GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: זה נכון לכל ארגון.
מאיר כהן: בקורסי מנהלים, בסילבוס אין ארגון.
מאיר כהן: זו טעות גדולה מאוד.
מאיר כהן: זה ניהול אמיתי.
<ברלנטי אל חאג': נכון, ואני אומרת שזה נחוץ וזה חשוב וזה מיטיב את בית הספר לדרך הנכונה.
מאיר כהן: סוף סוף משהו טוב קורה במשרד החינוך.
יעקב מרגי: יש הרבה דברים טובים.
<ברלנטי אל חאג': אצלי בבית ספר חוויה לימודית, נכון שחשוב לי כבית ספר במיקוד של בית ספר שבמיצ"בים אחרונים היה בית ספר עם הישגים מאוד נמוכים, שלא הגענו אפילו לממוצע של 51, אבל לא התחלתי לעסוק בהישגים, התחלתי לעסוק בשוני תרבותי בתוך בית הספר, שלא היה פשוט.
<ברלנטי אל חאג': זה אחד הדברים המאוד קשים שמחוללים שינוי בבית ספר, שינוי תרבותי-ארגוני עם חינוך לערכים.
<ברלנטי אל חאג': בית ספר אצלי מנגן זו שנה שלישית.
יעקב מרגי: אשאל שאלה.
יעקב מרגי: את באת מיפו לג'דיידה-מכר.
יעקב מרגי: קיבלת ליווי וגיבוי של ההנהגה המקומית?
<ברלנטי אל חאג': קיבלתי.
<ברלנטי אל חאג': אני אענה - - -
יעקב מרגי: הבנתי, ובכל זאת איך הצלחת?
מאיר כהן: עושה רושם של אישה חזקה.
<ברלנטי אל חאג': אני אענה על השאלה וזה מה שרציתי לענות, שהרשות המקומית היא מאוד חשובה, היא משפיעה מאוד על מה שקורה, אבל מי שמחולל את השינוי בבית ספר זה מנהל בית ספר, זה המנהיגות החינוכית שלו בבית ספר.
מאיר כהן: אימא שלי הייתה אומרת, כפרה עליך.
מאיר כהן: כמה את צודקת.
<ברלנטי אל חאג': יכול להיות שראש המועצה יתמוך בי מהיום עד מחר ואין לי התנגדות - - -
יעקב מרגי: אני לא רוצה שיפריע.
<ברלנטי אל חאג': הם לא מפריעים לי.
<ברלנטי אל חאג': אני שומרת על מערכת יחסי כבוד עם ראש המועצה.
יעקב מרגי: הוא לא מפריע.
<ברלנטי אל חאג': הוא לא מפריע לי.
<ברלנטי אל חאג': הוא מנסה, אפילו אם לא עושים - - -
יעקב מרגי: אני מודה על הכנות שלך, רק תמיד היא באה אחרי השאלה שלי.
<ברלנטי אל חאג': מורלית הוא מנסה לעזור לנו.
<ברלנטי אל חאג': הם לא עושים תכל'ס בעשייה.
<ברלנטי אל חאג': מי שעושה את המהפכה הבית-ספרית זו אני והצוות והמורים וההורים בקהילה, שהם היו מאוד מנותקים מבית הספר.
<ברלנטי אל חאג': והיום הם חלק בלתי נפרד מהעשייה החינוכית.
יעקב מרגי: אז הצלחת לסחוב את ההורים לשם.
<ברלנטי אל חאג': התחלתי לסחוב את כולם.
<ברלנטי אל חאג': גם את הקהילה שהתנגדה התחלתי לסחוב לבית ספר והיום כשאני עושה אירוע בבית ספר, מראש המועצה, להורים, לכל אנשי המפתח שיש ביישוב, הם נמצאים אצלי בתוך כותלי בית הספר.
<לילי הלפרין: לילי הלפרין, יו"ר מרכז אמת לסובלנות.
<לילי הלפרין: מכל הדברים שהיו במצגת, מה הכי סייע לדעתך לגייס את ההורים?
<ברלנטי אל חאג': "מרום", ההשפעה שלו היא מערכתית, היא מנהל, היא הורים, היא קהילה, היא בית ספר, היא העצמת צוות מורים, ואני עסקתי עם כולם ביחד, לא נטשתי אחד ועם אלה כולם אני מגיעה להישגים.
<ברלנטי אל חאג': יש לי עלייה בהישגים, תודה לאל, אבל אני לא אומרת מה ההישגים שלי.
יעקב מרגי: את מפחדת מעין הרע, את אומרת.
<ברלנטי אל חאג': יש לי הישגים תרבותיים.
<ברלנטי אל חאג': מספיק שתלמיד "איבן סינא", האמונה שלי שאני אתן לו הזדמנות כמו בית ספר שכן בנהריה, שיבוא לבית ספר, והוא סוחב את כלי הנגינה, את הסקסופון ואת הפלוט על הגב שלו.
<ברלנטי אל חאג': זה הישג גדול בשבילי.
<ברלנטי אל חאג': התלמידים שלי שנה שעברה הציגו פה תערוכת אומנות בכנסת וכל כנס ארצי הם משתתפים בו כמו כל תלמיד אחר מהמגזר היהודי.
<ברלנטי אל חאג': אני בחיים משותפים עם שלושה בתי ספר מהמגזר היהודי.
יעקב מרגי: ברלנטי, שאלה לא קשורה ל"מרום".
יעקב מרגי: יש לנו רכבת שלמה של מורים שנוסעת מהצפון לדרום.
יעקב מרגי: לא אמרו לך, מה פתאום מביאים לנו מיפו לצפון מנהלת?
יעקב מרגי: לא אמרו את זה?
יעקב מרגי: את לא חייבת תשובה.
<ברלנטי אל חאג': בעלי מקומי.
יעקב מרגי: אמרת לי מיפו.
<ברלנטי אל חאג': אני במקור מיפו.
יעקב מרגי: בגלל זה תהיתי, ואני לא סתם שאלתי.
<ברלנטי אל חאג': תרבותית אתה יכול לחולל שינוי תרבותי, שאתה לא נמצא מאותו ישוב ולא מקומי.
<ברלנטי אל חאג': כך אתה בא עם תפיסה שונה.
יעקב מרגי: "אין נביא לעירו", אומרים.
<ברלנטי אל חאג': שהתפיסה הזאת מחוללת שינוי.
מאיר כהן: שתי שאלות, האחת, אתם מתעדים את כל זה?
<ברלנטי אל חאג': הכול מתועד.
<רחל אלניר: כל פגיעה, כל הגעה של אחד מהאנשים שלנו, מתועדת.
מאיר כהן: מהדבר הזה אחרי חמש שנים באמת יכולה לצאת תורה שהיא לאו דווקא לחברה שהם נמצאים בחצר האחורית.
יעקב מרגי: אני חושב שזו שיטה שהיא נכונה לכל בית ספר.
<רחל אלניר: התחלנו השנה ויש לנו כבר תורה כתובה גם למדריך, גם למפקח.
<רחל אלניר: יש לי כאן את החוברות להראות לכם איך התורה סדורה.
יעקב מרגי: רחל, אנחנו רואים שאת מחוברת.
מאיר כהן: תשכפלו אותה.
יעקב מרגי: ג'יהאד אלעמור.
<ג'יהאד אלעמור: שלום, אני ג'יהאד אלעמור מכסייפה, שכן של מאיר, כבודו.
<ג'יהאד אלעמור: אני שנה שלישית בבית הספר, שנה שנייה ב"מרום".
<ג'יהאד אלעמור: רציתי לדבר באמת על מה ששומעים, על מדד טיפוח 9, מה זה מדד טיפוח 9 ומה זה לנהל בית ספר עם תלמידים כאלה.
<ג'יהאד אלעמור: 95% של התלמידים שלי הם מוסעים מהפזורה הבדואים, ששייכים לאל קסום.
<ג'יהאד אלעמור: הם שייכים לאל קסום אבל בית הספר נמצא בשטח שיפוט של כסייפה, שייך לרשות של כסייפה.
מאיר כהן: כמה מתוכם?
<ג'יהאד אלעמור: 95%.
<ג'יהאד אלעמור: כולם מוסעים.
יעקב מרגי: כמה תלמידים יש לך בבית הספר?
<ג'יהאד אלעמור: אני בשש-שנתי.
<ג'יהאד אלעמור: בחטיבת ביניים 450 תלמידים.
יעקב מרגי: ציירו לכם את השעה 8:00 בבוקר, מה קורה ברחבה.
יעקב מרגי: אני מאמין שאין חניה עם סככות ועוטף תחנות ועם שילוט.
<ג'יהאד אלעמור: זה לאסוף את התלמיד הרעב בבוקר ולתת לו מענה שהוא לא אכל מאז אתמול בצהריים.
<ג'יהאד אלעמור: זה שהולך 3-4 קילומטר בבוקר בחורף ובקיץ עד האוטובוס כי ההסעות אל קסום לא נכנסות בפנים.
<ג'יהאד אלעמור: זה להתמודד עם תלמיד שההורים שלו עסוקים בפרנסה שלהם כי הוא בסך הכול מקבל 3,000 שקל ויש לו שבעה תלמידים בבית הספר ועשרה תלמידים.
<ג'יהאד אלעמור: להתמודד עם תלמיד שאין לו שום חוג ומסגרת חינוכית, לימודית, חברתית אחרי בית הספר, כי אף אחד לא מסבסד את ההסעות של אחר הצהריים, לא ברמה רשותית ולא ברמה של יישוב.
<ג'יהאד אלעמור: זה בלי כתובת, בלי שום משחק אחרי הצהריים.
<ג'יהאד אלעמור: להתמודד עם תלמיד כזה ולהגדיל אותו ולחנך אותו להתמודד אחרי י"ב, ילד בגרותי שהולך לשוק עם תלמיד מהרצליה.
יעקב מרגי: אז איך עושים את זה?
<ג'יהאד אלעמור: עושים את זה ברמה מערכתית.
<ג'יהאד אלעמור: אנחנו חיבקנו את התלמידים האלה.
<ג'יהאד אלעמור: התדמית הייתה מאוד קשה על בית הספר כחדש, שעברו מבית ספר ביישוב ופתחנו את בית הספר הזה.
<ג'יהאד אלעמור: אספנו את ההורים.
מאיר כהן: אפשר לבוא לבקר אצלך?
<ג'יהאד אלעמור: בכייף.
<ג'יהאד אלעמור: אני מזמין אותך.
יעקב מרגי: זה בית ספר בנוי?
<ג'יהאד אלעמור: זה בנוי היום, בשלבי גם בנייה עתידית.
יעקב מרגי: הרחבה?
<ג'יהאד אלעמור: הרחבה יש.
<ג'יהאד אלעמור: עדיין שלבי בנייה אבל יותר טוב ממה שהיה בעבר.
<ג'יהאד אלעמור: קרוואנים לפחות אין לנו עם מבנים ארעיים.
<ג'יהאד אלעמור: אנחנו עושים את כל המאמץ לשים את התלמיד במרכז.
<ג'יהאד אלעמור: היום מבקרים אצלי הורים שלא ביקרו אף פעם בבית הספר.
<ג'יהאד אלעמור: פעם לא היו יודעים באיזו כיתה הילד שלהם.
<ג'יהאד אלעמור: היום יש לנו ועד הורים שהוא שיתופי.
<ג'יהאד אלעמור: לא היה לי קל להיכנס לבית הספר, גם אני כמנהל.
<ג'יהאד אלעמור: נלחמו בי שנתיים-שלוש שנים.
<ג'יהאד אלעמור: קיבלתי ליווי הכי משמעותי ממשרד החינוך.
מאיר כהן: אתה מכסייפה?
<ג'יהאד אלעמור: אני מכסייפה, אבל אתה יודע את השבטיות של כסייפה.
<ג'יהאד אלעמור: מי כמוך יודע.
מאיר כהן: מכיר כמו את כף היד.
<ג'יהאד אלעמור: בדיוק.
<ג'יהאד אלעמור: אני באתי עם הייעוץ החינוכי.
<ג'יהאד אלעמור: אני יודע מה זה התלמיד.
<ג'יהאד אלעמור: היום אנחנו מתייחסים לכל תלמיד ומתן הזדמנות לכל תלמיד איפה שהוא נמצא בדיוק, ולא איפה נמצאת הכיתה כולה.
<ג'יהאד אלעמור: מתייחסים פרטני.
<ג'יהאד אלעמור: המערך הדיפרנציאלי עוזר לנו הרבה.
<ג'יהאד אלעמור: המחוז לא חוסך שום דבר והליווי שלו זה מה שמחזק אותנו.
<ג'יהאד אלעמור: אנחנו רוצים עוד תמיכה ועוד תמיכה עד שנגיע לחנך תלמיד באמת שישתלב בחברה הישראלית בצורה נכונה ויהיה חלק.
יעקב מרגי: כמה שנים אתה מנהל את בית הספר הזה?
<ג'יהאד אלעמור: אני שלוש שנים, שנתיים ב"מרום".
<ג'יהאד אלעמור: אני מתמודד עם תלמידים, 60% אחרי מבחן עמי"ת, שלא קוראים ולא כותבים, מגיעים לכיתה ז' והם נבחנים בכיתה ח' במיצ"ב חיצוני.
יעקב מרגי: זה הישג, אין ספק.
<ג'יהאד אלעמור: זה סבל אחד גדול.
<ג'יהאד אלעמור: אני מגבש את המורים והמורים כל כך רוצים לתרום ולעשות שינוי, אבל תכל'ס גם מורה בחטיבת ביניים שמוכשר דרך מכללה כלשהי בישראל והוא מוכשר לחטיבת ביניים, ופתאום הוא מתמודד עם ילדי שילוב וילדים אנאלפאביתים, זה גם לא פשוט.
יעקב מרגי: זה אחד מהשינויים שאנחנו עושים בחוק החינוך המיוחד, שהמורים שיוכשרו.
יעקב מרגי: נכון להיום אם אתה לא מורה לחינוך מיוחד, אתה לא מוכשר בחינוך מיוחד.
יעקב מרגי: אין לי מושג אפילו איך מתנהג ילד בהתפרצות או ילד עם בעיית קשב.
<ג'יהאד אלעמור: נכון.
<ג'יהאד אלעמור: אני אתייחס ל"מרום" במיוחד, מה עשה לי "מרום" בבית הספר.
<ג'יהאד אלעמור: "מרום" גיבש לי את צוות המורים, הירתמות למטרה אחת ויחידה.
מאיר כהן: יש מורים יהודיים אצלך בצוות?
<ג'יהאד אלעמור: יש לנו ארבעה מורים מהמגזר היהודי.
<ג'יהאד אלעמור: יש לנו נוצרים ויש לנו מהצפון.
<ג'יהאד אלעמור: מחצית מהמורים, מהצפון.
<ג'יהאד אלעמור: יש לנו כ-20 מורים שהולכים הביתה כל יום.
מסעוד גנאים: הבעיה שכולם רוצים העברות.
מסעוד גנאים: הבעיה למשל שלי, שאני לא עוזר לאף אחד שהוא טוב והמנהל רוצה אותו, והוא מרכזי בבית הספר שלו, אני אומר לו, אל תעבור, תישאר שם.
<ג'יהאד אלעמור: אני מחזק אותך וכל הכבוד.
מסעוד גנאים: באמת זו המדיניות שלי.
<ג'יהאד אלעמור: כי אנחנו גם סובלים מתחלופת מורים שעוברים לצפון פתאום והם ממלאים תפקידים משמעותיים בבית הספר.
יעקב מרגי: התלמידים לוקחים את ההזדמנות הזו?
<ג'יהאד אלעמור: התלמידים היום, אני אומר לך, הפסיקו לנשור מבית הספר בכיתה ז'.
יעקב מרגי: עזוב בנות, הבנים.
<ג'יהאד אלעמור: גם בנים.
יעקב מרגי: אני מכיר את המגזר, סיירתי עם הוועדה כמה פעמים.
יעקב מרגי: הבנים לוקחים את ההזדמנות?
יעקב מרגי: מאמינים בהזדמנות?
<ג'יהאד אלעמור: בכל האמצעים.
<ג'יהאד אלעמור: הם לא חוסכים שום דבר.
<ג'יהאד אלעמור: הפסיקו להיעדר גם הבנים.
<ג'יהאד אלעמור: הבנים היו נעדרים לפני הבנות גם במגזר הבדואי.
<ג'יהאד אלעמור: אנחנו התחלנו עם 9% של נשירה בבית הספר.
מסעוד גנאים: יש אחוזי האלימות למשל?
<ג'יהאד אלעמור: בדיוק זה מה שרציתי להגיד.
<ג'יהאד אלעמור: כשגיבשנו את "מרום" והתחלנו ליישם את "מרום" בבית הספר, איבדנו את בעיות המשמעת והאלימות בבית הספר.
יעקב מרגי: פתרת, לא איבדת.
<ג'יהאד אלעמור: מתברר שתלמיד שלא יודע לקרוא ולכתוב, הוא משתמש באלימות.
<ג'יהאד אלעמור: הוא ילד אלים.
יעקב מרגי: זו דרך ההבעה שלו.
<ג'יהאד אלעמור: הוא ילד שרוצה תשומת לב ורוצה שתסתכל עליו בעיניים, כי משעמם לו שבע שעות ביום מבלי להבין על מה מדובר.
<ג'יהאד אלעמור: "מרום" נתנה לי תפירת חליפה מאוד מותאמת לבית הספר ואנחנו ממשיכים בזה.
<ג'יהאד אלעמור: גם אם יסתיימו השלוש או חמש שנים של "מרום", אני אמשיך ב"מרום".
יעקב מרגי: רחל, שאלה.
יעקב מרגי: מאיזה מדד טיפוח אתם נכנסים עם "מרום"?
<רחל אלניר: מ-6 עד 10.
יעקב מרגי: כמה בתי ספר נמצאים מ-6 עד 10 ברחבי הארץ?
<רחל אלניר: 456 בתי ספר בתוכנית כרגע.
<רחל אלניר: בשנה הבאה זו הפעימה האחרונה של כניסת בתי ספר.
<רחל אלניר: אנחנו נכניס סדר גודל של בין 150 ל-200 בתי ספר מתוך המדד הטיפוח - - -
יעקב מרגי: לא כולם היו למרות ש - - - ?
<רחל אלניר: נכון, כי כל אחד, אתה יודע - - -
יעקב מרגי: זה תהליך, אוקי.
<אבנר קובי: בוקר טוב, שמי אבנר קובי, אני מנהל בית ספר ממלכתי-דתי יסודי, "אוהל מאיר" בעפולה.
<אבנר קובי: אנחנו בית ספר של 234 תלמידים, והתרומה מבחינתי המשמעותית של תוכנית "מרום" - - -
יעקב מרגי: בגבעת המורה או בעפולה?
<אבנר קובי: בעפולה תחתית, בשדרה, בית הספר המרכזי.
<אבנר קובי: דרך אגב, בית הספר הראשון של עפולה.
<אבנר קובי: אבי ליכט, סגן היועץ המשפטי למד בו.
<אבנר קובי: הרבה אנשים ותיקים בעיר למדו בו.
יעקב מרגי: של השנים שכולם היו ביחד.
<אבנר קובי: בדיוק.
<אבנר קובי: התרומה מבחינתי של "מרום" זה קודם כול שאני יכול לבוא לפה היום ולהגיד, אנחנו בית ספר חזק.
<אבנר קובי: אנחנו לא מסכנים, אנחנו יכולים, אנחנו יודעים היום לשים סדר בתהליכים החינוכיים שלנו, אנחנו יודעים להציג מטרות, אנחנו יודעים לקחת את בית הספר למקום איכותי יותר.
<אבנר קובי: ברשותך, אתייחס לסוגיה הזאת של המיצ"ב כי אני עסוק בה מאוד בחצי שנה האחרונה, ואני יכול להגיד לך שדעתי הייתה כמוך עד לפני ארבעה חודשים.
יעקב מרגי: אין לי דעה, אני רק התייחסתי למה שהיא אמרה בפתיח.
יעקב מרגי: המיצ"ב הוא לא תכלית הכול אבל הוא חשוב.
<אבנר קובי: חשוב לי להגיד מה התהליך פה.
<אבנר קובי: אני ראיתי את זה כמועקה.
<אבנר קובי: פתאום צריך לדרוש, צריך לעשות סדר, לבנות תהליך, והתלמידים שלנו לא הצליחו.
<אבנר קובי: אני אסבר לך את האוזן.
<אבנר קובי: הציון שלנו באתר מדלן, שזה המדד שראש עיר בודק, 18 מ-100.
<אבנר קובי: מביש, אבל אנחנו היום יודעים ועשינו תהליך של למידה, ומכאן אני מגיע לנקודה הכי חשובה מבחינתי, עם צוות המורים, כי התלמידים שלנו נהדרים, ההורים שלנו נהדרים ואנחנו רותמים אותם לתהליך, אבל עשינו תהליך ביחד עם תוכנית "מרום".
<אבנר קובי: הגדרנו את המטרה, שאנחנו רוצים להצליח.
<אבנר קובי: הגדרנו תוכנית עבודה עם דרכי פעולה להצליח במיצ"ב, מאנגלית עם ארבע-חמש סימולציות של מיצ"ב.
מאיר כהן: אני אשאל אותך שאלה קשה.
מאיר כהן: לפני ש"מרום" הגיעו אתה היית מנהל בית ספר.
מאיר כהן: למה לא עשית את ההגדרות האלה?
מאיר כהן: זה הדבר הבסיסי של כל מנהל בית ספר.
<אבנר קובי: כשאתה מנהל בית ספר בשנה הראשונה - - -
מאיר כהן: אתה רק שלוש שנים?
<אבנר קובי: אני שלוש שנים.
מאיר כהן: הבנתי, סליחה.
מאיר כהן: אני חוזר בי מהשאלה.
<אבנר קובי: אבל אני יכול להגיד לך שאם לא היו עוצרים אותי ושואלים אותי לפני כל פגישה, וזה ייאמר לזכותה של המלווה הפדגוגית שלנו, קרן.
<אבנר קובי: היא אומרת לי, מה המטרה שלך?
<אבנר קובי: היום אני יודע להגדיר מטרה לכל מפגש.
<אבנר קובי: אנחנו יודעים להגדיר מה הצרכים שלנו, יודעים להגדיר תוכנית עבודה.
מאיר כהן: תרבות ארגונית.
<אבנר קובי: אני רוצה רגע להגיע לנקודה.
<אבנר קובי: בסופו של דבר לא עוד איקס שעות של 100 שעות, 2,000 שעות של שעות הוראה ינצחו, אלא המרכיב האנושי של טיב המורים שלנו, ואנחנו בתהליך בנייה של צוות מורים איכותי.
<אבנר קובי: המסר או הבקשה שלי אליכם, תנו לנו, המנהלים, אחריות, סמכות להיות לא רק מנהלים פדגוגיים אלא גם מנהלים שיוכלו להשפיע.
<אבנר קובי: אצל החברים שלי במגזר הערבי זה עוד יותר חריף, גם במרכיב כוח האדם, כי אנחנו יודעים איך להשביח את כוח האדם שלנו, איך ליצור מצב שהשרשרת תעבוד יותר.
יעקב מרגי: אמרת משהו חשוב.
יעקב מרגי: מתוך הניסיון שלך, כמה מורים כן הצלחת לטייב בתוך התהליך הזה?
יעקב מרגי: כמה מורים שאתה יודע בינך לבין עצמך, עם אלה אי אפשר לעשות משהו.
<אבנר קובי: אתה יכול לקחת, אני מעריך עכשיו, סדר גודל של 30% מהמורים אפשר לקדם אותם, אפשר לעשות שינויים מבניים בתוך בית ספר, בתוך חדר המורים.
יעקב מרגי: והשאר, למה לא?
<קריאה: 70% לא?
<אבנר קובי: שאלה טובה.
יעקב מרגי: אתה לא יודע להגיד לי?
<אבנר קובי: אני יודע.
<ברלנטי אל חאג': המורים שאתה לא מצליח לקדם, להצמיח או לפתח אותם, הם בעצמם לא רוצים והם בעצמם תקועים במקום.
יעקב מרגי: השאלה אם הם רק לא רוצים או גם לא יכולים?
<ברלנטי אל חאג': לא רוצים.
<ברלנטי אל חאג': יכולת, אתה יכול להעצים, אבל הם לא רוצים.
<אבנר קובי: כשאני אומר 30%, יש לי גם מתוך זה עוד 30%-40% של מורים טובים שאני יכול לקדם ולהשביח.
<אבנר קובי: אני יכול לקחת מרמה בינונית, כמו שאני לוקח תלמיד לרמה גבוהה, ואני מגיע היום לרוב מוחלט של מורים איכותיים.
<אבנר קובי: אני רוצה להגדיל את זה.
<אבנר קובי: אני רוצה להביא ולהגיע עם כל כוח ההוראה שלי שיהיה מקצועי, שיהיה איכותי.
<אבנר קובי: דיברו פה על לראות את התלמיד, על להיות מקצועיים.
<אבנר קובי: אלה המרכיבים שכרגע אנחנו לפעמים נתקעים - - -
יעקב מרגי: צוות הליווי של "מרום" נותן לך מענה לזה?
<אבנר קובי: בהחלט.
יעקב מרגי: עשית מקצה שיפורים?
<אבנר קובי: כן.
יעקב מרגי: 60% הצלת.
יעקב מרגי: ה-40%, איך אתה מודד איתם?
<ברלנטי אל חאג': עם מקום אתה מגיע ל-70% ו-80%.
יעקב מרגי: אני אדם פרקטי.
יעקב מרגי: לא תמצא אלי פילוסופיה.
יעקב מרגי: גם כשיש משפט פילוסופי כבד, ממחיש אותו במוצרים גשמיים.
יעקב מרגי: אני בא ושואל אותך שאלה עכשיו.
יעקב מרגי: עכשיו אתה כבר שנה שלישית ב"מרום", אתה רואה כבר את התמורות, אתה יודע לאן אתה הולך.
יעקב מרגי: אתה אומר, סליחה על הביטוי, קיבינימט, עם אלה אני לא מצליח.
יעקב מרגי: אתה בא עכשיו לצוות שמלווה אותך במשרד החינוך, אומר לו, שמע, תקשיב, א', ב', ג', ד', אני לא יכול להביא את היעדים שהצבתי לעצמי, מה שהצבתם לבית הספר, איתם.
יעקב מרגי: איזה מענה אתה מצפה מהם?
יעקב מרגי: או שיניידו אותם לבית ספר אחר או שיגידו להם, שנה הבאה אצלי הם לא.
יעקב מרגי: יש לך מענה?
<אבנר קובי: זה לא במנדט של "מרום", להבנתי.
<אבנר קובי: זה לא התפוקות שאנחנו - - -
יעקב מרגי: אתה מחר לא מצליח לייצר את התפוקה.
יעקב מרגי: אתה אומר למלווה שלך.
יעקב מרגי: אם לא, אתה פושע בזה.
יעקב מרגי: אתה חייב להעביר לו מה לא.
<אבנר קובי: ולכן תפקידי לעבוד קשה יותר, ליצור עם בעלי התפקידים בבית ספר את התהליכים שירתמו עוד ועוד אחוזים ולא לוותר ולא להשאיר את המצב כמות שהוא.
<אבנר קובי: זו המחויבות שלנו.
<ברלנטי אל חאג': זה לא המנדט של "מרום" אבל "מרום" יכול לסייע המון.
יעקב מרגי: רחל, אני אשאל אותך.
יעקב מרגי: אני מנהל ב"מרום", לא אחד מהנבחרת שהבאת לכאן.
יעקב מרגי: אני שנה שלישית, לא מצליח להגיע ליעד שהצבת לי.
יעקב מרגי: אני עדיין עולה, אבל מדשדש בעלייה, ואנחנו מנתחים את זה ואנחנו מזהים ששתי כיתות אני לוקה בחסר במורה.
יעקב מרגי: כמה שהרבצתי בו ציונות, הרבצתי בו תורה, דחפתי אותו מאחור, נתתי לו זריקות עידוד, שיחות מוטיבציה, שלחתי אותו להשתלמויות, לשיחות ריענון, לא הלך.
יעקב מרגי: אני אומר לך כמנהל, הנה, זה המקסימום שאני יכול לעשות כל עוד יש לי את שני המורים האלה בצוות.
יעקב מרגי: איזה כלים יש לך?
<רחל אלניר: קודם כול, אני לא רוצה לחכות לשלוש שנים האלה ולחכות לתוצאה הזאת.
מסעוד גנאים: אם הוא קבוע או מושרש או מקובע או מקושר.
<רחל אלניר: אנחנו לאור כל הדרך, אמרה את זה אסנת, אנחנו עובדים עם המחוז, אנחנו עובדים עם המפקחים.
<רחל אלניר: אנחנו כל הזמן מרימים את הדגלים האדומים האלה לאורך כל הדרך.
<רחל אלניר: להגיד לך שאנחנו מצליחים בכול?
<רחל אלניר: עכשיו אני אגיד לך איפה תהיה ההצלחה שלי אם אני אצליח ב-70%.
<רחל אלניר: אם אני אצליח ב-70% - - -
יעקב מרגי: אני אגיד לך מה אני מצפה.
יעקב מרגי: דווקא התחלת טוב.
יעקב מרגי: אנחנו עובדים עם המחוזות.
יעקב מרגי: שאלתי אותך אם קל לך עם המחוזות וענית לי בכנות.
יעקב מרגי: אני חושב שהמחוז חייב להיות קשוב לזה, לא שעכשיו מחפשים להביא לך 100% מבית הספר האדום הזה, להפוך אותו ורוד או תכלת או כחול שמיים, מה שתרצי לצייר, אבל פה את מזדהה תוך כדי התהליך שעשית עכשיו, על דרך הניתוח שעשית, תהליך הבראה, תהליך הריענון הזה, מצאת עכשיו לקונה.
יעקב מרגי: הרי ה"מרום" הזה, ברגע שהוא כבר לא יהיה במדד טיפוח, הוא ירד לך למדד 4.
יעקב מרגי: תגיד לו להתראות, מרגע זה אתה עצמאי.
<רחל אלניר: לא, זה לא קשור - - -
יעקב מרגי: רגע, חי נושא את עצמך.
יעקב מרגי: לו יצויר, הוא הגיע לרמות שמוריד אותו למדדי טיפוח נמוכים.
יעקב מרגי: את זיהית כבר על הדרך פה כשל.
יעקב מרגי: אני חושב שבית ספר כזה ששמתם אותו בתעדוף, אני חושב שאתם צריכים להעביר את זה הלאה, לעזור להם, אבל זה על הדרך כפועל יוצא מהשיחה.
מאיר כהן: אני רוצה להוסיף משהו, אדוני היושב ראש.
מאיר כהן: ככל שאני מתעמק, אני מנסה לחשוב.
מאיר כהן: הם לא יכולים להחליף את המנהל.
מאיר כהן: אני דווקא חושב שזה נכון שהם יתעסקו ב'עשה טוב'.
מאיר כהן: סור מרע, שמנהל בית ספר יתעסק אם יתנו לו גיבוי.
מאיר כהן: עכשיו אני רוצה להגיד משהו היות והייתי מנהל בתקופה שהיא הרבה יותר טעונה.
מאיר כהן: אין מורה בבית הספר, לא טוב, שמנהל לא יכול לסלק אותו.
מאיר כהן: זאת אגדה אורבנית.
מאיר כהן: אתם, לצערי הגדול, המנהלים, מוצאים אליבי.
מאיר כהן: אני אומר את זה לגנותכם, מוצאים אליבי בכך שאתם באים, מגלגלים עיניים ואומרים, המורה הזה תקוע אצלנו, לא יכולים לעשות איתו.
מאיר כהן: זה קשקוש מקושקש.
מאיר כהן: ראה, אם מנהל בית ספר מחליט שהמורה הזה, כמובן ייתן לו את כל האפשרויות, אנחנו עסקינן בבני אדם ובפרנסה, אבל רואה שהוא הגיע לקו האדום, כל מה שמנהל בית הספר צריך לעשות, זה להיכנס פעם בשבוע לשיעור של המורה.
מאיר כהן: אתה יכול להיכנס מתי שאתה רוצה, ועל פי משרד החינוך לבנות תהליך פדגוגי פשוט.
מאיר כהן: משרד החינוך לא יעמוד בפני מנהל בית ספר וועד ההורים אם אתה תכתוב בסופו של יום שהמורה הזה פוגע בהתקדמות של תלמידים, אינו מתאים.
מאיר כהן: יוציאו אותו, ויהיה 40 שנה במערכת, וגם ארגון המורים וגם הסתדרות המורים לא יבואו לקראתו של המורה הזה.
מאיר כהן: אתם לא מבינים שברגע שאתה סוגר את הדלת, אתה אימפרטור בבית ספר שלך.
מאיר כהן: אני מבין אתכם.
מאיר כהן: מנהלים, יש להם כל כך הרבה על הראש שהם אומרים, מה עכשיו אני, גם המורה הזה, אני אתחיל, ואם זה ישוב קטן, מה תגיד האימא שלו ותגיד אשתו ומה יגידו השכנים.
מאיר כהן: להיות מנהל זה להיות אמיץ ולקבל החלטות מאוד אמיצות.
<ברלנטי אל חאג': בתחילת דבריך אמרת משפט מאוד חשוב, שזה המפקח.
<ברלנטי אל חאג': המפקח, אם הוא מפקח מקצועי לחלוטין, מקפיד על מקצועיות של המנהל מבחינה חינוכית, תרבותית, זה המשולש של "מרום".
<ברלנטי אל חאג': "מרום" – מפקח מקצועי ובית הספר, ומפקח יכול לעזור למנהל להשאיר מורים איכותיים ולהעצים אותם, ומורה שהוא לא רוצה להתקדם ותקוע, הוא יכול לעזור לו גם.
יעקב מרגי: אבנר, סיימת?
<אבנר קובי: אני רציתי רק להגיד שבסופו של דבר התהליך של מורה הוא מעצים אותי כמנהל, מעצים את בעלי התפקידים בבית ספר ומשאיר את המפתחות, שזה הכי חשוב, אצלנו.
<מירב סעדון: שלום לכולם, אני מירב סעדון, מנהלת בית הספר חמ"ד, "הרב קוק" בתלמים, בפריפריה, אזור לכיש.
<מירב סעדון: הגעתי לבית הספר בשנה שעברה, שנה שנייה בניהול.
<מירב סעדון: הגעתי למקום שמדד האקלים - - -
מאיר כהן: של הממ"ד?
<מירב סעדון: ממלכתי-דתי, שהאקלים החינוכי שלו והנתונים הפדגוגיים היו נמוכים מאוד.
<מירב סעדון: איך אמרת, מהמיצ"בים, אדומים.
מאיר כהן: כמה תלמידים יש לך?
<מירב סעדון: התחלנו ב-120 תלמידים.
<מירב סעדון: היום אנחנו עומדים על 172 תלמידים ותיכף אני אספר.
יעקב מרגי: כי האליטיסטים לא באים לשם.
יעקב מרגי: התופעה שקרתה אצלנו בחרדים, התחילה - - -
מאיר כהן: הולכים לישיבות.
<מירב סעדון: אבל חשוב לי שתבינו את הרקע של בית הספר, כשאני נכנסתי לתפקיד ב-30 באוגוסט הייתי צריכה ללמוד את הנתונים בין לילה, ללמוד את המערכת, לנתח את המיצ"בים הקודמים, לדעת מי האוכלוסייה שאני מגיעה אליה, מורים שפופי קומה, תלמידים שלא מאמינים ביכולת, יחסים רעועים בין אוכלוסיית ההורים לבין התלמידים, וב-1 בספטמבר בכנס של סיום היום הראשון ללימודים, מגיע ראש המועצה ואומר למורים, בית הספר הזה, יש לכם רק דרך אחת, או להצליח או לסגור אותו בסוף שנה, ועם האמירה הזאת אני בתחילת דרכי צריכה להתמודד.
<מירב סעדון: היום אנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי משום שהתפיסה הבסיסית שלי כמנהלת זה שכל פרט בבית הספר יכול להצליח, ובכוונה אני אומרת כל פרט, כי פרט מבחינתי זה גם מורה וגם תלמיד וכל באי בית הספר.
<מירב סעדון: מה שאנחנו עשינו בליווי של תוכנית "מרום", אגמנו את כל המשאבים שיש לנו בבית הספר, כל התוכניות הפדגוגיות, כל המשאבים לרבות הנחיה.
<מירב סעדון: הזכרתם הנחיית מנהלים, אז כמנהלת שעברתי באבני ראשה, אני מקבלת גם הנחיה אחת לתקופה ממנהלת חונכת, ממקום אחר, מבית ספר - - - .
<מירב סעדון: היא פרשה מבית ספר מבוסס ומצליח ויחד בנינו תוכנית לבית הספר.
<מירב סעדון: היתרון העצום של תוכנית "מרום" זה שבשנה הראשונה כמנהלת הייתי צריכה להתמודד בזירה מול הרבה תחומים, כשאני ידעתי שהליווי המקצועי מלווה אותי בארגון התשתית הבסיסית.
<מירב סעדון: אצלי תוכנית "מרום" נכנסה במסלול המתון לשלוש שנים.
<מירב סעדון: בשנה הקודמת התמקדנו בכיתת המיצ"ב.
<מירב סעדון: את כל המשאבים השקענו בשכבה ה' ועשינו תפנית מדהימה.
<מירב סעדון: 0% אלימות בבית הספר, ילדים חשים מוגנים, 89% מהתלמידים מדווחים על יחסי קרבה ואכפתיות ותחושה נעימה בבית הספר.
<מירב סעדון: מבחינה פדגוגית קפצנו מהעשירון רביעי לעשירון עשירי בשפה.
<מירב סעדון: במתמטיקה השגנו את היעד של עצמנו ובאנגלית חוללנו מהפכה, מעשירון אחד, כי יותר נמוך מזה לא יכולנו להגיע.
<מירב סעדון: שינינו את האווירה, בנינו תוכניות ויחד עם רכזת אנגלית הובלנו מהלך לקידום הלמידה באנגלית וייצור סביבה איכותית ללמידה, שתלמידים באו ואמרו, רוצה אני.
<מירב סעדון: פתחנו תוכנית שנקראת after school, שבפירושה היא אחרי הלימודים, והמורה התמודדה עם שעות הפנאי של התלמידים, וילד, כדי להיכנס לתוכנית היה צריך לומר, רוצה אני, והצלחנו והגענו לעשירון שמיני.
מאיר כהן: אני חייב להגיד לכם, אני ממש מתרגש.
יעקב מרגי: אני גם.
מאיר כהן: אני באתי מדימונה וסיימתי תיכון עם תעודת לידה, כי לא היו לי מורים כאלה כמוכם.
מאיר כהן: אתם חלון הראווה של משרד החינוך, כי לא זו חוכמה להצליח בבית ספר טוב.
מאיר כהן: הילדים בבית ספר טוב שהוא לא הטרוגני, הוא הומוגני, הילדים מצליחים למרות שאנחנו שם, כי לפעמים אנחנו סתם מפריעים להם.
מאיר כהן: האתגר הגדול ביותר של צמצום הפערים, שאני חושב שהוא האתגר, אני וגם היושב ראש, כי באנו מאותו רקע, זה אתם, ואני אומר לכם שאני פשוט מתרגש.
יעקב מרגי: את יודעת מה הבעיה עכשיו?
יעקב מרגי: בדיונים אחרים יושבת הילה פה.
יעקב מרגי: כשאני מתמלא זעם על משרד החינוך, במקרים מסוים, למה?
יעקב מרגי: כי מכירים את התורה, מכירים את השיטה, מכירים את הדרך ויודעים איך מצליחים.
יעקב מרגי: מצד אחד אני גאה, מתפלא כמו שמאיר אמר, כי לא שחידשתם לי כלום.
יעקב מרגי: הנה, סליחה, אגיד לכם, תנחתו.
יעקב מרגי: אני לא פדגוג, לא ניהלתי בית ספר.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, אם היו שואלים אותי איך מטפלים בבית ספר אדום, הייתי אומר לכם בדיוק מה שאתם עושים.
יעקב מרגי: זה רק אומר לי, אם משרד החינוך יודע שכך מצליחים, למה לא עושים את זה בפס רחב?
יעקב מרגי: לצאת מהקופסה, לא 6, לרדת עד מדד טיפוח 4, משם להתחיל לדחוף את כולם.
יעקב מרגי: השיטה ידועה, וזה שוב, להאמין ביכולת.
יעקב מרגי: אדם שעובד עם פלסטיק, שהוא לא מצליח, הוא לא מאשים את הפלסטיק.
יעקב מרגי: הוא בא לעבוד כפלסטיקאי עם פלסטיק.
יעקב מרגי: סליחה על ההשוואה.
יעקב מרגי: התלמיד הוא תלמיד.
יעקב מרגי: בכל מקרה הוא תלמיד.
יעקב מרגי: כשמביאים אותך לעבוד עם תלמיד, אתה צריך לדעת להביא אותו מאיפה שהוא לאן שאתה יכול לקחת אותו, עם הרבה אמונה, הרבה אמון בעצמו, הרבה אמון בעצמך, הרבה אמון במערכת והנה זה קורה.
יעקב מרגי: לא הבאתם שום תורה, לא מפינלנד ולא ממדינה כזו או אחרת.
יעקב מרגי: לקחתם את מה שכולם יודעים ועשיתם אותם במרוכז, בפיקוח ובקרה.
יעקב מרגי: לשבת, זה מה שאמרנו תמיד.
יעקב מרגי: נתתם שעות?
יעקב מרגי: תבדקו אם זה לא עוד מאותו דבר, תבדקו אם זה מגיע לתכלית הראויה, וזה קורה.
יעקב מרגי: אני שמח וטוב שזה כך, ואני חושב שכך מתמודדים עם צמצום פערים.
יעקב מרגי: דעו לכם, רבותיי, הנה אני אומר את זה לחבריי, אנחנו לא במקום טוב בטבלת הפערים בחינוך.
יעקב מרגי: הפערים במדינת ישראל בחינוך הם פערים גדולים מאוד.
יעקב מרגי: ראמ"ה פה מציג לנו פעם-פעמיים בשנה את הפערים בחינוך.
יעקב מרגי: הם מזעזעים, הם מפחידים, הם מביאים לכאב לב כלפי אותן אוכלוסיות שנמצאות למטה.
יעקב מרגי: אני שמח לקבוצות שהן למעלה, אבל רוב העם נמצא מהקבוצה למטה עד לעשירונים העליונים, וזה האתגר שלנו, להביא את כולם כלפי מעלה.
יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים להוריד את אלה שלמעלה, רוצים להרים את כולם כלפי מעלה ואז אחת המשימות.
יעקב מרגי: מישהו יודע לומר לי מה סדר גודל של תקציב "מרום"?
<רחל אלניר: אני מדברת על תקציב הליווי.
יעקב מרגי: בלי השעות.