זה לא הכרח, שהוא בכל מקרה.
יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, זו השלישית היום ומספר 565 מתחילת הקדנציה.
יעקב מרגי: 19 בפברואר 2018, ד' באדר התשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: נשים באומנות – הרצאתו של ד"ר דורון לוריא, פתיחת התערוכה של מירי קדמי
יעקב מרגי: אל לציון יום האישה הבינלאומי.
יעקב מרגי: קודם כול הכבוד הוא לנו.
יעקב מרגי: ועדת החינוך מארחת תערוכות זו השנה השנייה.
יעקב מרגי: חידשנו מנהג קדום בוועדה וכל תערוכה אנחנו גם נותנים ישיבת פתיחה, וזו אחת הישיבות.
יעקב מרגי: אנחנו מברכים על כך ובמיוחד כשמדברים על העצמת נשים, מי אנחנו שלא ניקח חלק בכך?
יעקב מרגי: אני אוחז מהגישה של משה רבנו, שבא המשרת ואמר לו, אדוני משה, "אלדד ומידד מתנבאים במחנה".
יעקב מרגי: אומר לו, "המקנא אתה לי?
יעקב מרגי: מי ייתן וכל העם השם נביאים", אז העצמת נשים, אנחנו שם.
יעקב מרגי: בלי הנשים, פה מנו לי זוכות פרס נובל.
יעקב מרגי: אני הולך אפילו לתחילת האנושות, חווה, האימהות הקדושות, הנביאות, דבורה, חולדה.
יעקב מרגי: לאורך כל הדורות, וכמובן כל הנשים שפורצות דרך במדע, זוכות פרס נובל.
יעקב מרגי: אם אני אזכיר שמות, אני אגרע, כי רבות בנות עשו חיל אבל כנראה היום את עלית על כולנה.
יעקב מרגי: דורון, בבקשה.
<דורון לוריא: צהריים טובים, שמי ד"ר דורון לוריא, אני הייתי במשך 38 שנה, עד לפי חצי שנה, האוצרold masters והרסטורטור הראשי של מוזיאון תל אביב לאומנות.
<דורון לוריא: מלבד זאת, מאוד קשוב.
<דורון לוריא: שרתי במקהלה הפילהרמונית 15 שנה ויש לי פינה בתוכניות של מולי שפירא בגלי צה"ל וגם הגשתי את "ציפורי לילה" שלוש שנים.
<דורון לוריא: זה מספיק.
<דורון לוריא: ובכן, קודם כול אני רוצה לברך בצהריים טובים את כולכם, ולברך את מירי קדמיאל על התערוכה הנהדרת שהיא עשתה לנו כאן.
<דורון לוריא: עכשיו לנושא.
<דורון לוריא: תמיד סיפרו לנו שתולדות האומנות זה סיפור של גברים.
<דורון לוריא: נסו בבקשה להיזכר לרגע מי הם השמות הגדולים בתולדות האומנות.
<דורון לוריא: אני אעזור לכם.
<דורון לוריא: בוטיצ'לי, לאונרדו, מיכלאנג'לו, רפאל, פיצ'יאן, דירר, אל גרקו, ולסקס, רמברנדט, ורמיר, דלקרואה, מאנה, מונה, רנואר, ואך גוך, בוגן, סזאן, גוסטב קלימט, דובלי, פיקאסו, מאטיס.
<דורון לוריא: שמתם לב שכולם גברים?
<דורון לוריא: אין נשים.
<דורון לוריא: מה פתאום שתהיינה נשים?
<דורון לוריא: נראה כאילו שהן לא היו שם בסביבה מעולם.
<דורון לוריא: הסביבה זה האזור שבו נוחתות עלינו המוזות, עלינו, המין האנושי.
<דורון לוריא: היום אפשר לכנות זאת הדרת נשים או כמו שאומרים בבניין הזה בזמן האחרון, 'לא היה כלום, אין כלום ולא יהיה כלום'.
יעקב מרגי: תמיד זה מתקשר לאקטואליה.
<דורון לוריא: להלן שלושה מושגים שאנחנו נוטים לבלבל ביניהם.
<דורון לוריא: הראשון, אומנות נשים.
<דורון לוריא: מה זו אומנות נשים?
<דורון לוריא: כל אומנות שנעשית בידי נשים.
<דורון לוריא: המושג השני, אומנות נשית.
<דורון לוריא: הכוונה היא אומנות בעלת אופי נשי.
<דורון לוריא: המושג השלישי והאחרון, אומנות פמיניסטית, ואז הכוונה לאומנות שמטרתה ללחום ולעמוד על זכויות הנשים ומעמדן.
<דורון לוריא: עכשיו לבעיות, כי יש בעיות עם המושגים האלה.
<דורון לוריא: אומנות נשים מרמז שאל נשים צריך להתייחס אחרת, בסובלנות, כמו למיעוטים מקופחים או נכשלים.
<דורון לוריא: הרי גם בספורט לדוגמא, נשים מתמודדות לחוד, רק ביניהן, כי הישגיהן דלים ביחס לגברים, וכך אפילו באליפות שחמט, דרך אגב, בלי שום הצדקה.
<דורון לוריא: במושג השני, אומנות נשית, אנחנו נתקלים בדעות קדומות לרוב.
<דורון לוריא: בחברה הניאנדרטלית הגבר אופיין תמיד כצייד והאישה מלקטת.
<דורון לוריא: מכאן ירשנו אנחנו את האפיונים שלפיהם הגבר הוא אמיץ, אקטיבי והחלטתי ואילו האישה היא הפסיבית יותר, רגשנית ונוטה לקישוטיות יתר.
<דורון לוריא: אז אולי אין דבר כזה שנקרא אומנות נשית, אבל בהחלט ניקרו הבדלים בבחירת הנושאים.
<דורון לוריא: נשים נטו שלא לצייר מלחמות, מעשי רצח וזוועות שוטטות דם אחרות.
<דורון לוריא: במשך מאות בשנים גם נמנע מן הנשים להתקבל לאקדמיות לאומנות, ללמוד לצייר דוגמני עירום ואת האנטומיה שלהם, ואפילו נמנע מהן להשתתף בשיעורי אנטומיה כי הם כללו ניתוחי גוויות.
<דורון לוריא: מיותר לציין שגם לא הייתה לנשים זכות הצבעה, אבל זו כבר בעיה פוליטית, זו בעיה אחרת.
<דורון לוריא: לפיכך, מטבע הדברים, נשים פנו יותר להתרכז בציור הנושאים הבאים: טבע דומם עם דגש על ציורי דרכים, תפנימים, שזה אומר אינטריוס, פנים חדר עם דמויות בפנים, דיוקנאות ודיוקנאות קבוצתיים או דיוקנאות עצמיים, סצנות מהמיתולוגיה וציורי נוף.
<דורון לוריא: את זה מותר היה לנשים לצייר.
<דורון לוריא: האם יתכן או יעלה על הדעת שמזה 500 שנה יש גם נשים אומניות והן אפילו די מוכשרות?
<דורון לוריא: בואו נראה.
<דורון לוריא: אני אספתי לכם אומניות מ-500 השנים האחרונות.
<דורון לוריא: בואו נתחיל.
<דורון לוריא: נתחיל בשלוש ציירות איטלקיות מן המאה ה-16.
<דורון לוריא: סופוניסבה אנגישיולה, הנה היא כאן בדיוקן עצמי שלה, מציירת את המדונה והתינוק.
<דורון לוריא: הנה היא כאן בתקריב והנה היא כאן מנגנת על הרפסיקורד, ובכן, זאת הציירת הראשונה בעולם, שאנחנו מכירים, סופוניסבה אנגישיולה.
<דורון לוריא: אחר כך מגיעה ציירת אחרת, לביניה פונטנה, גם היא במאה ה-16.
<דורון לוריא: אני השתדלתי איפה שזה היה אפשרי, להביא לא סתם תמונות של הציירות, אלא אם הן ציירו את עצמן, זה הכי מתאים להרצאה של היום, אז קודם ראינו את סופוניסבה, עכשיו את לביניה.
<דורון לוריא: אנחנו מגיעים לציירת שלישית, פדה גליציה, וגם היא מציירת את עצמה כמו שראיתם, אבל היא מציירת גם תמונות טבע דומם עם בייגלה ועם וזה עם פרחים ועם כוס יין, והיא אפילו משתקפת במכסה מפיוטר של הכלי הזה.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מגיעים לארטמיזיה ג'נטילסקי, והגענו כבר לתחילת המאה ה-17.
<דורון לוריא: ארטמיזיה היא חתיכת סיפור, כי אבא שלה היה צייר, אורציו ג'נטילסקי שהיה מעריץ של קרוואג'יו.
<דורון לוריא: קרוואג'יו היה הצייר שהעביר אותנו מהרנסאנס אל הבארוק, אבל הוא גם היה רוצח מקצועי, כלומר האיש היה קרימינל, והאבא מעריץ אותו והיא, אפשר לקרוא לה, נכדה רוחנית של קרוואג'יו.
<דורון לוריא: בגיל 17 אביה החליט שגם היא צריכה ללמוד ציור כי היא גילתה נטייה, והוא הפקיר אותה בידי חבר שלו והשותף שלו, אגוסטינו טאסי, שילמד אותה אצלם בבית כשהוא עובד בחוץ.
<דורון לוריא: אגוסטינו טאסי אנס אותה.
<דורון לוריא: היא הייתה בת 17.
<דורון לוריא: זה היה ב-1612.
<דורון לוריא: היא לא רצה מייד למשטרה להתלונן, כי הוא הבטיח לה שהוא יתחתן איתה.
<דורון לוריא: אחרי כמה חודשים התברר לה שהוא נשוי באושר ועושר ויש לו ילדים ואין לו שום כוונה להתחתן איתה.
<דורון לוריא: היא הלכה למשטרה.
<דורון לוריא: צריך להזכיר לכם, משטרת רומא זה האינקוויזיציה .
<דורון לוריא: האינקוויזיציה לא הייתה רק בספרד ולא הייתה רק נגד יהודים, היא הייתה נגד מינות באשר היא, ואנחנו כלולים בזה גם כן.
<דורון לוריא: הייתה זו אותה אינקוויזיציה שהעלתה את ג'ורדנו ברונו על המוקד, 12 שנה קודם לכן, בקמפו דה פיורי ברומא, ואותה אינקוויזיציה שחמש שנים אחר כך תשפוט על גלילאו גליליי, ובאמצע נכנסת ארטמיזיה שלנו.
<דורון לוריא: חיברו אותה למכונת אמת בנוסח המאה ה-17, כלומר התחילו לפוצץ לה את פרקי האצבעות בתקווה שהיא תגיד את האמת, אבל היא התעקשה שהוא אנס אותה.
<דורון לוריא: הוא קיבל עונש של שלוש שנות גלות מחוץ לרומא.
<דורון לוריא: הוא לא חלם לעזוב את רומא אפילו ליום אחד ואיש לא כפה עליו את פסק הדין.
<דורון לוריא: היא תחיה עוד 40 שנה לאחר מכן ותצייר רוב חייה תמונות שבהן המין הנשי נוקם במין הגברי.
<דורון לוריא: נתחיל קודם כול מדיוקן עצמי שלה בזווית מאוד מוזרה, ועכשיו נראה תמונה של יהודית רוצחת את הולופרנס, שר הצבא האשורי שצר על - - - בארץ ישראל לפני 2,700 שנה.
<דורון לוריא: היא מפתה אותו ואז עורפת את ראשו.
<דורון לוריא: יש כאן בהחלט שנאת גברים מצד האישה שהגברים סידרו אותה.
<דורון לוריא: היא תצייר גם את הציור הזה שכולכם כמובן מזהים, יעל וסיסרא.
<דורון לוריא: אמנם היא לא מחזיקה מקבת ביד, אלא פטיש 5 קילו, וזה לא יתד אלא מסמר, אבל יעל וסיסרא זה גם סיפור של אישה שיש בבטנה הרבה זעם על המין הגברי.
<דורון לוריא: אני רוצה להזכיר לכם שהתנ"ך, וסליחה אם אני טיפה אסתור את מה שאמר יושב ראש הוועדה המכובד, אבל התנ"ך נכתב על ידי גברים עבור חברה גברית, ולכן חלק מהנשים מוזכרות רק בתור אשת לוט, אשת מנוח, כלומר לא צריך לתת להן שם ואפיון והשכלה, בניגוד לגברים.
<דורון לוריא: אצל הגברים אין כזה דבר בתנ"ך.
יעקב מרגי: אבל יש יוצא מן הכלל.
יעקב מרגי: דבורה הנביאה, חולדה.
<דורון לוריא: כן, אבל אוקי, דיברנו על דבורה.
<דורון לוריא: דבורה קשורה לדבר הזה.
<דורון לוריא: שימו לב מה קורה לדבורה ואני אומר את זה ביום האישה.
<דורון לוריא: היא רוצה להילחם בצבאו של יבין מלך חצור.
<דורון לוריא: היא מגייסת את הרמטכ"ל, ברק בן אבינועם.
<דורון לוריא: הוא אומר לה, "לא אלך כי אם תלכי עימדי".
<דורון לוריא: עד כאן הכול נכון?
<דורון לוריא: יפה.
<דורון לוריא: היא מתרגזת כי יש לה את חטא היוהרה, אין מה לעשות, וכשהוא אומר לה, הוא מתנה לה תנאים, היא מקללת אותו בקללה הכי איומה שמחבר התנ"ך, מישהו שהוא לא יהיה, מעלה על הדעת.
<דורון לוריא: היא אומרת לו את הדבר הכי גרוע.
<דורון לוריא: היא אומרת, "הלוך אלך עימך, אבל ביד אישה ימכור אדוני את סיסרא".
<דורון לוריא: אין עלבון יותר גדול מזה לגבר, מצביא, רמטכ"ל מלהגיד לו, אתה לא תזכה להרוג את האויב שלך.
<דורון לוריא: אישה.
<דורון לוריא: תראה כמה נמוך אנחנו הולכים.
<דורון לוריא: אישה תהרוג אותו.
<דורון לוריא: אני מקווה שהכול נכון בינתיים, כי זה מה שקראתי בתנ"ך.
<דורון לוריא: אכן, יעל אשת חבר הקיני, שאין לנו מושג אפילו אם היא משלנו או לא, כי בעלה בטח לא משלנו, חבר הקיני, ובכן, היא זאת שזכתה להרוג אותו, אבל לעניינו, ארטמיזיה מוציאה את הכאב ואת הרעל שיש בה על גברים, דרך הולופרנס, דרך סיסרא ודרך אויבים אחרים כמו אחשוורוש, פרעה, המן וכן הלאה.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מגיעים לאומנית הולנדית מהמאה ה-17, יודית לייסטר.
<דורון לוריא: צריך להדגיש שחלק מהאומניות שאני אספר לכם היום, היו נשואות גם לאומנים, לציירים.
<דורון לוריא: זה לא עוזר במיוחד, אבל תשמעו, בהרבה מקצועות, אני מכיר זוגות עורכי דין, זוגות רופאים, זוגות אדריכלים, אז גם בציירים זה היה נהוג וזה בסדר.
<דורון לוריא: היא נשואה לצייר בשם יאן מינסה מולנאר, היא יולדת עשרה ילדים וממשיכה לצייר כל הזמן.
<דורון לוריא: זה דיוקן עצמי שלה והנה שני ילדים משחקים עם חתול ועם צלופח.
<דורון לוריא: היא עבדה בהארלם, לא הארלם ניו יורק אלא הארלם המקורית בהולנד, ושם היה צייר יותר חשוב, הפרס הלס, וטענו שהיא מחקה את הסגנון שלו.
<דורון לוריא: לימים קראו לה 'פח האשפה של פרנס הלס', כלומר כל תמונה שהתגלתה בסגנון הלס אבל לא הייתה מספיק טובה להלס, אמרו, נגמור על יודית לייסטר.
<דורון לוריא: זה גם מראה משהו על גורלן של נשים בתולדות האומנות.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מגיעים לציירת הולנדית אחרת באותו זמן ולה קוראים, רחל רייש.
<דורון לוריא: הנה היא כאן, בעלה האומן צייר אותה ואלה הציורים שלה.
<דורון לוריא: היא התמקדה רק בציורי פרחים, כי אסור היה לה ללמוד באקדמיה לאומנות ולראות דוגמנים בעירום ודברים כאלה, אבל היא הגיעה להישגים נפלאים.
<דורון לוריא: תראו את הטיוליפים האלה שלה.
<דורון לוריא: אגב, באותה תקופה היה מה שנקרא טוליפומניה.
<דורון לוריא: אנשים השקיעו את כל הכסף שלהם בבורסה של הטיוליפים, של פקעות של טיוליפים.
<דורון לוריא: הם משכנו ומכרו את בתיהם כדי להיות חלק מה'בום' הזה, וכמו כל בועה, זאת הייתה הבועה הכלכלית הראשונה בהיסטוריה, רק שתדעו.
<דורון לוריא: הבועה הזאת התפוצצה וכל מי שהשקיע בפקעות של צבעונים, פשט את הרגל, כלומר, לא היה יכול להחזיר לעצמו את הבית או כל מיני דברים אחרים.
<דורון לוריא: לידה של יודית לייסטר עובדת האומנית הזאת, לא הרחק ממנה, מריה אוסטרבק, וגם היא מציירת פרחים.
<דורון לוריא: לשתיהן היה את אותו מורה, פאנהלס, והוא חיזר נואשות אחרי מריה, אבל מריה הבהירה לו שהיא, מעניין אותה רק אומנות.
<דורון לוריא: היא לא תתחתן לעולם, היא תוותר על חייה ועל האהבה למורה שלה, רק לעשות את האומנות, וזאת האומנות שלה, לא רחוק מזאת שגרה ועבדה מולה, רחל רייש, לכן גם מריה מציירת פרחים לרוב.
<דורון לוריא: הנה הגדלה, זה מלא בחרקים, ג'וקים, פרפרים.
<דורון לוריא: יש לזה כמובן משמעות של וניטס, כלומר הבל הבלים, הכול הבל, החיים שלנו קצרים וארעיים כמו הפרחים האלה שנובלים מהר מאוד, שקטפנו אותם ושמנו אותם באגרטל.
<דורון לוריא: אנחנו נעבור לציירת אחרת, אליזבטה סיראני, איטלקייה, מאה ה-17, ומשם לציירת בשם רוזאלבה קריירה.
<דורון לוריא: היא כבר ונציאנית, מאה ה-18.
<דורון לוריא: הנה היא מציירת את עצמה והיא מציירת משפחה, אימא ובת, והיא מציירת טבע דומם עם פסלים על השולחן ואלגוריה לציור.
<דורון לוריא: רוזאלבה קריירה היא אלופת הציור בפסטל.
<דורון לוריא: צריך להבין, צבעי פסטל כבר היו בשימוש, אבל בתור סקיצות מהירות כהכנה לתמונת שמן.
<דורון לוריא: אצל רוזאלבה קריירה הציור הסופי הוא בפסטל ואתם מרגישים את הקלילות הזאת, כי עברנו בבת אחת מהבארוק לרוקוקו, והרוקוקו זה סגנון הרבה יותר קליל.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מגיעים לציירת בשם אליזבת ויז'ה לה ברן ומשם לציירת בשם אנגליקה קאופמן.
<דורון לוריא: היא לא יהודייה למרות שמה.
<דורון לוריא: היא אוסטרית שווייצרית והיא מציירת את עצמה הרבה פעמים.
<דורון לוריא: היא הייתה גם נאה מאוד.
<דורון לוריא: אני חוזר לרגע לאליזבת ויז'ה לה ברן.
<דורון לוריא: הנה היא בדיוקן עצמי שלה, שהיא עובדת בציור, והנה דיוקן עצמי אחר שלה, עוד יפהפייה עם כובע קש, פאלטה, מכחולים, כלומר היא מצהירה על המקצוע שלה, מקצוע הציור.
<דורון לוריא: אנחנו מגיעים לצרפת של אמצע המאה ה-19, ציירת בשם רוזה בונר שהיא אלופת צרפת בחיות.
<דורון לוריא: היא מציירת חיות נהדר.
<דורון לוריא: זה קטע מתמונה ענקית של שיירת שוורים, ותראו איך הם מזילים ריר ואיך היא מטיבה לצייר את זה.
<דורון לוריא: היא הייתה חביבת הסלון, הסלון השנתי של הלובר.
<דורון לוריא: מי לא התקבל לאותו סלון?
<דורון לוריא: האימפרסיוניסטים.
<דורון לוריא: הם נאלצו להציג בסטודיו של הצלם לדר, קראו לזה 'סלון דה רפיוזה', סלון הנדחים והמודחים, אבל היא חביבת הסלון והיא אישה משלנו.
<דורון לוריא: אבל גם באימפרסיוניסטים יש נשים, שלוש.
<דורון לוריא: אנחנו רק שכחנו אותן.
<דורון לוריא: בשבילנו האימפרסיוניסטים זה מאנה, מונה, דגה, רנואר, סיסלה.
<דורון לוריא: זהו, נגמר, אבל הנה למשל ברת מוריזו.
<דורון לוריא: זה לא דיוקן עצמי.
<דורון לוריא: היא הייתה פילגשו של מי שצייר אותה, אדוארד מאנה.
<דורון לוריא: היא מתה להתחתן איתו אבל הוא הסביר לה שהוא נשוי למורה לפסנתר שלו מהילדות, שהיא ילדה ילד לא חוקי לאבא שלו ולכן צריך לשמור על כבוד המשפחה.
<דורון לוריא: הוא הציע לה עסקת חבילה: תתחתני עם אח שלי הרווק.
<דורון לוריא: ובכן, הנה ציור שלה, אימפרסיוניסטי למהדרין, והנה דיוקן עצמי שלה.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מכירים עוד תלמידה של מאנה.
<דורון לוריא: היו לו הרבה תלמידות צעירות.
<דורון לוריא: קראו לה אווה גונזלס, והנה היא מציירת את עצמה בזמן עבודתה, והיא מציירת ציור כמו זר פרחי לילך, יופי של ציירת.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מגיעים לציירת אמריקאית שבאה לפאריס לעבוד עם האימפרסיוניסטים.
<דורון לוריא: היא האמריקאית היחידה שטרחה לעשות את זה, קוראים לה מרי קאסאט.
<דורון לוריא: דגאר שהיה ידיד שלה, מצייר אותה בציור הזה.
<דורון לוריא: היא מציירת את עצמה כך.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מגיעים ממש לתפר בין המאה ה-19 ל-20, ציירת בשם גואן ג'ון, אחותו של הצייר אוגוסטוס ג'ון.
<דורון לוריא: היא מציירת את עצמה באנגליה, כלומר גם בלונדון וגם בפאריס, כך וגם כך.
<דורון לוריא: נעבור הלאה.
<דורון לוריא: עכשיו יש לנו כבר ממש 'פצצה', תמרה דה למפיצקה.
<דורון לוריא: היא פולניה שעוברת לפאריס והיא הציירת של הארט דה קו.
<דורון לוריא: כך היא נראתה במציאות.
<דורון לוריא: כך היא נראתה כשהיא גולשת סקי וזה באוטופורטרט שלה, והיא הייתה אחת הנשים הראשונות שנהגו במכונית, אז היא מציירת את עצמה במכונית.
<דורון לוריא: יש כאן הצהרה של עצמאות האישה, מה פתאום שלאישה תהיה מוכנית והיא גם תנהג בה?
<דורון לוריא: זה תבינו, כל הדברים האלה הם תקדימים לתקופתם והיא יופי של ציירת.
<דורון לוריא: הציירת הבאה היא נטליה גונצ'רובה, והיא חלק מהאוונגרד הרוסי והיא נשואה לצייר, מיכאיל לריונוב, והם עוברים מהר מאוד לפאריס כי המהפכה הקומוניסטית לא מוצאת חן בעיניהם משום מה, והנה לריונוב מצייר אותה.
<דורון לוריא: לפני רגע ראיתם איך היא נראתה, עכשיו איך בעלה רואה אותה, והיא מציירת למשל, כדי להתפרנס, שלט לחנות לאופניים.
<דורון לוריא: שימו לב מה מעניין אותה חוץ מהטקסט - המהירות, התנועה, כלומר שום דבר לא בפוקוס כי האופניים נוסעים נורא מהר.
<דורון לוריא: זה מה שמעניין אותה, התנועה.
<דורון לוריא: הציירת הבאה, גם היא נאה מאוד, סוניה דלוניי.
<דורון לוריא: היא נולדה למשפחה אוקראינית יהודית של איכרים די פרימיטיביים, אבל היא מצליחה לעבור את הילדות, לעבור לפאריס.
<דורון לוריא: בפאריס היא מציירת דיוקן של אישה פינית.
<דורון לוריא: הדיוקן הזה נמצא במוזיאון ישראל, ואחר כך לאט-לאט היא מתחילה להיות יותר ויותר מודרנית.
<דורון לוריא: הנה כך היא מתארת בנוסח הפוטוריזם, כך זה נקרא, גבר ואישה.
<דורון לוריא: אני מניח שרואים את הגבר ואת האישה.
<דורון לוריא: הוא מנגן על גיטרה והיא מתופפת על טמבור, ולאט-לאט הצורות תתפרקנה יותר ויותר, שזה אופייני לתחילת המאה ה-20.
<דורון לוריא: כאן עוד אפשר לראות ראש של שור, אתם רואים אותו, עם הקרניים, אבל לאט-לאט אין צורות.
<דורון לוריא: יש כאן אקוודוקט אם אתם רואים, את כל הקשתות והדבר הזה מוביל מים, מה שנקרא, ולאט-לאט זה נעשה אבסטרקט, שזה הסיפור של המאה ה-20.
<דורון לוריא: ואז אנחונ מגיעים לארצות הברית, ג'ורג'יה אוקיף, ציירת נהדרת, גם היא נשואה לאומן, אלפרד שטיגליץ, שהוא צלם, אז אין ויכוחים במשפחה, הוא בצילום, היא בציור.
<דורון לוריא: היא מתמחה בלצייר פרחים ענקיים.
<דורון לוריא: תמונה כזאת זה מינימום 3 מטר גודל, וזה מאוד מרשים במציאות.
<דורון לוריא: במומה אפשר לראות הרבה תמונות כאלה.
<דורון לוריא: יש המייחסים לזה גם משמעות מינית, אבל ממש לא חייבים.
<דורון לוריא: בכל מקרה אלה פרחים, תזכרו.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מגיעים לפרידה קאלו, המקסיקנית עם הגבות המחוברות.
<דורון לוריא: הנה שני צילומים שלה בשחור לבן ובצבע.
<דורון לוריא: גם היא נשואה לאומן, דייגו ריברה, האומן הלאומי של מקסיקו.
<דורון לוריא: היא מציירת את עצמה עם חתול וקוף ועם צמחייה אקזוטית.
<דורון לוריא: הייתה לה תאונת דרכים איומה בגיל 15.
<דורון לוריא: היא נסעה בחשמלית וחשמלית אחרת נכנסה בה, והיא שברה את עמוד השדרה.
<דורון לוריא: הנישואים שלה עם דייגו ריברה היו בעייתיים.
<דורון לוריא: הייתה שם אהבה ענקית, אבל גם הרבה בגידות והרבה מריבות, ולימים, כשהיא תשב כבר על כיסא גלגלים, היא תאמר, היו לי שתי תאונות בחיים, אחת כשהחשמלית נכנסה בי, והשני, דייגו ריברה, שזה סיכום מעניין לחיים של אומנית כזאת מוכשרת, והנה היא כאן בדיוקן עצמי.
<דורון לוריא: ואז אנחנו מגיעים ללואיז בורז'ואה שנפטרה בגיל 99 לפני מספר שנים וכרגע, ברגע זה ממש יש לה תערוכה במוזיאון תל אביב לאומנות, כדאי לכם ללכת לראות.
<דורון לוריא: כך היא נראית בגיל 99.
<דורון לוריא: יש לה עבודות מצוינות כמו צמד העכבישות הללו.
<דורון לוריא: היא בנתה את זה בגובה 9 מטר עבור חנוכת המוזיאון שנקראTate modern בלונדון.
<דורון לוריא: זה עשה הרבה רושם, והיא מ-99 שנותיה התחילה לפרוח רק בשנות ה-60 לחייה אחרי ששני הגברים הדומיננטיים בחייה התפגרו, אחד היה אבא שלה והשני בעלה, ורק אז היא פרסה כנפיים.
<דורון לוריא: אני לא יודע אם זה אומר משהו לגבי יום האישה, אבל זאת עובדה שאני לא יכול לשנות אותה.
<דורון לוריא: האומנית הבאה היא ניקי דה סן פאל, עוד אומנית נאה מאוד שחייה עם אומן, עם טינגלי, והיא עושה את המזרקות הנפלאות הללו והיא אחראית על כל מיני מפלצות יפהפיות, והנה סקיצה שלה, מאקט קוראים לזה, לפסל סביבתי, ואתם הירושלמים צריכים להכיר את גן רבינוביץ' עם הפסל שנקרא "המפצלת" והילדים גולשים משלוש גליצ'ות שיוצאות מהפה של המפלצת השמנה הזאת.
<דורון לוריא: זאת ניקי דה סן פאל.
<דורון לוריא: סינדי שרמן, אומנית אמריקאית, חיה איתנו, אין לנו מושג איך היא נראית למרות שכל האומנות שלה זה לצלם את עצמה, כי כל פעם היא מתחפשת למשהו אחר וזאת האומנות שלה.
<דורון לוריא: כאן היא ספרנית משנות ה-60 בספרייה באמריקה, כאן היא עקרת בית נואשת, כאן היא מתחפשת לדמות מהמאה ה-17 וכאן היא גווייה שהתגלתה בסנטרל פארק אחרי לילה של אונס ורצח.
<דורון לוריא: זה הכול סינדי שרמן ולא פלא שאין לנו מושג, כלומר, אם נראה אותה ברחוב, לא נכיר אותה.
<דורון לוריא: אנחנו פשוט לא יודעים מי מהן זו סינדי.
<דורון לוריא: חנה אורלוף משלנו, יהודייה כשרה, עבדה בעיקר בפאריס, ציירה את עצמה בגיל 19.
<דורון לוריא: הנה היא יושבת כאן בסטודיו שלה בפריס עם הפסלים שלה.
<דורון לוריא: תראו איזה פסל נהדר זה, והנה פסל שלה, של ראש של אישה.
<דורון לוריא: לפי חודשיים יוני רכטר אמר לי שהיא דודה של אבא שלו ולכן יש לו פסל שלה בבית.
<דורון לוריא: בתיה לישנסקי, עברנו לארץ.
<דורון לוריא: גמרנו עם האומנים הבינלאומיים והגענו לארץ.
<דורון לוריא: בתיה לישנסקי הייתה ממש גבר.
<דורון לוריא: הנה היא כאן יושבת על פסל, על אנדרטה גדולה שהיא עושה.
<דורון לוריא: למה אני אומר את זה?
<דורון לוריא: כי נשים לא נטו לפסל עם פטיש ואיזמל באבן ובשיש.
<דורון לוריא: זאת נחשבת לפעולה אלימה שמתאימה למיכלאנג'לו ודומיו.
<דורון לוריא: נשים נטו לפסל בחמר רך, לכייר ואז לצקת מזה פסלי ברונזה, אבל היא דווקא עשתה את האנדרטאות הענקיות האלה כמו האנדרטה הנפלאה בכפר יהושע לזכר נופלי מלחמת השחרור.
<דורון לוריא: מכאן אנחנו מגיעים לציונה תג'ר, ראשונת האמניות בארץ ישראל שגם נולדה בארץ, כי השאר עלו ארצה מפולניה ומכל מיני מקומות אחרים.
<דורון לוריא: היא נולדה ביפו, אז הנה היא בצעירותה והנה היא בבגרותה.
<דורון לוריא: אגב, הבן שלה שירת כאן בכנסת הרבה שנים, אבריימל'ה כ"ץ-עוז.
<דורון לוריא: מישהו זוכר?
<דורון לוריא: אחר כך מפעל הפיס.
<דורון לוריא: והנה ציונק'ה משתעשעת עם ראובן שהיה מלך הציירים, על המרפסת שלו שם בתל אביב ברחוב ביאליק.
<דורון לוריא: היא מציירת את אחותה, שושנה, היא מציירת חבר שלה, ידיד, אליאס נוימן.
<דורון לוריא: נוימן יברח לאמריקה בגלל איזה סקנדל רומנטי משפחתי שלא נאה לדבר עליו כאן, אבל לימים התמונה הזאת הוצאה למכירה על ידי אותו כ"ץ-עוז שהזכרתי קודם, ואף אחד לא רצה לקנות אותה, כי אמרו לו, מי צריך איש כזה מכוער עם אף בזה בולבוסי, בסלון מעל הפסנתר?
<דורון לוריא: הרי זה מפחיד את הילדים, הם לא יגדלו.
<דורון לוריא: ואז באה אלי חברתי כרמלה רובין, כלתו של הצייר שהראיתי קודם, ראובן רובין, והראתה לי עיתון יהודי מניו יורק משנות ה-30, ושם רואים את אותו אליאס נוימן בתמונה נורא דומה, אבל יש בתים ברקע, והיא שואלת אותי, כרמלה, מה הסיכוי שמדובר באותה תמונה?
<דורון לוריא: ובכן, לקחתי את התמונה לידיי, ניקיתי אותה ומייד התברר שכל הבתים נמצאים כאן, זאת הייתה בתמונה באמת, ופתאום היא הייתה שווה המון כסף.
<דורון לוריא: היום מעריכים אותה ב-100 אלף דולר.
<דורון לוריא: כשרצו למכור אותה אז, לפני 30 שנה, 5,000 דולר איש לא הסכים לתת עליה, אבל עכשיו זה period item, פתאום זה מייצג תקופה וכולם רוצים את זה.
<דורון לוריא: נעבור לציירת שלא שמעתם עליה, אנג'ליקה שץ, ביתו האבודה של פרופ' בוריס שץ.
<דורון לוריא: בוריס שץ יסד את האקדמיה בצלאל ב-1906 כאן בירושלים, ואת בית הנכות, מה שנקרא היום מוזיאון, וזה הפך למוזיאון ישראל, אבל עשר שנים קודם הוא היה נשוי לג'ניה, וג'ניה ברחה עם התלמיד הכי טוב של שץ.
<דורון לוריא: זה היה בסופיה, בירת בולגריה.
<דורון לוריא: קראו לו אנדריי ניקולוב.
<דורון לוריא: ברחה לפאריס ולקחה איתה את הילדה הקטנה בת ה-5 של בוריס.
<דורון לוריא: הנה בוריס עם אנג'ליקה ב-1901, ואנחנו חייבים לבוריס שץ המון, את כל האומנות הישראלית.
<דורון לוריא: והנה המשפחה המאושרת, בוריס, ג'ניה והילדה.
<דורון לוריא: מצאנו בעיזבון של בוריס את הצילום הזה.
<דורון לוריא: הוא גזר את ג'ניה הבוגדנית.
<דורון לוריא: האגדה אמרה שיותר הוא לא ראה את הילדה הזאת לעולם, ואנחנו, כשעשיתי לתערוכה במוזיאון תל אביב לפני חמש שנים, גילינו שלא רק שהוא שמר איתה על קשר ושלח לה כסף כל הזמן וכתב לה מכתבים מלאי נאצה, אימא שלך הבוגדנית, אם אני שמשון, אז אימא שלך היא דלילה, יום האישה, אתם יודעים, אבל היא ביקרה בארץ בחשאי ב-1925, הייתה כאן בירושלים וציירה את אבא שלה.
<דורון לוריא: את התמונה הזאת הנכד של בעלה השלישי של אנג'ליקה שץ מצא בבוידעם של ההורים ביבנה, בשיכון צבא קבע.
<דורון לוריא: זה היה מגולגל כמו איזו קובייה ופתחנו את זה ביחד ועשיתי לזה רסטורציה.
<דורון לוריא: אנחנו עוברים לאביבה אורי, גם היא הייתה נשואה לאומן, דוד הנדלר, שגם נהג להרביץ לה מדי פעם בגבעת עמל, ברחוב פנקס בתל אביב היום.
<דורון לוריא: היא הייתה מאוד יפה בצעירותה, כך הנדלר מצייר אותה, והנה ציור אופייני לה משנות ה-60.
<דורון לוריא: האומנית הבאה, לאה ניקל, אומנית נפלאה כמובן.
<דורון לוריא: כך היא נראית בסטודיו שלה.
<דורון לוריא: כך היא ציירה את עצמה בסוף שנות ה-40 כשהיא הייתה תלמידה של שטרייכמן.
<דורון לוריא: היא עברה לפאריס בשנות ה-50 וציירה את עצמה בתור פסל שלה על שולחן עם טבע דומם, ואחר כך היא ציירה חברה שלה, בחורה הולנדית.