GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני אפנה למטה ההסברה של תנועת ש"ס.
יעקב מרגי: היא כשלה.
חנין זועבי: שהיא תגיד שגם היא בעד הסיפוח.
חנין זועבי: ש"ס בעד הסיפוח למרות שאני מכירה דברים אחרים.
חנין זועבי: אני חושבת שהחוק הזה יותר יגיד לעולם למה נחוץ מאבק פוליטי נגד תכנית הסיפוח הזה.
חנין זועבי: המאבק לא יהיה פרלמנטרי.
חנין זועבי: אתם תעבירו את החוק.
חנין זועבי: אדוני היושב ראש, החוק הזה יעבור.
חנין זועבי: המאבק יחזק.
חנין זועבי: החוק הזה יחזק את המאבק הפוליטי החוץ פרלמנטרי, גם החרם, גם המאבק הפלסטיני, כי אף חוק לא יעלים את המציאות של כיבוש.
חנין זועבי: זה חוק של כיבוש, זה חוק של סיפוח.
חנין זועבי: עכשיו אנחנו נתרגם את החוק הזה לאנגלית ואנחנו נפיץ אותו, מה שיתרום למאבק ולשאלה לאן ישראל מובילה את המציאות הפוליטית.
חנין זועבי: אנחנו ניאבק.
אכרם חסון: כמה מלים.
אכרם חסון: לפני כמה שנים הוזמנתי לאריאל וביקרתי שם וגם מצאתי סטודנטים, גם ערבים וגם סטודנטים מדלית אל כרמל.
אכרם חסון: היה שם בחור מדלית אל כרמל שלמד הנדסה שם.
אכרם חסון: אני חושב שאסור לנו להכניס את האקדמיה לפוליטיקה.
אכרם חסון: אריאל היא עיר ואם בישראל.
אכרם חסון: אין מחלוקת על העיר הזאת ועל קיומה בעתיד.
אכרם חסון: ולכן צריך לאשר לכל הסטודנטים מכל העדות ומכל העמים ללמוד שם.
אכרם חסון: השכלה זה דבר שתמיד אמרנו שבפריפריה צריכה להיות ובכל מקום בו אין מענה ותשובה לכלכלה ולאקדמיה.
אכרם חסון: צריך לעשות הכול כדי שהסטודנטים יקבלו ויהיה להם יותר נוח.
אכרם חסון: להפך.
אכרם חסון: אני אומר שאם יבואו הסטודנטים הערביים גם מהגדה וגם מערביי ישראל וילמדו שם, זה יהווה מודל לדו קיום, לאחווה ולידידות.
אכרם חסון: יש לנו דברים יותר מורכבים ויותר חשובים.
אכרם חסון: אני תומך בנושא הזה ומקווה רק לטוב.
נורית קורן: תודה אדוני.
נורית קורן: אני רוצה להודות לכל מי שיזם את החוק הזה שהוא חוק חשוב מאוד.
נורית קורן: לענות לחברתי חברת הכנסת חנין זועבי.
נורית קורן: באוניברסיטת אריאל לומדים גם מכל הכפרים ולומדים שם מכל העדות, מכל המינים, מכל הצורות והכול.
נורית קורן: אם את חושבת שאתם תתרגמו את החוק ותלכו ותפיצו אותו תגרמו לחרם על מדינת ישראל בגלל אוניברסיטה שפותחת את הדלתות שלה, זה לבוא ולחבל ביחסי החוץ של מדינת ישראל וזה נורא.
נורית קורן: אני רוצה לספר לנוכחים שבשבוע של יום השואה הבינלאומי הייתי בבלגיה.
נורית קורן: הגיע לשם חבר הכנסת יוסף ג'בארין ובא לדבר נגד מדינת ישראל כשאנחנו נמצאים במשלחת מהכנסת יחד עם היושב ראש.
נורית קורן: פעם ראשונה שבבלגיה מציינים את יום השואה הבינלאומי.
חנין זועבי: אין קשר בין השואה לבין האוניברסיטה.
נורית קורן: מגיע חבר כנסת מהרשימה המשותפת ומדבר נגד מדינת ישראל ואנחנו עוד משלמים לו משכורת.
חנין זועבי: כיבוש.
נורית קורן: זו דעה פוליטית ולא משהו אחר.
נורית קורן: אוניברסיטת אריאל קום תקום וגם המל"ג יהיה ממונה עליה.
יעקב מרגי: אחרונת הדוברים, שולי מועלם.
שולי מועלם-רפאלי: אני אעשה את זה בקצרה.
שולי מועלם-רפאלי: אין שאלה מה עמדותינו המדיניות.
שולי מועלם-רפאלי: זאת ממשלת ימין לאומית.
שולי מועלם-רפאלי: יש גם בתוך הקואליציה שיח אבל כיוון שאין שאלה מה עמדותינו המדיניות, החוק הזה, המטרה שלו היא לא סיפוח זוחל ולא מה נעשה שנפריע להתקדמות עם המשא ומתן שלא קיים כידוע כי מסיתים לרצוח אותנו, המטרה שלו היא ברורה והיא לאפשר הקמת בית ספר לרפואה באוניברסיטת אריאל.
שולי מועלם-רפאלי: אחד.
שולי מועלם-רפאלי: שנית, לאפשר סיטואציה בה כל המוסדות האקדמיים במדינת ישראל שבהם לומדים סטודנטים יהודים וערבים, שלצערי מי שאמור לייצג כאן את הסטודנטים הערבים חוטא בגדול לתפקידו.
שולי מועלם-רפאלי: המטרה היא שכל מוסדות ההשכלה האקדמיים יעמדו תחת אותם סטנדרטים, יקבלו את אותם תארים ויוכלו גם בתוך מדינת ישראל וגם אחר כך בעולם כולו להתקדם.
שולי מועלם-רפאלי: אין ספק שכיוון שאנחנו פועלים ביחד לא מעט לצמצום פערים חברתיים, הנגשה של האקדמיה היא בבסיס הדבר הזה לכן קצת מפתיעים אותי חברי הכנסת שמתנגדים.
יעקב מרגי: עכשיו ניגש לפרוצדורה של הצבעות על ההסתייגות.
סאלח סעד: לפרוטוקול.
סאלח סעד: ליועצת המשפטית, הוגשו חתימות.
<מירב ישראלי: לא הוגשו חתימות.
<מירב ישראלי: הוגשו לרשות דיבור.
<מירב ישראלי: אם אתם רוצים שזה יהיה סיעתי על ההסתייגויות, פשוט תגישו לי על ההסתייגויות חתימות.
<מירב ישראלי: אם כל הסיעה רוצה להיות חתומה, פשוט תגישו לי חתימות.
יעקב מרגי: אנחנו ניגשים להצבעות על ההסתייגויות.
<מירב ישראלי: יש את ההסתייגות להוסיף שני "לא" בסעיף 28א המוצע.
<מירב ישראלי: מכיוון שחולקים כאן על פרשנותי, אנחנו נצביע על זה אבל אני אבדוק.
יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגויות?
יעקב מרגי: נמנעים – אין ההסתייגות לסעיף 28א לא נתקבלה.
יעקב מרגי: ההסתייגות לסעיף לא התקבלה.
דב חנין: על יתר ההסתייגויות שלאחר מכן אפשר להצביע ביחד.
<מירב ישראלי: יש לנו את ההסתייגות של מאה שנים, עשר שנים, עשרים שנים, שלושים שנים, ארבעים שנים וחמישים שנים, בסעיף 2.
יעקב מרגי: נמנעים – 1 ההסתייגות לא נתקבלה.
שולי מועלם-רפאלי: רביזיה על הכול.
יעקב מרגי: בסוף ההסתייגויות.
<מירב ישראלי: יש לנו את ההסתייגויות לסעיף 3.
יעקב מרגי: מי בעד ההסתייגויות לסעיף 3?
יעקב מרגי: נמנעים – אין ההסתייגויות לסעיף 3לא נתקבלו.
יעקב מרגי: ההסתייגויות לא התקבלו.
יעקב מרגי: אנחנו מצביעים על כל הנוסח כפי שהונח והוקרא על ידי היועצת המשפטית.
יעקב מרגי: מי בעד אישור הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 21) (מוסדות להשכלה גבוהה באזור), התשע"ח-2018?
יעקב מרגי: בעד – 6
יעקב מרגי: התשע"ח-2018 - נתקבלה
יעקב מרגי: הצעת החוק נתקבלה והיא תוגש למליאה לקריאה שנייה ושלישית.
שולי מועלם-רפאלי: רביזיה.
יעקב מרגי: חצי שעה מעכשיו, הצבעה על הרביזיה.
שולי מועלם-רפאלי: אדוני, אנחנו נשמח ללכת להצבעה.
יוסף ג'בארין: אין נימוקים לרביזיה?
יעקב מרגי: לא חייבים.
יוסף ג'בארין: חיכינו חצי שעה.
שולי מועלם-רפאלי: אתה רוצה?
שולי מועלם-רפאלי: בניגוד למה שנאמר כאן קודם ואיזשהו ניסיון להציג פער ולדבר על אוניברסיטת אריאל כמי שמנציחה פערים בין הציבור היהודי לערבי במדינת ישראל - כך אמרה חברתך מהסיעה שלך אני עונה לך.
שולי מועלם-רפאלי: חשבתי שעל זה אתה רוצה לדבר אתי - אוניברסיטת אריאל מוסד אקדמי שמנגיש השכלה גבוהה לכל אזרחי מדינת ישראל, יהודים וערבים, ולומדים שם אלפי סטודנטים שמגיעים.
יוסף ג'בארין: גם פלסטינים מהשטחים?
שולי מועלם-רפאלי: אמרנו את זה.
יוסף ג'בארין: כמה סטודנטים פלסטינים יש שם?
שולי מועלם-רפאלי: לא פותחים דיון.
שולי מועלם-רפאלי: אוניברסיטת אריאל, כמו כל המוסדות האקדמיים, תעמוד באותם סטנדרטים של המועצה להשכלה גבוהה ובעזרת השם ייפתח בה בית ספר לרפואה שאין שאלה, אחרי הדיון שהיינו בו אתמול, כמה אנחנו זקוקים לעוד רופאים במדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני מביא להצבעה.
יעקב מרגי: הרביזיה לא התקבלה ולכן הצעת החוק תעלה למליאה.
יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-29 בינואר 2018, י"ג בשבט תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: דיון מהיר שהנשיאות אישרה, רואה בזה חשיבות: משרד החינוך מונע מתלמידים בבתי ספר המקצועיים לגשת לבגרויות חורף, של חה"כ אלי אלאלוף, של חה"כ יוסי יונה, של חה"כ טלב אבו עראר, של חה"כ מאיר כהן, לפי סדר הצגתם כאן.
יעקב מרגי: תרשו לי לפני שאני אגע בנושא, אני רוצה לומר משהו שיושב לי על הלב.
יעקב מרגי: כל אחד בוחר את אמירותיו וכל אחד רשאי לבחור את במותיו, היכן הוא אומר.
יעקב מרגי: אני בחרתי את הבמה הזו, לא ב'ישראל היום' ולא 'בידיעות', לרגל יום השואה הבינלאומי, להתחשבן קצת, אבל להתחשבן בעדינות, לא בבוטות וגם לא בהתלהמות.
יעקב מרגי: בכל השיח והמלל והבוטות וההתלהמות שהייתה כאן בשבוע שעבר, לכולם חוט מקשר אחד, חוסר הכלה של האחר ושל דעותיו.
יעקב מרגי: זה התחיל עם המשורר יהונתן גפן.
יעקב מרגי: ככל שיהיה מוערך כאמן, כאן המקום לומר לו, הגזמת.
יעקב מרגי: לא הפתעת אותי בדעותיך, אך הצלחת להפתיע אותו איך יכולה לקנן בך קבלה כזו והשוואה כזו.
יעקב מרגי: קצת מאוחר וטוב שכך, התנצלת.
יעקב מרגי: שר הביטחון שרצה להחרים את יהונתן גפן, קומם את כולם והצליח לתת לנו מעל גבי האתר שבוע שלם של יהונתן גפן.
יעקב מרגי: בכל פינה ובכל מהדורה שמעת את יצירותיו והגיגיו של יהונתן גפן, ואני אומר לו, איווט, זה הזכיר לי קצת את החוק שלך, של הגדלת אחוז החסימה.
יעקב מרגי: קיבלת תוצאה הפוכה אבל למה אתה שוכח כל הזמן?
יעקב מרגי: כאילו שיהונתן ואיווט לא הספיקו, קפץ עלינו הגוב, לא זה של שירות המדינה gov.il אלא של גידי.
יעקב מרגי: מה יש לך?
יעקב מרגי: מה עשה לך המבטא?
יעקב מרגי: בינינו, זה לא המבטא.
יעקב מרגי: כנראה מה עשו לך יוצאי ברית המועצות?
יעקב מרגי: נו, מתי תתנצל?
יעקב מרגי: עוד לא התאוששנו, בא לנו דודו, לא דדו אלעזר אלא דודו אלהרר.
יעקב מרגי: אתה לא יודע את מי חנקו?
יעקב מרגי: את מי שרפו בטרבלינקה?
יעקב מרגי: אז הוא לא ימני כמוך.
יעקב מרגי: אתה יודע, גם אותי הוא מעצבן לפעמים.
יעקב מרגי: אז מה, לא מספיק שהוא גר בערד, אתה גם שולח אותו לשם?
יעקב מרגי: אז מה ההבדל?
יעקב מרגי: אני לא רוצה להשלים את השאלה.
יעקב מרגי: מי שיכול להוציא אמירות כאלה, מה ההבדל בינו לבין - - - , ואני גם ממתין שתתנצל ותסביר.
יעקב מרגי: עכשיו אנחנו כולנו המומים, מופתעים, כועסים על ממשלת פולין שהתבלבלו לה העובדות ומנסה לשכתב את ההיסטוריה.
יעקב מרגי: אני לא טוען שאין כאן מקום לדיון.
יעקב מרגי: יש מקום לדיון, לדבר, לחקור, אבל לקבוע שהעם הפולני לא אחראי על הפשעים שנעשו על אדמת פולין, לא כממשלה גולה, לא כממשלה זמנית, לא כעם הפולני, אבל להפוך בחוק שהם הקורבנות?
יעקב מרגי: טוב, מה אגיד לכם?
יעקב מרגי: עומדת לכם נקודת זכות.
יעקב מרגי: אם אצלנו מתבלבלים, גם אתם יכולים להתבלבל ולעשות מעשה נלוז, מעשה איום ונורא עם החוק הזה.
יעקב מרגי: גם אצלנו לא יכולים להכיל בני אדם שונים עם דעות שונות.
יעקב מרגי: אם אתה חושב אחרת, אתה יכול חס ושלום להישלח לאן שהוא להישרף.
יעקב מרגי: אז אצלנו אנחנו אחראים וניאבק בכך ונעשה הכול כדי שנשפר את השיח הציבורי, השיח החברתי, אבל נאמר לפולין כאן והיום, לפחות אל תתחילו איתנו שוב.
יעקב מרגי: מכאן אני קורא לשר החינוך, אולי זה הזמן להקפיא את כל המסעות לפולין עד להורדת החוק הנורא הזה מסדר היום בפולין.
יעקב מרגי: תודה רבה וסליחה שקצת גזלתי מכם, אבל הייתי חייב לשחרר את זה.
מאיר כהן: שלום לכולם, אדוני היושב ראש, חבריי וחברותיי.
מאיר כהן: אני ביקשתי את הדיון המהיר הזה ואני שמח שפרופ' יונה ועוד אחרים הצטרפו.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד כמה מילים על משרד החינוך ועל ההתנהלות שלו במשך השנים עם ההסללה הנוראה שהיא חלק מההוויה של בתי הספר, וזה הופך להיות ללחם חוקנו ובדרך אנחנו מפסידים אלפי ילדים טובים שאילו המשרד היה רק מחליט למנוע ממנהלים, אפרופו הכפר הירוק בדיון בשבוע שעבר, לייצר מנגנונים של סינון, ולהבהיר לכל המנהלים שלהתמודד עם חבר'ה שהם קצת אחרת, זה האתגר האמיתי של החינוך, כי הם אלה שצריכים אותנו כמורים, כמנהלים, כמשרד החינוך, כי ממילא התלמידים המצטיינים מצליחים למרות שאנחנו שם.
מאיר כהן: לצערי הגדול משרד החינוך כך נוהג ומחזק את זה, והתלמידים שעוברים לקרונות האחוריים של הרכבת הדוהרת הזאת, מתמזל מזלם ונפגשים בדרך עם בתי ספר מקצועיים שאנחנו קוראים להם בתי ספר עמלניים, מקצועיים.
מאיר כהן: איזה עוד שם יש לכם?
<קריאה: טכנולוגיים.
מאיר כהן: טכנולוגיים וכו'.
מאיר כהן: אני חייב לספר לך, אדוני, על חוויה בלתי רגילה שהייתה לי.
מאיר כהן: אני פעם בשבוע נוסע ללמד אזרחות.
מאיר כהן: לפני שבוע הייתי באשדוד אצל חבר טוב שלי שקוראים לו ציון ביטון, שמנהל בית ספר כזה של עמל ושל משרד העבודה.
מאיר כהן: לימדתי שם אזרחות.
מאיר כהן: נכנסתי לבית ספר שהודיתי לאלוהים שיש מתחמים כאלה עם מורים כאלה שמקבלים את הילדים הנושרים האלה ופותחים להם פתח גדול מאוד של תקווה לחזור לחיים, לרכוש מקצוע.
מאיר כהן: יש לי ויכוח עם בתי הספר האלה, אבל הוויכוח הוא ויכוח מתוך אהבה, כי אני אומר שצריך לתת לילדים לא 14 יחידות בגרות אלא את הכול.
מאיר כהן: אלא מה, מסתבר שמשרד החינוך כנראה עושה הכול בכדי לייבש ולדחוק את בתי הספר האלה החוצה, וזה מתבטא בסדרה של קשיים דרקוניים שהשכל אומר שדווקא ילדים שמתקשים יותר, שקשה להם יותר, שלעיתים העורף המשפחתי הוא לא מספיק איתן ולעיתים סתם בשובבות נעורים הם מחליטים, כמוני וכמו פרופ' יונה, בתיכון, שאנחנו לא בדיוק רוצים ללמוד, דווקא לילדים האלה משרד החינוך מקהה את רוחו, לא מאפשר להם בחינות בחורף, לא ברור למה.
מאיר כהן: הילד המצטיין בשוהם, כן מאפשרים לו בגרות בחורף, אבל הילד המתקשה בבית ספר מסוים, אומרים לו, אתה לא.
מאיר כהן: יתרה מכך, הילדים האלה שצריך לבוא לקראתם ולפרוס את בחינות הבגרות ולתת להם חוויות של הצלחה, בחינה אחרי בחינה ולעשות את זה ב-י', י"א ו-י"ב, לאט-לאט כמו שמאפשרים לכולם, הילדים האלה, אומרים להם, אתם מחוץ למחנה, אתם לא תיגשו לבחינות בגרות, אתם לא תקבלו ציון 'מגן'.
מאיר כהן: הבן שלי מקבל ציון 'מגן', אני כל חיי נתתי ציוני 'מגן' לתלמידיי.
מאיר כהן: לחבר'ה האלה אומרים, אתה, ציון הבחינה as is.
מאיר כהן: יתרה מכך, יש היום הערכה חילופית ו-30%.
מאיר כהן: אומרים לתלמידים האלה, הבחינה היא 70% אבל 30%, אתה תקבל עוד בחינה.
מאיר כהן: זה כאילו ומשרד החינוך אומר, בואו, החוליות החלשות האלה, אנחנו נדרוך עליהם.
מאיר כהן: משרד החוץ הוא לא איזה אימפריה בתוך המדינה.
מאיר כהן: הוא מחויב בדיוק כמו כולם לילדים האלה.
מאיר כהן: אתה מכיר את זה, אדוני, גדלת במקומות שאני גדלתי.
יעקב מרגי: כן, גם הייתי בבית ספר טכנולוגי.
יעקב מרגי: תמיד אני אומר, אני תוצר של accident של מערכת החינוך הממלכתית, אבל לא משם אני בא.
יעקב מרגי: אני בא מדיונים שהיו לנו בתחילת הקדנציה, ואני חושש.
יעקב מרגי: גם מה שחבר הכנסת מאיר כהן אומר, אני מאמין.
יעקב מרגי: אומר, הכול בהסתייגות עד שנשמע אם זה אכן.
מאיר כהן: כן, כן, ודאי.
יעקב מרגי: כי בתחילת הקדנציה נאמר לי במפורש על ידי המנכ"לית שהייתה דאז, שהם שואפים להתחרות או להתמודד מול משרד הכלכלה שהיה אז בקטע של החינוך הטכנולוגי, ואני פוחד שמא להפוך את זה פחות אטרקטיבי, פחות נגיש, כמעט לחסל את החינוך הטכנולוגי במשרד העבודה, לכן אם זה משם, נצטרך לקיים דיון.
יעקב מרגי: אם זו סתם עוולה שצריך לטפל בה, נטפל בה, אבל נשמע את זה.
יעקב מרגי: הכול בהסתייגות.
מאיר כהן: בכל מקרה אדוני, גם אם יש מתחים כאלה או אחרים וכוונות כאלה או אחרות בין שני המשרדים, בוודאי ובוודאי זה לא צריך להיות על גב הילדים.
מאיר כהן: אני אביא דוגמא.
מאיר כהן: אני רואה כאן את הטפסים.
מאיר כהן: תלמיד בחינוך הרגיל שניגש לבחינה ב-3 יחידות באנגלית או במתמטיקה ורוצה לגשת לבחינה ב-4 יחידות, לשפר, אם הוא נכשל בבחינה ב-4 יחידות, ה-3 יחידות תקפות.
מאיר כהן: כאן אומרים לו לא, אם אתה ניגש ל-4 יחידות, ה-3 יחידות, שכחת.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע גם את משרד העבודה וגם את משרד החינוך.
מאיר כהן: לכן אני אומר, אדוני, לעבוד עם נערות ונערים טיפה מתקשים, אחד הדברים שאני למדתי ברוב שנותיי, זה שכשנותנים להם חוויה של הצלחה, החבר'ה האלה עולים דרגה.
מאיר כהן: אני בזמנו השגתי ממשרד החינוך אפשרות לתת לחבר'ה שלי בחינות קטנות, במקום על עשרה פרקים בהיסטוריה, על חמישה פרקים, כי היה להם יותר קל, ושסימנו הצלחות כשהם עברו, אז העסק רץ והם הצליחו.
מאיר כהן: אין שום סיבה בעולם לשים בפניהם מכשול כזה, לכן אני באמת רוצה לשמוע את אנשי משרד החינוך ולצאת מכאן לפחות בקריאה לשר החינוך, שעד שלא יסדרו את הוויכוחים בין שני המשרדים, שהילדים לא יטחנו בתוך המאבק הזה.
יעקב מרגי: שוויון מלא צריך להיות.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, חברי, מאיר כהן, אני בחפץ לב בוודאי הצטרפתי לבקשה הזאת לקיים דיון כאן במסגרת הוועדה, ואני רוצה לומר מספר מילים בהמשך לדברים שאמרת, מאיר, ואף לחזק אותם.
יוסי יונה: תראו, שלושתנו כאן שיושבים סביב השולחן הזה, אנשים שהיו בחינוך המקצועי בעבר, אין לנו שום דבר חס וחלילה נגד חינוך מקצועי ואנחנו מכבדים אותו וחושבים שהוא אכן יכול להיות ערוץ שנותן לתלמידים כאלה, שזה באמת משאת נפשם, לקבל את ההכשרה הראויה ולהשתלב בחברה באופן המיטבי ביותר, אבל מה שעולה מתוך המקרה שמובא לפנינו, שמשרד החינוך המון פעמים לא מתחשב ברצונם של התלמידים וחושב שזו גזירת גורל ש- X אוY ילכו לבתי ספר מקצועי גם אם הוא לא מעוניין.
יוסי יונה: זו בעצם הבעיה החמורה שאיתה אנחנו מתמודדים ולזה קוראים בלשון מקצועית, הסללה מכוונת מלמעלה.
יוסי יונה: זה מקומם, מדוע?
יוסי יונה: כי הדבר הזה אינו נותן ביטוי למאוויים האמיתיים של כל ילדה וילד.
יוסי יונה: אנחנו צריכים מערכת חינוך שמעמידה את הילד במרכזה, זאת אומרת שהיא מכבדת את הנטיות שלו, את נטיות ליבו ואת ההעדפות שלו, ואז אנחנו רואים במקרה הזה שהבאת כאן, מאיר, שהוצג בפנינו המסמך הזה שנקרא "מסמך יעקב", תראו עד כמה דכאנית המערכת יכולה להיות היה והילד הופנה לבית ספר מקצועי וחשב שזה הדבר הכי טוב עבורו.
יוסי יונה: יופי, הוא רוכש את המקצוע שבו הוא מעוניין וכפי שאמרתי, משתלב בסופו של דבר באופן מיטבי בחברה, אבל מה, יכול מאוד להיות מצב שמגיע ילד לבית ספר מקצועי, אומר, טעמתי, חוויתי, ניסיתי, לא בשבילי.
יוסי יונה: במחשבה שנייה, יכול להיות שאני מתאים יותר לחינוך הומאני, למדעים, תנו לי הזדמנות.
יוסי יונה: באים ואומרים לו, לא אדוני, משעה שאתה נכנסת אל תוך הקורדס הזה, אין יציאה, ואם אתה תרצה ואם יש לך איזה שהם מאוויים חס וחלילה לבוא ולומר, היי, יש לי מחשבה שנייה, אולי דווקא היסטוריה מעניינת אותי, אומנות, מתמטיקה.
יוסי יונה: אם אתה עכשיו תרצה לקחת 4 יחידות ואתה תיכשל, ה-3 יחידות הלכו לך הביתה.
יוסי יונה: זה דבר נורא.
יוסי יונה: זו סחיטה, אדוני היושב ראש.
יוסי יונה: מערכת חינוך מתנהגת בצורה כזו לתלמיד?
יוסי יונה: אתה יודע מה, אדוני היושב ראש, כפי שאתה ציינת, בואו נתייחס לזה באופן טנטטיבי.
יוסי יונה: יבוא משרד החינוך והנציגה שיושבים כאן למולנו ויאמרו, להד"ם, לא היו דברים לעולם, ואנחנו כולנו נחזור מהדברים שאמרנו ונגיד, סליחה, חטאנו, עווינו, פשענו, מחלו לנו, אבל אלה הם באמת פני הדברים ומגבילים את האפשרויות שניצבות בפני תלמידים שכבר הופנו או רצו ללכת לחינוך מקצועי.
יוסי יונה: הרי שמדובר כאן בשערורייה ואנחנו מתבקשים, אדוני היושב ראש, לא רק לקרוא, אלא להשתמש בכל האמצעים שאולי עומדים בפנינו כדי להפר את רוע הגזירה.
יוסי יונה: לא יתכן דבר שכזה.
יוסי יונה: מערכת חינוך בראש ובראשונה צריכה לשרת את התלמידים ואין מצב כזה שהתלמידים ישרתו את מערכת החינוך או מטרה חברתית חשובה ככל שתהיה.
יוסי יונה: אנחנו רוצים שהילד יהיה במרכז, הילדה תהיה במרכז והמערכת תתאים את עצמה לילד ולא הילד יתאים את עצמו למערכת.
<זאב גולדבלט: קודם כול אני מתנצל בעיקר לרוב האורחים, כי אני צריך לרוץ עכשיו לוועדת ביקורת המדינה, שם הולך להיות דיון על נושא של מורי קבלן.
<זאב גולדבלט: הראיה שחינוך חיוני הינו החינוך היחידי שמוכר על ידי משרד החינוך, היא ראיה שעברה ופסה מין העולם.
<זאב גולדבלט: בכל המדינות המתקדמות ביותר ב- OECDיש במקביל לחינוך העיוני גם חינוך מקצועי טכנולוגי, כולל בפינלנד שמערכת החינוך הטכנולוגי שבה או בכלל מערכת החינוך של פינלנד מהווה מושא להערצה וקנאה כאן בישראל.
<זאב גולדבלט: אנחנו קוראים למשרד החינוך ולממשלת ישראל להכניס את החינוך הטכנולוגי תחת כנפיו ולאפשר לתלמידים בו את אותם זכויות וחובות כפי שמקובל בחינוך העיוני, כולל להיבחן בבגרות באותם תנאים כמו כל תלמיד אחר בישראל.
<זאב גולדבלט: אין שום סיבה שיהיה תלמיד אחד צבוע בצבע כזה ותלמיד אחר צבוע בצבע אחר.
<זאב גולדבלט: יש כאן אפליה ומידור ואנחנו מוקיעים את זה.
יעקב מרגי: אמנון מרגלית, בבקשה.
<אמנון מרגלית: בוקר טוב, אמנון מרגלית מהמשמר החברתי.
<אמנון מרגלית: העובדות פרוסות בפנינו, לא צריך לחזור עליהן ולהכביר מילים.
<אמנון מרגלית: חברי הכנסת הציגו יפה מאוד את המצב.
<אמנון מרגלית: אנחנו חיפשנו את הסיבה למה משרד החינוך עושה את מה שהוא עושה, והגענו למסקנה שמכיוון שמשרד החינוך הוא היחיד שמוסמך להגיש תעודת בגרות, ומשרד הכלכלה, העבודה, היחיד שמוסמך להעניק תעודת מקצוע, כנראה שמשרד החינוך מתקנא ורוצה הוא שתעודת המקצוע תהיה בסמכותו.
<אמנון מרגלית: זאת הסיבה היחידה שמצאנו.
<אמנון מרגלית: חפרנו, חיפשנו.
<אמנון מרגלית: זו בעיה של יוקרה על גבם של 12,000 ילדים.
<אמנון מרגלית: תודה רבה.
יעקב מרגי: יש כאן תלמידים שרוצים לדבר?
יעקב מרגי: אני מודיע לפני כן לפרוטוקול, ביקשו שהשמות לא יופיעו בפרוטוקול.
יעקב מרגי: גם אם יאמרו השמות, הם ימחקו מהפרוטוקול.
<מ': אני מ' מבית ספר "עתיד פלמחים".
<מ': יש לי כמה דברים להגיד.
<מ': בראשון לציון.
<מ': בכיתה י"א, חשמל.
<מ': אנו תלמידי כיתה י"א/2 בתיכון מקצועי "עתיד פלמחים", מגמת חשמל, פונים אליך בעניין האפליה הקיימת לתלמידים הלומדים בבתי הספר של משרד העבודה והרווחה לעומת תלמידי משרד החינוך בנושא האבחנות למבחני הבגרות.
<מ': האפליה מתחילה כשאנו לא מוצאים בבתי הספר של משרד החינוך מענה לכישורינו ויכולותינו ועוברים למסגרת חינוכית של משרד העבודה כדי לרכוש מקצוע.
<מ': כאשר אנו מבקשים להיבחן לבחינות הבגרות כדי לזכות בתעודה טכנולוגית ולהמשיך ללמוד לטכנאי והנדסאי ללימודי המשך כדי שנוכל להתקדם באופן אישי, כלכלי ומקצועי, אנו נתקלים באפליה שמונעת מאיתנו את הזכויות השמורות לתלמידי המדינה שלומדים במשרד החינוך.
<מ': תלמידי משרד החינוך מקבלים ציון בית ספרי שמשקלו 30% ומתבסס על הערכה חלופית, ואילו אנחנו צריכים להיבחן בשאלון חיצוני.
<מ': תלמידי משרד החינוך מקבלים ציון 'מגן' על סמך הלמידה שלהם במהלך השנה ואילו אנו מנועים מלקבל ציון 'מגן'.
<מ': ציון הבגרות שלנו נקבע לפי ציון הבחינה בלבד.
<מ': תלמידי משרד החינוך יכולים לחלק את בחינות הבגרות בין שניים או שלושה מועדים: מועד קיץ, מועד חורף ומועד מחצית שלישית, ואילו אנו צריכים לדחוס את כל הבחינות למועד קיץ בלבד.
<מ': תלמידי משרד החינוך נבחנים בכיתה י' בבחינות פנימיות ללמידה משמעותית.
<מ': מאיתנו אפשרות זו נמנעת, שכן אין לנו בחינות פנימיות.
<מ': בגלל הבחינות החיצוניות שמחליפות את הבחינות הפנימיות אנו נאלצים להיבחן בהן רק בכיתה י"א.
<מ': במתן ההתאמות לתלמידים בעלי לקויות למידה בבתי הספר של משרד החינוך מקבלים התאמות ברמה א' ו-ב' ברמה בית ספרית, ואילו אנו מקבלים את ההתאמות אחרי ועדת חריגים של משרד החינוך.
<מ': תלמידים שעברו ועדת השמה והופנו בעבר למסגרות של החינוך המיוחד וכיתות קטנות מקבלים ממשרד החינוך התאמות באופן אוטומטי לפי החלטת בית הספר, ואילו אנו מקבלים את ההתאמות אחרי ועדת חריגים.
<מ': כולנו תלמידים של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: לו יצויר שתלמידים, חברים שלכם צריכים התאמות, אחרי אבחון, הם זכאים?
יעקב מרגי: תקשיבו, אני אמרתי לחברים, כנראה שהכותרת של הדיון הייתה צריכה להיות דיון יסודי בכלל על הקטע הזה של תעודת בגרות במדינת ישראל והזדמנות שווה לכל אחד בלי שום קשר, גם אם אני אשב באישור המדינה ללמוד בבית, ויש מקרים כאלה, חינוך ביתי.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על הזדמנות שווה, הזדמנות שווה, הזדמנות שווה וזה נשאר כנראה באוויר, שוב, הכול בהסתייגות עד שנשמע.
יעקב מרגי: לפני שאתן למשרד העבודה ולאחר מכן למשרד החינוך, יש מישהו מהציבור שרוצה לדבר?
<יהודה חורב: שמי יהודה חורב, אני מנהל בית ספר "אורט תעשייה אווירית", כבר 30 שנה.
יעקב מרגי: זה נקרא בית ספר תעשייתי?
<יהודה חורב: בית ספר תעשייתי, אני חושב בין המובילים.
יעקב מרגי: בוא, אתה לא יכול להגיד "בין המובילים".
יעקב מרגי: אני מכיר את של קמ"ג.
<יהודה חורב: תראה, אני באמת באתי לזעוק את הקיפוח הנורא הזה של התלמידים בבתי הספר.
<יהודה חורב: באמת זה לא משנה כרגע אם הם שייכים למשרד החינוך, למשרד העבודה.
<יהודה חורב: תלמיד לא צריך להיפגע בגלל בעיות פוליטיות.
<יהודה חורב: תמונת המצב היום היא כזאת שתלמידים שלנו, של בתי הספר התעשייתיים, ניגשים לבחינות בגרות בלי ציוני 'מגן'.
יעקב מרגי: כך בחשבון שאמרו את הדברים.
<יהודה חורב: מה שרשום לי פה בעניין הזה לומר, משרד העבודה, המודל התעשייתי הזה הוא כל כך מוצלח, הוא כל כך נכון, הוא כל כך מתאים לסוג מסוים של תלמידים ולאו דווקא לחלשים ביותר.
יעקב מרגי: אני אומר לכם משהו מהיכרות אישית.
יעקב מרגי: אני אגיד לכם מה שאני מכיר מקמ"ג, מהקריה למחקר גרעיני בדימונה.
יעקב מרגי: חשב הקמ"ג לימים היה בוגר המשרד, בית ספר התעשייתי.
יעקב מרגי: יש מהנדס שהפך להיות איש מחקר, חוקר, שהוא היה בוגר בית הספר הזה.
יעקב מרגי: יש גם תחנות ביניים בחיים, לכן לא סתם הקימו את זה.
יעקב מרגי: יכול להיות שהקימו אותם בחטא.
יעקב מרגי: יכול להיות שהוקמו בחטא בשנים עברו.
יעקב מרגי: היה צורך כלשהו.
<יהודה חורב: אני יכול לתת לך מאות דוגמאות, לא אחת או שתיים.
<יהודה חורב: שליש מבוגרי בית הספר "אורט תעשייה אווירית" חוזרים לאחר השירות הצבאי לתעשייה האווירית.
<יהודה חורב: היום יושב ראש הדירקטוריון של אל על שהיה מנכ"ל קופת חולים כללית, שהיה אלוף משנה לפני זה, אלוף משנה אלי דפס בוגר בית הספר, וזכרונו לברכה, יבלון שהיה מנכ"ל, הוא היה בוגר בית הספר שלנו, ויש מנהלי בתי ספר שהם בוגרי בית הספר, וראשי מינהלים בתעשייה האווירית.
<יהודה חורב: הלב מתרחב כשאתה רואה איך אתה לוקח תלמיד שהוא באמת מתחיל אולי מנקודה נמוכה, ותוך פרק זמן קצר מקבל את הביטחון העצמי ומצליח.
יעקב מרגי: אפילו יושב ראש ועדת החינוך בוגר בית ספר תעשייתי.
<יהודה חורב: בשמחה.
<קריאה: היחידי שיש לו 'מגן', דרך אגב.
יוסי יונה: הנקודה היא אחרת, אם אני יכול בבקשה קצת להפריע.
יוסי יונה: אם היינו אומרים שהתמונה היא נגיד לא אידיאלית, אופטימלית, היא אומרת דבר שכזה, הופנו תלמידים לבית ספר מקצועי - - -
<שולי אייל: לא הופנו, כבוד חבר הכנסת.
יוסי יונה: הלכו.
<שולי אייל: אף אחד מהם לא הופנה על ידי משרד החינוך.
יעקב מרגי: רצוני.
יעקב מרגי: לא משרד החינוך.
יעקב מרגי: מערכות רווחה או רצוני.
<שולי אייל: או רצון של הילד או שהוא נשר.
<קריאה: או "חבר מביא חבר".
מאיר כהן: אתה לא מבין שהפניה של משרד החינוך היא בהנשרתם?
<שולי אייל: אני לא מסכים.
יעקב מרגי: שולי, אבל מאחר ולא הזדהית.
יעקב מרגי: אחר כך נפתח את זה.
יוסי יונה: אני רציתי להציג פה נקודה עקרונית פדגוגית שמעמידה את הילד במרכז החוויה החינוכית שלו והעשייה החינוכית.
יוסי יונה: אני חוזר בי מהמילה "הופנו".
יוסי יונה: בואו נאמר, מצאו עצמם באופן כזה או אחר.
<קריאה: שאל אותם איך הם הגיעו.
יוסי יונה: יש תלמידים בבית ספר מקצועי, יש בית ספר עיוני.
יוסי יונה: בשלב מסוים של החיים שלהם הם עדיין פגים מבחינת ההתפתחות שלהם, המודעות העצמית שלהם, ואם היינו באמת מדברים על מציאות רנדומלית, היינו מגלים את התופעה הבאה: חלק מאלה שהלכו למקצועי, בשלב מסוים אומרים, אתם יודעים, נמלכתי בדעתי, לא מתאים לי.
יוסי יונה: באותה מידה גם חלק מאלה שבעיוני יכולים להגיד, נמלכתי בדעתי, לא מתאים לי וימצאו את עצמם במקצועי.
יוסי יונה: אם אין את הזרימה ההדדית לשני הכיוונים, אז השאלה של חופש ולכאורה כאילו בחרו, נמצאת בספק, כלומר יש הכוונה מבנית שגם מונעת בעיקר מאלה שהלכו למקצועי, לחשוב אולי פעם, בשלב מסוים בעתיד שלהם, להגיד, היי, ניסיתי, לא בא לי, אני רוצה ללכת להיות מרצה לאומנות באוניברסיטה.
יוסי יונה: זה יהיה המבחן, שהייתה תזוזה גם החוצה, כי אנחנו לא יכולים להניח שמישהו שבחר או נשר או whatever בגיל מאוד מוקדם, הרי שגורלו עכשיו מכתיב לו עד שהוא יצא לפנסיה, יהיה גם מסלול, עיסוק כזה או אחר.
<דרור לוי: כן.
<דרור לוי: שמי דרור לוי, אני מנהל בית הספר "עמל אנרג'י-טק" של חברת החשמל.
<דרור לוי: בית הספר הזה הוא בית ספר שמכוון יותר לפריפריה, נמצא באזור של מנשה, אזור חדרה, בנימינה, פרדס חנה, אור עקיבא.
יעקב מרגי: קיסריה.
<דרור לוי: אין לי תלמידים מקיסריה.
יעקב מרגי: בסדר, אני בכוונה אמרתי.
יעקב מרגי: אמרת פריפריה, נזכרתי בקיסריה.
יעקב מרגי: לפני חודשיים ימים ישבתי כאן ממש בחדר הזה עם התלמידים שלי כדי באמת להראות להם כיצד פועלת הרשות המחוקקת במדינת ישראל.
יעקב מרגי: היום אני מייצג אותם והם יושבים בבית הספר, ממתינים לשמוע את ההחלטות של הוועדה.
יעקב מרגי: תראו, התלמידים שלי מרגישים מקופחים.
יעקב מרגי: נאמר פה בצורה מאוד יפה ומכובדת.
יעקב מרגי: אני חושב שהחברה נמדדת על פי החוליה החלשה שלה, ולא יכול להיות שלוקחים לתלמידים האלו שהם התלמידים באמת שקשה להם.
יעקב מרגי: צריך לשים את זה על השולחן.
יעקב מרגי: התלמידים האלה, קשה להם, ואתה לא יכול לקחת לתלמידים שהכי קשה להם ולהכביד עליהם עוד יותר.
יעקב מרגי: ברגע שהם מגיעים אלי, התלמידים רוצים להתפתח, הם רוצים להתקדם, הם רוצים למקסם את עצמם.