GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: הם לא הצליחו במערכת החינוך הרגילה, לכן הם הגיעו אלי, ואני רוצה לקחת ולמנף אותם, אז איך אני אמנף אותם, עם עונשים?
יעקב מרגי: שאני יכול לתת להם הערכה חלופית?
יעקב מרגי: שאני לא יכול לתת להם ציון 'מגן'?
יעקב מרגי: שאני מקשה עליהם בכל דרך ודרך?
יעקב מרגי: אני חושב שמגיעה לתלמידים האלה הזדמנות מלאה ושווה בדיוק כמו לכל תלמיד אחר וצריך לקבל את זה בצורה גורפת.
<מוקי זנדברג: שמי מוקי זנדברג, אני מנהל בית ספר צור-ים.
<מוקי זנדברג: צור-ים נמצא בתוך בסיס חיל הים בחיפה.
<מוקי זנדברג: זה בית ספר שהוקם לפני עשר שנים כבית ספר מקצועי לפי חזונו של סטף ורטהיימר.
<מוקי זנדברג: אנחנו שייכים לסטף.
<מוקי זנדברג: בית הספר מונה היום 170 תלמידים ואני בהחלט גאה על כך.
<מוקי זנדברג: הגעתי אליו לפני שבע שנים, היינו 80.
מאיר כהן: י'-י"ב?
<מוקי זנדברג: ט' עד י"ב.
<מוקי זנדברג: אני לא רוצה להוסיף על כל הדברים שהם מאוד ברורים.
<מוקי זנדברג: אני רק אספר לכם סיפור אחד קטן.
<מוקי זנדברג: אנחנו זיהינו לפני שנתיים שמגיעים אלינו תלמידים שרוצים את האווירה הצבאית, רוצים בית ספר מקצועי, רק אמרו לי, אה, אין לכם בגרות?
<מוקי זנדברג: להתראות, אני חוזר לבית הספר שהייתי בו, זאת אומרת, בחרו לבוא לבית ספר.
<מוקי זנדברג: אני לומד הרבה מהתלמידים שלי.
<מוקי זנדברג: החלטתי שאנחנו פותחים כיתה שנקראת "בו"מ".
<מוקי זנדברג: "בו"מ" זה ראשי תיבות של בגרות מקצוע, כלומר, ילדים בצור-ים שנמצאים בכיתת בו"מ, אנחנו רצים עם זה שנתיים, יש לנו בכיתה י' ובכיתה י"א.
<מוקי זנדברג: הילדים האלה, הרבה יותר קשה להם.
<מוקי זנדברג: עזבו את כל הצרות שיש פה.
<מוקי זנדברג: הם הולכים ולומדים גם מקצוע, זאת אומרת, הוא יהיה גם חשמלאי מוסמך וגם בעל תעודת בגרות.
<מוקי זנדברג: תחשבו שילד בתיכון רגיל יוצא עם תעודת בגרות, אין לו את ההכשרה המקצועית.
<מוקי זנדברג: תחשבו שעם כל הצרות האלה שמשיתים עלינו ולא מסייעים לנו, למה לא לתת עזרה לילדים כאלה?
יעקב מרגי: אני מתפלא עליכם שאתם לא מדברים.
יעקב מרגי: בואו תקשיבו טוב.
<מוקי זנדברג: אנחנו מדברים.
יעקב מרגי: לפעמים משרד החינוך מתהדר בקטע של בגרות עם מגמה.
יעקב מרגי: נותנים לך איזה עלה תאנה, חשמל.
יעקב מרגי: הוא לא יוצא חשמלאי.
<מוקי זנדברג: נכון.
יעקב מרגי: וזה אתם לא אומרים.
יעקב מרגי: סלחו לי, לא רוצה לעשות עוול לכולם.
יעקב מרגי: הלוואי והיו מורים לחשמל במערכת, ושלא יתמודדו איתי כי אני יודע על מה אני מדבר.
יעקב מרגי: שאף אחד לא ינסה להכחיש את זה.
יעקב מרגי: אי אפשר להתהדר בזה.
יעקב מרגי: לגבי בכלל הדיון הכללי על הכול חינוך, לא הכול חינוך, זה דיון בפני עצמו.
יעקב מרגי: לא אמצה את זה עכשיו.
יעקב מרגי: כל עוד יש מסגרות טכנולוגיות של משרד הכלכלה, צריך לאפשר אותם, לתת לכל התלמידים לא רק הזדמנות שווה.
יעקב מרגי: דחיפה.
יעקב מרגי: אז לא רק שלא מסייעים, צריך לתת דחיפה, ולא רק שלא נותנים דחיפה, גם אפילו תנאי תחרות.
יעקב מרגי: אם נאמר עכשיו, תנאי תחרות זהים בעיניי.
<מירב נחמיאס: שמי מירב נחמיאס, אני מנהלת של בית ספר "דרור גליל", בית ספר למקצועות המחר בקיבוץ רביד.
יעקב מרגי: תסבירי לי מה הם מקצועות המחר, כי פה המדענים עוד לא יודעים להגיד לנו מה הולך להיות מחר.
<מירב נחמיאס: ביחד עם משרד העבודה פתחנו שתי מגמות לימוד חדשות לתעודת מקצוע, האחת זה בתחום מוצרים משפרי חיים, ייצור דיגיטלי רב תחומי ובעצם כל אמצעי הייצור, CNC, לייזר, תלת מימד, מחשבים כמובן.
<מירב נחמיאס: ילדים מקבלים מיומנויות ובעצם משתמשים בכלים הטכנולוגיים כדי לשפר את הסביבה שלהם, כדי לאפשר לאנשים חיים איכותיים יותר, טובים יותר באמצעות שימוש בכלים הטכנולוגיים.
<מירב נחמיאס: המקצוע השני הוא מקצוע שנקרא "אקו חקלאות".
<מירב נחמיאס: זה מקצוע שעוסק בתחום החקלאות ושואל את השאלה איך אפשר לייצר מזון בקנה מידה גדול ורחב ועדיין לשמור על משאבי הטבע.
יעקב מרגי: בר קיימא.
<מירב נחמיאס: בדיוק, ועדיין לשמור על משאבי הטבע.
מאיר כהן: תקראי את התוכנית לפיתוח הצפון, ודאי אתם מכירים.
מאיר כהן: זה יפה מאוד שאתם - - -
יעקב מרגי: אז גם סטרטאפיסטים וגם חקלאות בר קיימא.
<מירב נחמיאס: כן.
<מירב נחמיאס: אלינו מגיעים תלמידים מבחירה כדי ללמוד את המקצועות האלה.
יעקב מרגי: בדיון כזה יש לנו פריבילגיה לתת לך עוד כמה דקות.
יעקב מרגי: ספרי לנו איך זה קורה מבחינת חקלאות בר קיימא.
מאיר כהן: אקו חקלאות.
<מירב נחמיאס: אקו חקלאות.
<מירב נחמיאס: אתה היית אצלנו.
יעקב מרגי: את יודעת, אצלי אקו כבאר שבעי, זה הפוך מבר קיימא.
יעקב מרגי: מכתשים.
יעקב מרגי: כל הזיהומים בבאר שבע זה מאקו ממכתשים.
<מירב נחמיאס: בעצם החקלאות מתמודדת עם סוגיה שהעולם מתמודד איתה, איך באמת אפשר לייצר מזון ועדיין לשמור על משאבי הטבע.
<מירב נחמיאס: אנחנו רואים שינויים אקלימיים גדולים.
<מירב נחמיאס: חווינו כמה ימים ברוכים של גשם, אבל אנחנו נמצאים בשנות בצורת, ותלמידים נפגשים עם חקלאים אמיתיים, עם אנשי מקצוע בתחום החקלאות ובוחנים איתם פתרונות לבעיות שחקלאים אמיתיים מתמודדים איתם.
<מירב נחמיאס: כל הלמידה היא למידה סביב פרויקטים, למידה עיונית והלכה למעשה בשטח.
<מירב נחמיאס: אני אתן דוגמא לפרויקט אחרון שסיימנו ממש לפני שבועיים.
<מירב נחמיאס: נטענו כרם זיתים של 60 דונם בשיטה אקולוגית.
<מירב נחמיאס: החניכים נפגשו עם חקלאים בעלי השטח ובעצם תכננו את השטח, מדדו אותו, בחנו איך לנטוע את העצים ולהתמודד עם שאלות של אגירת מים, כי אין הרי מים, קשה להשקות, אז איך אפשר להתמודד עם שאלות של אגירת מים.
יעקב מרגי: כל השבת שאלתי את השאלה הזאת, אם המדינה הייתה יודעת לאגור את כל המים שזרמו בנגב.
<מירב נחמיאס: אולי עוד כמה זמן אנחנו נוכל לתת תשובות בעקבות הניסוי שלנו.
<מירב נחמיאס: חשוב לי להגיד בהקשר הפדגוגי.
<מירב נחמיאס: הלמידה בבית הספר המקצועי היא למידה משמעותית.
<מירב נחמיאס: על זה מערכת החינוך מדברת הרבה שנים ובשנים האחרונות בצורה מאוד אינטנסיבית.
יעקב מרגי: על 30% משמעותי.
<מירב נחמיאס: מה שנקרא 30%, אבל מה שמסתתר מאחורי זה, זו למידה משמעותית, למידה מעשייה.
יעקב מרגי: אנחנו חסידים של השיטה.
<מירב נחמיאס: המערכת של משרד העבודה היא חסידה של השיטה הזאת, כי המשמעות של זה באה ואומרת, למידה מעשייה, לא רק ישיבה בכיתה ולמידה עיונית, ואז מגיעים הילדים שלנו שבאים מבחירה ורוצים את הבגרויות, כי אנחנו מדברים על בגרויות ולא רוצים שהם יהיו לא שווים לשאר הילדים במדינת ישראל, ופוגשים מערכת של מבחנים.
יעקב מרגי: איזו תעודה מקבלים הבוגרים שלכם?
<מירב נחמיאס: תעודת מקצוע ובגרות.
יעקב מרגי: מה ההגדרה של המקצוע?
<מירב נחמיאס: תעודה אחת היא בייצור דיגיטלי רב תחומי והשנייה באקו חקלאות.
יעקב מרגי: יש תעודה כזו, מוכרת על ידי משרד העבודה?
<מירב נחמיאס: כן, בהחלט.
<כוכי שלו: אני כוכי שלו, מנהלת "עתיד פלמחים".
<כוכי שלו: היקרים שיושבים פה הם תלמידים שלי.
<כוכי שלו: אנחנו מדברים על התוצר הסופי, על תעודה.
<כוכי שלו: בסוף ילד צריך לצאת ממערכת החינוך, ולא משנה אם משרד החינוך או משרד העבודה, עם תעודה משמעותית.
<כוכי שלו: המקצוע הוא פלטפורמה לקבל את כל המיומנויות ואת כל התהליך שתלמיד צריך לקבל כתלמיד במדינת ישראל.
<כוכי שלו: אנחנו יושבים פה ומדברים, כן הבגרות, לא הבגרות.
<כוכי שלו: העניין הוא בסוף שהילדים שלנו מגיעים אחרי תשע שנים שהם היו במקום אחר ולא הצליחו.
<כוכי שלו: הם לא הצליחו לא כי הם לא חכמים ולא נבונים ולא אינטליגנטים.
<כוכי שלו: הם מאוד.
<כוכי שלו: הפוך.
<כוכי שלו: האינטליגנציה שלהם מצויה במקומות שלא נמצאים הרבה פעמים במקום שבו יושבים בכיתה ולומדים מקצוע עיוני.
<כוכי שלו: הם באים לבתי ספר של משרד העבודה, חווים חוויה כמו שתיארו פה ולא משנה מה המקצוע, מקצוע אקולוגיה, מקצוע מחר כמו שאתה אומר ואתה צודק, אף אחד לא יודע מה יהיו מקצועות המחר, אבל הם חווים חוויה חיובית, ובאותו רגע שהם חווים חוויה חיובית, גם גארדנר אמר את זה, 'הצלחה מביאה הצלחה'.
<כוכי שלו: ברגע שהם מרגישים את ההצלחה, הם רוצים עוד.
<כוכי שלו: מה רע בכך?
<כוכי שלו: ברגע שהם רוצים עוד, הם רוצים לעשות בגרויות, הם רוצים להוציא תעודת בגרות טכנולוגיות שיוכלו להמשיך ללמוד לי"ג ולי"ד, ואז פתאום מי מפריע להם?
<כוכי שלו: לא בית ספר, לא היכולות שלהם, לא הכישרונות שלהם.
<כוכי שלו: מי שמפריע להם זו המדינה.
<כוכי שלו: משהו פה לא הגיוני, לא הוגן כלפי התלמידים.
<כוכי שלו: מבורך מאוד בית הספר, מה שהיא מלמדת שם, וזה לא משנה מה המקצוע.
<כוכי שלו: יש לי פה תלמיד שעבר מבית הספר של יהודה אלינו.
<כוכי שלו: הוא לא התחבר למקצוע שם, אבל הוא בא לפה כי הוא רוצה להמשיך.
יעקב מרגי: כל מיומנות היא חשובה.
<כוכי שלו: המיומנות היא פלטפורמה כדי לקבל את אותן מיומנויות רבות שצריך אותן למאה ה-21.
יעקב מרגי: אז אני אגיד לך, אני מרחיק לכת.
יעקב מרגי: בעקבות השינויים, ואנחנו באמת לא יודעים, חלק מהמקצועות יהיו לא רלוונטיים בעתיד הלא רחוק, לכן הקניית מיומנויות למידה, מיומנויות אפילו של פיתוח - - -
<כוכי שלו: גמישות מחשבתית, ביקורת, ניהול זמן, קבלת החלטות, כל הדברים האלה.
מאיר כהן: אני מסכים עם כל מילה שאת אומרת ואין שום ספק שתפקידו של בית ספר זה לתת לילדים ארגזי כלים לחיים.
מאיר כהן: אני מנסה להיות על הקרקע עם שתי הרגליים.
מאיר כהן: כשאני יוצא לשוק ואני בודק מה הם תנאי הקבלה לדברים מינימליים, בדקתי, חברת חשמל.
מאיר כהן: יושב פה האדון מחברת חשמל.
מאיר כהן: לא מתקבלים חבר'ה בלי תעודת בגרות, ורק לחמש שנים.
מאיר כהן: רכבת ישראל – אין שום תפקיד ברכבת ישראל.
מאיר כהן: בדוק מה שאני אומר.
מאיר כהן: הדבר שפעם היה בשנות ה-60' וה-70', תעודה לפתוח הכול, היום זה הדבר המאוד מינימלי, לכן אני שואל לא בגלל.
מאיר כהן: הרי אין לי שום ספק, אני באמת חסיד גדול של בתי הספר שלכם.
מאיר כהן: דווקא כאחד שבא מדימונה אני יודע איזו כרית נחיתה נוחה אתם נותנים לילדים האלה שליבי ליבי עליהם ואני מוריד לכם את הכובע הזה שאתם מתמודדים איתם, אבל יחד עם זה אני מאוד מתחבר למישהו שאומר לי, אני פותח בתוך בית הספר שלי את הבו"מ הזה, שכן אני מאפשר לילדים האלה, כי בסופו של דבר אתם נלחמים על כך שבולמים אותם, אבל משהו בתוך המבנה הבסיסי שלכם גם אומר לחבר'ה האלה, אתם יודעים, אצלנו אתם תוכלו לעשות רק 14 יחידות במקצוע.
מאיר כהן: הכול טוב ויפה, אבל אני מצפה שגם בתוך בתי הספר הטובים האלה שלכם אתם תפתחו מסלולים שבהם אתם תעודדו את הילדים.
מאיר כהן: זה לא סותר את הסיבה של הדיון הזה, ולכן מעבר לוויכוח העקרוני אנחנו צריכים לקבל תשובות למה מפלים את הילדים האלה.
מאיר כהן: אלה ילדים שהמדינה צריכה לשאת אותם על כפיים, כי הוא ילך לצבא, מ'.
מאיר כהן: אני משער שמ' ילך לצבא ויהיה חייל בגולני או גבעתי.
מאיר כהן: הוא יהיה במחלקה בגולני או בגבעתי או בקורס טיס.
מאיר כהן: איזה הבדלים יש בינו לבין הילד שלידו?
מאיר כהן: ההוא קיבל מועדי חורף, הוא לא קיבל מועדוני חורף.
יעקב מרגי: אני מקווה שבתי הספר כבר לא חותמים הסכמים כובלים עם הצבא, כל הקד"צים למיניהם שהיו בעבר ואחר כך כלאו את התלמידים האלה בגלל שהם למדו בבית ספר תעשייתי כזה ואחר, לא ללכת ליחידות קרביות איכותיות ודווקא בתחום המקצוע.
<קריאה: יש עדיין.
יעקב מרגי: לצערי הרב.
<קריאה: אבל לא בבתי הספר של משרד העבודה.
יעקב מרגי: אין בכלל קד"צים, שולי?
<שולי אייל: לנו אין קד"צים, אבל תלמיד שלומד אצלנו, מטבע הדברים, דרך אגב, אתה יודע - - -
יעקב מרגי: שולי, סליחה, אני חושב שנמצה פה את הסבב ואני אתן לך.
יעקב מרגי: תציג את עצמך ותמקד את הבעיות.
יעקב מרגי: יש לי בעיה עם הכותרת של הדיון לעומת מה שאנחנו מתעסקים.
יעקב מרגי: זה פער עצום.
<שולי אייל: נכון.
<שולי אייל: ניצלתי את ההזדמנות.
יעקב מרגי: בסדר, אני פה.
יעקב מרגי: אם צריך עוד דיון, נביא את האנשים הנוגעים בדבר.
יעקב מרגי: לפה הוזמנו פונקציות מסוימות שיש להם תשובה ספציפית קטנה ומצומצמת.
יעקב מרגי: גם אני פה יושב כדי לנווט את זה לשם.
יעקב מרגי: אל תדאגו.
יעקב מרגי: תציג את הבעיה, שולי.
<שולי אייל: לי קוראים שולי אייל, מנהל אגף להכשרה מקצועית קרוב לשלוש שנים.
<שולי אייל: כמו שאמרתי לפני כן, 30 שנה הייתי בצה"ל, איש כוח אדם.
<שולי אייל: גם אני בוגר בית ספר מקצועי, גם אני התגייסתי בלי בגרות.
<שולי אייל: תתפלאו, אני לא מאשים את משרד החינוך שיש לו נשירה של תלמידים.
<שולי אייל: לעולם משרד החינוך, המערכת כמערכת לא תתאים ל-100% מתלמידי ישראל.
<שולי אייל: מה לעשות, לא כולם מתאימים לשבת בכיתות עיוניות 35 שעות שבועיות.
<שולי אייל: גם אני לא הייתי בנוי לזה, דרך אגב, כילד, וכתוצאה מזה מתבצעת נשירה.
<שולי אייל: תלמידים מגיעים אלינו באחת משתי הסיבות: או שלא מצאו את מקומם במשרד החינוך, ובאמת אין בליבי שום דבר על משרד החינוך בנושא הזה.
<שולי אייל: דרך אגב, אני אגיד לך על הפתרונות שיש למשרד החינוך.
<שולי אייל: יש לי כן מחלוקת איתם, או שילד מחליט ללמוד מקצוע אמיתי ולא להיות רשום באיזה חוג טכנולוגי, ואם תקראו את הדוח של ה-OEDD או של נטו תעשייה עכשיו שיצא, תראו את הפערים בין החינוך המקצועי שלנו לבין החינוך הטכנולוגי של משרד החינוך ותבינו שמי שהגיע אלינו מתוך כוונה ללמוד מקצוע, בחר נכון אם הוא בחר אצלנו ולא במשרד החינוך, וזה כתוב שחור על גבי לבן גם ב-OECD וגם בדוח של נטו תעשייה.
<שולי אייל: דרך אגב, אם תלמיד לא מתאים למערכת העיונית, אם אתם מחפשים היום את ההסללה, הסללה, אם אתם שואלים אותי, נמצאות במח"טים של משרד החינוך ובטח לא אצלנו, כי שם אתה יוצא בלי בגרות ובלי מקצוע.
<שולי אייל: אחוז הבגרויות במח"טים, זה 120 בתי ספר במשרד החינוך, עומד על סביב 20% בגרויות, זאת אומרת 80% בהגדרה נשלחים למוסדות שיוצאים בלי בגרות ובלי מקצוע.
<שולי אייל: אצלנו לפחות תעודות המקצוע עומדות על סביב 70% ואנחנו גאים מאוד בהישג שאנחנו מביאים לתלמידים שלנו.
<שולי אייל: כמו שאמרתי, אני לא אחזור על הפערים, כולנו הקראנו אותם, אבל כשניסינו לברר למה מונעים את זה, התשובות הן מקוממות.
<שולי אייל: אומרים, אתם לא עומדים בקריטריונים.
<שולי אייל: טוב, תראו לנו מה הקריטריונים.
<שולי אייל: אף אחד מעולם לא הראה לנו מה הקריטריונים, אבל איך גילינו מה הקריטריונים?
<שולי אייל: לפני שנה וחצי, אתה זוכר את זה, כבוד יושב ראש הוועדה, שניסו לקחת לנו את כל בתי הספר, שלא הצליחו במהלך הפוליטי הזה, עברו להציע שוחד לרשתות חינוך, של 2 מיליון שקל לכל בית ספר שיעבור.
<שולי אייל: הצליחו להעביר שלושה בתי ספר - - -
מאיר כהן: תפרט.
<שולי אייל: ניסו להעביר אותה כחבילה, לא הצליחו, אז באו למנהלי הרשתות והציעו לכל בית ספר שיעבור, יקבל מענק ממשרד החינוך 2 מיליון שקל.
מאיר כהן: כלומר, באו לרשת אמי"ת ואמרו, אם בית ספר כזה יעבור - - -
<שולי אייל: לא, אמי"ת אין לי.
<שולי אייל: עמל, - - - , סח'נין - - -
מאיר כהן: אמרו, אם בית ספר כזה יעבור לעמל, אז הם יקבלו 2 מיליון שקל.
<שולי אייל: ודאי.
<שולי אייל: אני אראה לכם גם את התקנה במשרד החינוך ספציפית לאותם בתי ספר, 2 מיליון שקל.
<שולי אייל: יצאה תקנה מסודרת במשרד החינוך.
מאיר כהן: קניבליזם.
<שולי אייל: כן, כן.
<שולי אייל: דרך אגב, גם זה לא היה מספיק מפתה.
<שולי אייל: רק שלושה עברו ואותו מנכ"ל רשת, עשר פעמים התנצל בפניי.
מאיר כהן: אל תיתן רעיונות למשרד החינוך.
מאיר כהן: הם יעלו את זה ל-5 מיליון.
<שולי אייל: עברו שלושה.
<שולי אייל: דרך אגב, אחד מהשלושה נסגר אחרי שהשקיעו בו את הכסף כמובן.
<שולי אייל: מנהלת "אורט אדיבי" באשקלון הייתה באמת אחד מהקולות הבולטים שלנו בעד החינוך שלנו.
<שולי אייל: לקחה מאוד קשה את המעבר, אבל שאלתי אותה, יש לך 'מגנים' עכשיו?
<שולי אייל: היא אמרה לי, כן.
<שולי אייל: אמרתי לה, מה נדרש לעשות כדי שהתלמידים שלך יקבלו 'מגן' עכשיו?
<שולי אייל: אמרה לי, שום דבר.
<שולי אייל: הסתכלו מה עשיתי שנה שעברה כשהייתי אצלכם, אמרו, זה מספק.
<שולי אייל: קיבלה 'מגן'.
<שולי אייל: בכל המערכת שלנו יש בית ספר אחד שזכה לכל התנאים האלה של 'מגנים', בחינות חורף והכול, אתה יודע למה?
<שולי אייל: כי היה פעם מנכ"ל משרד חינוך שגר בשכנות לבית הספר הזה, אז הוא נתן רק לבית הספר הזה את התנאים האלה.
<שולי אייל: זה אותו בית ספר שלמדנו, כבוד היושב ראש מרגי.
<שולי אייל: הוא לא אשם בזה.
<שולי אייל: הוא היחידי שמקבל אצלנו את הדברים האלה.
מאיר כהן: מה, היה מנכ"ל מבאר שבע?
<שולי אייל: לא, מנחלים.
<שולי אייל: היה מנכ"ל שגר בנחלים והוא נתן לבית ספר שלנו בנחלים 'מגן'.
<שולי אייל: הכול יש להם.
<שולי אייל: הם כמו תלמידי משרד החינוך, נהנים מכל העולמות.
<שולי אייל: תשאלו הרי איך הדיאלוגים האלה קורים?
<שולי אייל: אין דיאלוג אמיתי בין צמרת המשרד שלנו לבין צמרת משרד החינוך.
<שולי אייל: למה אין דיאלוג?
<שולי אייל: כתבנו מכתבים, ביקשנו לשים את כל משקעי העבר בחוץ, בואו נשב.
<שולי אייל: איך שנכנס מנכ"ל משרד החינוך לתפקידו, עם הקודמת היה לי לא מעט עימותים.
<שולי אייל: כתבתי לו מכתב שאני מברך אותו.
<שולי אייל: כתבתי לו שהמלחמה בין המשרדים פוגעת אך ורק בתלמידי ישראל ובוא נשב וניפגש.
<שולי אייל: עד היום לא קיבלתי תשובה אפילו מנומסת, 'קיבלתי את מכתבך'.
<שולי אייל: התקשר אלי איזה עוזר שלו, אמר לי, נראה, ומאז לא שמעתי מהם.
<שולי אייל: אין שום דיאלוג אמיתי בין המשרדים ואם אין דיאלוג, אז אני מצפה אולי מהוועדה הזאת שסוף סוף תעצור את העוול המתמשך בתלמידים האלה.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה הכול כדי שהתלמידים יקבלו כל מה שמקבל כל תלמיד, ויותר אפילו אם צריך.
<בני ג'אג'אטי: תודה אדוני היושב ראש.
<בני ג'אג'אטי: בוקר טוב לכולם, אני בני ג'אג'אטי, אני מבקר ויושב ראש ועדת הביקורת במועצת התלמידים והנוער הארצית.
<בני ג'אג'אטי: אני יושב פה ושומע את הדברים וקצת מזדעזע.
<בני ג'אג'אטי: אני שומע את הדברים שלך, שאתה אומר שמשרד החינוך הציע 2 מיליון שקלים לכל בית ספר שיעבור.
<בני ג'אג'אטי: יש יותר מדי כסף במדינה שאפשר פשוט להעביר ככה?
<בני ג'אג'אטי: עוד דבר.
<בני ג'אג'אטי: כל תלמידי ישראל, אנחנו בטוחים שצריכים להיות שווים.
<בני ג'אג'אטי: לא יכול להיות דבר כזה שיש סוג א' של תלמידים וסוג ב' של תלמידים.
<בני ג'אג'אטי: אין דבר כזה, לא במדינת ישראל ולא באיסלנד ולא בארצות הברית ולא בקנדה ובמדינות אחרות.
<בני ג'אג'אטי: אני לא חושב שזה דבר ריאלי וצריך לעצור את הדבר הזה.
<בני ג'אג'אטי: אני קורא לשני המשרדים, בואו תשמשו לנו דוגמא.
<בני ג'אג'אטי: תשבו, תיפגשו ביניכם, תאחדו כוחות לטובתנו, תלמידי ישראל.
<בני ג'אג'אטי: לא יכול להיות מצב שיש פה פערים בחינוך.
<שולי אייל: אפרופו איחוד, אפילו ה-OECD קרא למשרדים להתפייס.
<שולי אייל: מביך.
<שולי אייל: אפילו ה-OECD קורא למשרדי ממשלה להתפייס ביניהם.
יעקב מרגי: משרד החינוך, תציג את עצמך.
<דוד גל: שלום, שמי דוד גל, מנהל אגף בחינות.
<דוד גל: אני משהו כמו שנה וחצי בתפקיד.
מאיר כהן: החלפת את רחל?
<דוד גל: החלפתי את ד"ר משה דקלו.
<דוד גל: לפני כן ניהלתי את הגימנסיה העברית 12 שנה.
<דוד גל: כשהוזמנתי לדיון אני חשבתי שהדיון הולך להתקיים על היבחנות החורף.
<דוד גל: אני רוצה להגיד דבר אחד.
<דוד גל: קודם כול, ערכית, אני מסכים עם כל מילה שנאמרה פה.
<דוד גל: כנציג משרד החינוך אני חושב שילדי ישראל, אנחנו פה כולנו עושים הכול ורוצים לעשות הכול כדי שילדי ישראל יקבלו חינוך שווה.
<דוד גל: הדבר השני, אני גם מסכים שיש עיוותים.
<דוד גל: זה משהו שאלי אומר פה מדם ליבו.
<דוד גל: אני מכיר את זה, אני יודע את זה.
<דוד גל: אני רוצה להגיד שני דברים ברמה ההיסטורית.
<דוד גל: ילדי התמ"ת בזמנו ביקשו להיבחן בבחינות הטכנולוגיות שהתבצעו רק במועד הקיץ.
<דוד גל: משרד החינוך איפשר את זה.
<דוד גל: לאחר מכן הם ביקשו גם להיבחן במקצועות הליבה בקיץ.
<דוד גל: אני מקיים דיונים עם המנהל הפדגוגי.
<דוד גל: אני מעולם לא פגשתי את שולי.
<דוד גל: את שולי אני פוגש פה עכשיו.
<דוד גל: אני בעד להיפגש ואני בעד לקיים דיונים ואני בעד לבוא לקראת הבקשות שלהם.
<דוד גל: אני רוצה לומר דבר אחד, חבר הכנסת מרגי.
<דוד גל: קודם כול בנושא היבחנות בחורף, המנכ"ל אתמול קיבל החלטה שילדי משרד העבודה ייבחנו בחורף.
מאיר כהן: יפה מאוד.
<דוד גל: יש פה עוד דברים שהם בוערים ושהם חשובים כדי שהם יצרו פה שוויוניות אמיתית.
<דוד גל: שוויוניות אמיתית, מי שמכיר טוב את המערכת, מדבר על 30%, מדבר על ציוני 'מגן'.
<דוד גל: שם תבוא לידי ביטוי השוויוניות של ילד תמ"ת.
<דוד גל: יש לנו רק בעיה אחת, חבר'ה.
<דוד גל: תלמידי משרד העבודה, למעשה זה בתי ספר שהם לא מפוקחים על ידי המשרד.
<דוד גל: צריך לשבת, לסגור את הדבר הזה.
<דוד גל: אני חושב שצריכים לשבת נציגים בכירים של המשרד, בעיקר בחינוך העל יסודי, אצלנו במשרד עם הנציגים של משרד העבודה, לשתף פעולה.
<דוד גל: אני מסכים לחלוטין עם מה שנאמר פה, ולפתור את הסוגיה הזו.
מאיר כהן: אני רוצה לשאול אותך, אדוני.
מאיר כהן: הדברים האלה שנאמרים, שהם בהחלט בשורה, אתה סוברני להוציא אותם לפועל?
<דוד גל: חד משמעי, כן.
מאיר כהן: יופי.
<דוד גל: למשרד יש יכולות ויש גם מוטיבציה.
מאיר כהן: לכם יש מפקחים של משרד העבודה, נכון?
מאיר כהן: שהם בעצם גם המפקחים הפדגוגים.
<אורית ועקנין שילה: יש לנו גם פדגוגיים וגם מקצועיים.
מאיר כהן: האם יש אצלכם דרך משרד העבודה מפקחים שהם מפקחי מקצוע?
מאיר כהן: זאת אומרת שאם ילד ניגש לבגרות במתמטיקה, האם יש מפקח על מתמטיקה?
<אורית ועקנין שילה: שמי אורית, אני ממונת נוער וחניכות באגף להכשרה מקצועית.
<אורית ועקנין שילה: אני נפגשתי במפגשים לא פורמליים עם הרבה מאוד נציגים של משרד החינוך.
<אורית ועקנין שילה: שאלתי מה צריך לעשות כדי שילד יקבל אצלנו גם הערכה חלופית וגם ציוני 'מגן'.
<אורית ועקנין שילה: אמרו לי, צריך לוודא שהתלמידים שלכם לומדים על פי תוכניות הלימוד של משרד החינוך, והם לומדים על פי תוכניות כי אין לנו תוכנית, אנחנו לא מומחים לא לאזרחות, לא לספרות ולא ללשון והבעה.
<אורית ועקנין שילה: דבר שני, צריך שמפקחים של משרד החינוך, ואני לימדתי אזרחות שנה, לא ראיתי אף פעם מפקח של משרד החינוך, אני אומרת את זה כהערת אגב, שמפקחים של משרד החינוך יגיעו אליכם לבתי הספר, יבדקו את תוכניות הלימוד, יבדקו את פרופיל המורים וכך תוכלו לקבל.
<אורית ועקנין שילה: יש ועדה שנקראת "ועדת היתר", יש לה כמה שמות.
<אורית ועקנין שילה: אמרתי, אהלן וסהלן, בואו תיכנסו.
<אורית ועקנין שילה: להיפך, אנחנו רוצים.
מאיר כהן: אני חייב להגיד שאני מופתע מהתשובה הטובה של משרד החינוך.
יעקב מרגי: את רוצה לסכם?
<אורית ועקנין: מדברים פה על דברים גדולים, על העניין באמת של להכיר בנו ל-30% ולהערכה החלופית, אבל צעד אחד לפני.
<אורית ועקנין: עד כה ילדים היו יכולים להיבחן בכיתות י' ולא הייתה בעיה עם זה.
<דוד גל: אבל זה גם במשרד החינוך.
<אורית ועקנין: לא לגמרי.
יעקב מרגי: גבירתי, לגמרי.
<אורית ועקנין: לא דורשים יותר ממה שיש - - -
יעקב מרגי: גם הרפורמה שר החינוך הקודם שי פירון, בוטלו הבחינות בכיתה י', צומצמו מספרי ההיבחנות.
יעקב מרגי: את רוצה לחזור ל-21 אירועי היבחנות לעומת 6?
<אורית ועקנין: לא.
יעקב מרגי: כל רפורמה, יש לה את ה"תן" ו"קח".
יעקב מרגי: תנו לי לסכם, גבירותיי ורבותיי.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים, חבר הכנסת מאיר כהן, חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה.
יעקב מרגי: הדיון התמקד בסוגיות רבות הקשורות בבחינות הבגרות בבתי הספר הטכנולוגים.
יעקב מרגי: בדיון עלה שישנם פערים רבים בין מה שתלמיד במערכת החינוך זכאי לו לבין תלמיד במערכת החינוך הטכנולוגי של משרד העבודה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על הסכמתו ועל מתן האפשרות שתלמידי בתי הספר הטכנולוגיים ייגשו למועדי בחינות חורף.
יעקב מרגי: הוועדה מבקשת להיכנס לדיון עם משרד העבודה בסוגיות האחרות שנותרו, על סוגיית ציוני ה'מגן', הערכה חלופית 30%, מה שנקרא "טופס יעקב" וכן פרויקט של י"ג-י"ד.
יעקב מרגי: כולנו חיים במדינה אחת, אינטרס אחד, אזרחים שווי זכויות ולכן צריך לתת לכל תלמיד את ההזדמנות שלו.
יעקב מרגי: אני מודה מאוד לכל המשתתפים.
יעקב מרגי: אני נותן 45 ימים קלנדריים מהיום.
יעקב מרגי: אני מבקש לקבל את הסיכום של הפגישות והתוצאות לוועדה.
יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 19 בפברואר 2018, ד' באדר התשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: דיון מהיר שהגישו שישה חברי כנסת, שכותרתו:
יעקב מרגי: אלימות כלפי מורים במערכת חינוך, של חבר הכנסת פורר, נורית קורן, מירב בן ארי, איתן ברושי, חבר הכנסת סעיד אלחרומי וחבר הכנסת עיסאווי פריג'.
יעקב מרגי: רבותיי, יכולתי לא לקיים את הדיון הזה למרות שזה דיון מהיר, אבל כשאני רואה שישה ח"כים, כי הדיון הקודם עסק בנושא הזה.
יעקב מרגי: אך לא מזמן קיימנו דיון בנושא.
יעקב מרגי: יש סיכום ויש בקשות.
יעקב מרגי: זה היה ב-7 בנובמבר 2017.
יעקב מרגי: בלוחות זמנים של ועדה בכנסת זו תדירות גבוהה.
יעקב מרגי: עוד יחשדו בנו שאין לנו מה לעשות.
יעקב מרגי: קיימנו 563 דיונים בוועדה מתחילת הקדנציה.
יעקב מרגי: שלא יעלה על דל שפתיו של מאן דהוא שיש כאן זילות כלפי המורים או כלפי הבעיה או כלפי מעמדם של המורים, לכן אני מקיים שוב את הדיון ואני מקווה שהדיון הזה, אומרים, אין בית מדרש בלא חידוש, שהדיון הזה לא יהיה כמו קודמו, אלא שניווכח שנעשו דברים עוד יותר והשתפרנו ולקראת מיגור התופעה שהיא בכל אופן, בתקופתי, אני רואה את המורה אחרי מסגרת הלימודים, הייתי מתבייש, פונה לרחוב השני.
יעקב מרגי: היום זה מעבר לחברות.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לדבר, צריך לשפר.
יעקב מרגי: לא צריך לפחד מהמורים.
יעקב מרגי: צריך לכבד להעריך, להוקיר.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, עודד פורר בבקשה.
עודד פורר: אני מודה לך באמת על קיום הדיון הזה.
עודד פורר: גם אני, כשהגשתי את הדיון המהיר, אמרתי, מעניין אם יאשרו אותו או לא.
עודד פורר: הרי ידענו שהתקיים פה דיון בעניין הזה.
עודד פורר: אני חושב שהחומרה של הנושא הזה, א', מחייבת דיון נוסף כי בעצם לא קרה שום דבר ולא נעשה שום דבר.
עודד פורר: אני חייב לומר בהקשר הזה, הדיון הזה מצטרף לא רק לדיון שאתה קיימת, גם לדיונים אחרים, כולל שאנחנו קיימנו בוועדה לשלום הילד, שעוסקים בנושא הזה של מה קורה עם האלימות בבתי הספר וזו האלימות בכלל.
עודד פורר: זו פעם אחת, האלימות של הורים נגד מורים.
עודד פורר: אני יכול לומר לך, אדוני, ישנם עשרות מקרים שלא מגיעים אליך בכלל.
עודד פורר: את זה במקרה צילמו וזה הופיע בחדשות 2, אבל ישנם מקרים של תלמידים שמכים מורים, ואגב, לעיתים גם מערכת החינוך, לא רק שהיא עוברת על זה בשקט, אלא יש מדיניות של הסתרה והשתקה.
עודד פורר: זאת הצעקה שלנו.
עודד פורר: ישנם בתי ספר שמנסים לעשות רושם כלפי חוץ, כלפי מעלה, כלפי העירייה, כלפי משרד החינוך, שהכול בסדר אצלם, אז משתיקים את הנושא ולא מספרים ולא מגלים ולא מטפלים בעניין הזה כמו שצריך לטפל בו.
עודד פורר: לפני מספר חודשים השביתה הסתדרות המורים את מערכת החינוך בהתרעה של מעכשיו לעכשיו בעיר מגוריי, ואמרתי להם, למה אתם משביתים את זה מעכשיו לעכשיו?
עודד פורר: הם אמרו, כי היה מקרה לפני כמה זמן בבית ספר, של אלימות.
עודד פורר: אמרתי להם, אז למה לא השבתם באותו רגע בבית הספר?
עודד פורר: ואז אני שומע פתאום שהיה מקרה ועוד מקרה ועוד מקרה ועוד מקרה, ובסוף 'בית ספר המקרים' הגיע למצב שמשביתים מעכשיו לעכשיו את מערכת החינוך.
עודד פורר: לא יכול להיות שאנחנו עוברים בשתיקה, וכשאני אומר אנחנו, אני מדבר על משרד החינוך.
עודד פורר: אני אומר לך אדוני, לדעתי בדיון שעניינו אלימות נגד מורים, אני הייתי רוצה לראות כאן לפחות את מנכ"ל המשרד שאמור להיות זה שמגן על כל צוות ההוראה ועל המעמד שלהם, ואי אפשר לדבר על מעמד המורה כשאנחנו עדים לתופעות כאלה, שמה שאנחנו ראינו זה רק קצה קצהו של התופעה.
עודד פורר: אני אומר בהקשר הזה עוד משהו למשרד החינוך.
עודד פורר: כל התוכניות הן חשובות.
עודד פורר: מתמטיקה ומדעים ואנגלית, אבל אם הילדים גדלים בסביבה, פעם אחת, סביבה אלימה, פעם שנייה, סביבה שאין בה שום כבוד למורים, יש פה בעיה.
עודד פורר: אני אגיד גם משהו לארגוני ההורים.
עודד פורר: תראו, ההורים נורא אוהבים להיות מעורבים בתקופה האחרונה, אבל גם כשההורים מדברים ויש להם תלונות למורים ליד הילד, הם מוציאים את מעמד המורה ופוגעים בו, ואת הדברים האלה, לפעמים צריך לטפל בהם בצורה קצת אחרת.
עודד פורר: הגיעו למצב שכאילו כשאתה שומר על הילד, אתה נותן סתירה למורה, וזה לא לשמור על הילד, זה בדיוק הפוך.
עודד פורר: אני חושב שמשרד החינוך רדום בשמירה פה, אדוני.
עודד פורר: הם יראו לנו מצגות, הם יספרו לנו סיפורים.
עודד פורר: התופעה הזו רק הולכת ומתרחבת.
מירב בן ארי: אני גם מצטרפת לדברים שאמר חבר הכנסת עודד פורר.
מירב בן ארי: גם אני כאן חברה כמעט שלוש שנים ועסקנו בדיון של אלימות נגד מורים מספר פעמים.