GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מירב בן ארי: אני כמובן אתנצל, אני ב-10:00 צריכה להחליף את עאידה, מנהלת הוועדה לקידום מעמד האישה, גם נושא חשוב שם, אז אתם תסלחו לי שאני לא אשאר עד הסוף, אבל אני סומכת על עודד, אנחנו עושים הרבה דברים ביחד.
מירב בן ארי: גם כמובן על יו"ר הוועדה.
מירב בן ארי: אני חשבתי להציע משהו חדשני למשרד החינוך, כי אנחנו כל כמה חודשים עוסקים במקרי אלימות.
מירב בן ארי: פה היה את המקרה בגילה שהגיע, על האם שחיפשה, בסוף הכתה ובסוף סטרה לאימא ובאמת קיללה אותה.
מירב בן ארי: תשמעו, לא נעים לומר, זה קורה וכנראה זה יקרה, כי אלימות בחברה שלנו, מערכת החינוך משקפת את החברה הישראלית ותחלואי החברה מגיעים לבית הספר.
מירב בן ארי: אגב, מגיעים גם לבית החולים שאני עוסקת בו, לכן אם בתוך החברה יש לנו אלימות, זה כנראה גם יקרה בתוך בית הספר.
מירב בן ארי: אני רוצה להציע משהו חדשני.
מירב בן ארי: אני חושבת שכל מורה, מנהלת, אחות, יש לה טלפון חכם.
מירב בן ארי: אני חושבת, אני מקבילה את זה לעולם הרפואה עם הצוותים הרפואיים.
מירב בן ארי: אפשר לעשות אפליקציה מאוד קלה, אגב, לא עולה הרבה כסף למשרד התכנון לתכנת, מן כפתור אדום, שהרי הטלפון של המורה ואנחנו יודעים, תמיד מונח על השולחן.
מירב בן ארי: ברגע שקורה אירוע כזה של אלימות, היא לוחצת על הכפתור.
מירב בן ארי: פשוט מאוד, תראו, לא מסובך.
מירב בן ארי: אגב, ראיתי את זה במד"א.
מירב בן ארי: זה עובד נהדר.
מירב בן ארי: אגב, כל כך קל לפתח אפליקציה.
מירב בן ארי: אם אני אתן לכם ילד אחד בבית ספר, יפתח את האפליקציה הזאת.
מירב בן ארי: גם דרך אגב, רואים את המיקום המדויק, איפה המורה נמצאת, כי זה גם G.P.S.
מירב בן ארי: אני פה עושה אפליקציה הכי פשוטה, ובאותו רגע אותו קב"ט של בית הספר או איש הביטחון של העירייה, או שמעתי שיש סיירות כאלה שמסתובבות בין הגנים, הוא יודע בדיוק שיש עכשיו אירוע אלימות בכיתה ספציפית בבית ספר זה, ובאותו רגע, אגב, שוב פעם מקבילה מעולם הרפואה, מגיע אותו מאבטח או אותו שומר שגם ככה יושב בכניסה, נותן לאימא איזה כוס מים, לא צריך אפילו באלימות כי אני לא רוצה לפתור אלימות באלימות, אומר לאימא, בואי רגע החוצה, בואי תשתי כוס מים, בואי תירגעי, אולי הילד, כי אנחנו לא תמיד מדברים על הורים.
מירב בן ארי: אולי גם אותו תלמיד, בוא רגע החוצה, בוא שנייה נרגיע את האירוע.
מירב בן ארי: אני חושבת שזה דבר מאוד חשוב.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לכם משהו, שאני ניהלתי מרכז לנוער בסיכון עשר שנים והיה לי לא פעם אחת אירוע מאוד מסוכן שבו חניך שלי, שילד בן 16-17 לפעמים יותר גבוה ממני, היה נמצא איתי בסיטואציה שממש חששתי לחיי, אני מודה.
מירב בן ארי: עבדתי עם נוער בסיכון, לא נוער פשוט, ואני אומרת לך אדוני היושב ראש, שלא פעם היה לי את הקרבה הפיזית הזאת, המאיימת, ואני יודעת מה עובר על המורה או מה עובר על אותו מדריך, ולכן אני אומרת, הסיטואציה הזאת שבה נמצאת מורה או סיטואציה שבה נמצא כל איש שנמצא בתוך מערכת החינוך, יכולה להיפתר.
מירב בן ארי: עזבו אתכם מעוד מצגות, עזבו אתכם משביתות.
מירב בן ארי: מה זה עוזר השביתה אם יומיים אחרי זה מגיע תלמיד?
מירב בן ארי: בואו תחשבו על פתרון חכם, אינטליגנט שיכול לבוא ולעזור לאותה מורה ולטפל בעניין, פשוט לדעתי וקל.
יעקב מרגי: אני מקדם בברכה את האורחים.
יעקב מרגי: אני הבנתי שנמצאים איתנו מבקרים ממכון סולד וגם אחרים, אז קודם כול כבוד הוא לנו שאתם משתתפים איתנו בדיון.
יעקב מרגי: תחוו את הכנסת במיטבה לא רק באמצעות מסך הטלוויזיה.
יעקב מרגי: חבר הכנסת המציע הבא, איתן ברושי.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, אינני יודע במה יכול להיות תוצאות הדיון הזה שונות מהדיונים הקודמים, כי על פי הנתונים - - -
איתן ברושי: אבל לא זחיחות.
יעקב מרגי: בוודאי שלא.
איתן ברושי: על פי הנתונים, אין לנו השפעה על התוצאה, לא לנו ולא למשרד החינוך, כי האלימות נמשכת.
איתן ברושי: אני חושב שמשרד החינוך היה צריך להציג פה מודל אחר לטיפול באלימות, מאחר ואנחנו לא מראים שיש לנו תוצאות.
איתן ברושי: עם כל הכבוד לדיבורים, אנחנו צריכים להפוך את המילים למעשים.
איתן ברושי: אינני יודע מי מייצג פה את שר החינוך, אבל זה בטח לא יכול להירשם כהישג שלו, והוא תמיד מופיע כמי שיודע לנהל, נותן עצות לאחרים איך לנהל, בדרך כלל עם ביטחון שהוא יודע את הכול, והנה, צריך לומר פה שהוא נכשל.
איתן ברושי: משרד החינוך נכשל בטיפול ובהגנה על המורים.
איתן ברושי: הוא גם לא הצליח לחזק את מעמד המורה וגם לא עומד בתנאים הנדרשים לתת לו את השכר ההוגן ובזמן.
איתן ברושי: אנחנו רואים משרד חינוך שהוא לא עומד בדרישות של תנאים למורים.
איתן ברושי: מעמד המורה והמחנך לא התחזק, האלימות לא פסקה וממשיכים לדבר על ערכים ועל חינוך ובטח עוד מחכים לנו נאומים לקראת שנת ה-70.
איתן ברושי: משרד החינוך, צריך לומר, הוא לא בסדר.
יעקב מרגי: אל תסבול מהנאומים של שנת ה-70.
איתן ברושי: אני לא סובל, אני מחכה.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, ועדת החינוך נועדה לפקח, ופה צריך לומר שהציון הוא נכשל.
איתן ברושי: שר חינוך והנהלת משרדו נכשלו בטיפול במניעת אלימות במערכת החינוך ואין יום ואין שבוע שאנחנו לא עדים לתופעות, וכידוע, לא הכול מתפרסם, לכן אדוני יושב ראש הוועדה, אני מציע לומר לעצמנו קודם כול שזה צריך להיות הדיון האחרון.
איתן ברושי: אני מציע שבפעם הבאה שתקבע, לפני הפגרה, שיבוא לכאן השר והמנכ"ל ויציגו את התוכנית שלהם למניעת אלימות.
איתן ברושי: לפני כמה ימים שר החינוך מצא זמן לבקר - - -
יעקב מרגי: חבריי, אתם חוזרים על זה, בואו תקשיבו טוב, אני חייב לומר את זה.
יעקב מרגי: קודם כול אני מודה שאנחנו מקבלים לכאן נבחרת מכובדת, כמעט כל הזמן בדיונים, מטעם משרד החינוך.
יעקב מרגי: יש פה שישה ח"כים שהציעו דיון מהיר.
יעקב מרגי: אם היה חשוב למישהו שהשר יהיה כאן, היה יכול לפנות אלי והייתי מבקש.
יעקב מרגי: אם זה היה מתאפשר, היינו מתאמים מועד, אבל אי אפשר לבוא ולהגיד, למה המנכ"ל לא פה או למה השר לא פה.
יעקב מרגי: לא שהוא מזלזל.
יעקב מרגי: הוא שלח לפה נבחרת שאתם עוד מעט תשמעו מה יש לה לומר.
יעקב מרגי: זו הערה שלי.
איתן ברושי: אני מסיים בכך שאני מציע שאנחנו נוביל מהלך של להפוך את זה לנושא מרכזי יחד עם ארגוני המורים וועד ההורים, ולומר שבתקופה שבין פסח לסוף השנה ועדת חינוך, תרבות וספורט מציעה, אומרת, דורשת, בסגנון שלך, למשרד החינוך להפוך את זה לנושא מרכזי.
איתן ברושי: אני הוצאתי היום מכתב לשר החינוך שבעקבות הכחשת השואה והשאלה אם ממשלת פולין, אני מציע שלקראת יום השואה משרד החינוך יודיע ויכריז שהנושא הזה של הכחשת השואה והמשבר עם פולין יהיה נושא מרכזי במערכת החינוך לקראת יום השואה הקרוב, לכן אני מציע, להבדיל, שאנחנו נוביל מהלך שבין תום חופשת פסח ועד תחילת החופש הגדול, זה יהיה נושא מרכזי בכל מערכת החינוך, מהגיל הרך ועד בכלל.
יעקב מרגי: אין ספק שמה שקורה בפולין, וזה חמור וחוסר הבנה משווע עד כדי גובל בהכחשה וסילוף, אבל בואו נחנך את עצמנו קודם כול, שאנחנו לפעמים עם ההתבטאויות שאנחנו שומעים פה מכמה אנשים, ומשתמשים בשואה כאילו זה מוצר מדף, מתי שאנחנו רוצים, אז קודם כול נחנך את עצמנו.
יעקב מרגי: איך לעשות למדינה אחרת, יש לנו דרכים.
יעקב מרגי: כמובן את המחאה נביע.
סעיד אלחרומי: תודה כבוד היושב ראש.
סעיד אלחרומי: תודה לחבריי שיזמו את הדיון בנושא החשוב הזה.
סעיד אלחרומי: אני אספר מקרה שהיה לפני חודש בערך בבית ספר בנגב.
סעיד אלחרומי: יש שם מתחם של שני בתי ספר.
סעיד אלחרומי: לומדים כ-2,000 תלמידים במתחם הזה.
סעיד אלחרומי: יש כ-100 מורים בשני בתי הספר.
סעיד אלחרומי: בשעה 8:05 בערך נכנס אדם בשנות ה-20 לחייו לאחת הכיתות.
סעיד אלחרומי: הוא איים על אחד המורים שם ואחר כך עבר לחבר המנהל.
סעיד אלחרומי: בחדר המנהל הוא השתולל ותוך כדי הוא הוציא סכין מטבח ואיים על מנהל בית הספר ועל צוות המורים שנמצאו שם.
סעיד אלחרומי: בנס אף אחד לא נפגע.
סעיד אלחרומי: הוא שבר את החלון של חדר המנהל, שבר עוד כמה דברים בחדר המנהל.
סעיד אלחרומי: בערך 10-12 מורים השתלטו עליו בסוף עד שהגיעה המשטרה למקום ועצרה את האדם הזה.
סעיד אלחרומי: במתחם בתי הספר האלה אין אבטחה בכלל.
סעיד אלחרומי: כל אחד מבתי הספר בנגב במגזר הבדואי יכול להיכנס חופשי ולפגוע במורה, במנהל, בעובד הוראה, בתלמיד, בכל מי שהוא רוצה.
סעיד אלחרומי: כאן ההפקרות בשיא שלה, אנחנו מפקירים את עובדי ההוראה, מפקירים את צוות ההוראה, מפקירים את כל באי בתי הספר.
סעיד אלחרומי: חברים, אני הייתי גם בפוזה של מורה בבית ספר והייתי גם ראש רשות וראש עיר.
סעיד אלחרומי: כאן אי אפשר להשאיר את הנושא הזה בין משרד החינוך, בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי.
סעיד אלחרומי: צריך לקבל החלטה או שהשלטון המקומי לוקח אחריות וממנה ומעסיק אבטחה בבתי הספר או שמשרד החינוך מקציב את התקציב הדרוש.
סעיד אלחרומי: יש המון כסף לשעות לימוד, אבל מה שווה שעת לימוד כאשר אדם עם סכין מטבח משתולל ומאיים על עובד הוראה ומאיים על מנהל בית ספר?
סעיד אלחרומי: 2,000 תלמידים שבתו במשך יומיים.
סעיד אלחרומי: הפסידו את כל השעות האלה שאנחנו מנסים לקדם את מערכת החינוך.
סעיד אלחרומי: אדוני היושב ראש, צריכה לצאת מכאן זעקה והחלטה ברורה שבתי הספר במגזר הערבי, במגזר הבדואי בפרט, צריך אבטחה על הכניסה של בתי הספר או של משרד החינוך או שהשלטון המקומי והרשויות המקומיות ייקחו את זה.
<פז כהן: וגם מזרח ירושלים, לא לשכוח.
סעיד אלחרומי: בהחלט.
יעקב מרגי: פז, הוא אמר מגזר ערבי.
יעקב מרגי: רבותיי, עד כאן חברי הכנסת המציעים.
יעקב מרגי: יש חברי כנסת נוספים שנמצאים והכבוד הוא לנו.
יעקב מרגי: אתם מעדיפים עכשיו או אחרי המצגות?
מרדכי יוגב: מוטי יוגב, בבקשה.
מרדכי יוגב: ברשותך כבוד היושב ראש וכל האנשים, אני בדרך כלל כן אוהב להקשיב, אבל גם אני בוועדות מקבילות פה, שיש לנו שם גם חובת הצבעה, תקציב הביטחון ועוד דברים.
מרדכי יוגב: אומר רק בתמצית.
מרדכי יוגב: כשאנחנו הגשנו חוק שעובר כרגע קריאה טרומית, קריאה ראשונה ולוועדה, בעניין החמרת הענישה על תוקפי עובדי מערכת החינוך, לחמש שנים, זה בעצם הקצה, זה הש"ג באמצע, אדוני היושב ראש, נצטרך לעשות עוד פעולות.
מרדכי יוגב: אין לי ספק, אני נקלע למערכת וכאשר בעיה של תקיפת מורים עולה באחוזיה ובהנחה שהמורים הם באמת השליחים הכי חשובים שלנו - - -
יעקב מרגי: הצעת החוק הזו לא על שולחננו.
יעקב מרגי: ועדת חוקה כנראה.
מרדכי יוגב: ועדת חוקה כנראה.
מרדכי יוגב: היא הוגשה על דעת כלל הסיעות בכנסת, אבל זה הש"ג בקצה.
מרדכי יוגב: בדרך אני חושב שצריך לעשות הרבה פעולות נוספות הן קודם כול במערכת החינוך עצמה ולא רק בהתייחס לתלמידים, אלא אני חושב, ואומר את זה גם מחר בכנס שלום הילד, גם לגבי ההורים.
מרדכי יוגב: אני חושב שאין ברירה למערכת החינוך, לקחת לאחריותה גם את צד חינוך המבוגרים, כי אין שום מערכת אחרת במדינה שיש לנו רגישות אל ההורים.
מרדכי יוגב: רק למערכת החינוך, בין אם בגנים, בין אם בבתי הספר, יש לה את המסוגלות ללכת לאסיפות ההורים ולהשתדל, לפחות על האווירה הכללית.
מרדכי יוגב: חריגים תמיד היו, תמיד יהיו.
מרדכי יוגב: הציגה את זה יפה חברתי, חברת הכנסת מירב, ואני מתפלא עליך קצת, ידידי, איתן, שאתה פתאום תוקף את מערכת החינוך.
מרדכי יוגב: גם בזמן שלטון מערך ומפלגת העבודה, תמיד היה, תמיד יש.
מרדכי יוגב: יש עלייה מסוימת - - -
יעקב מרגי: מ-77' עד היום התקדמנו.
מרדכי יוגב: אין לי ספק שהתקדמנו ונמשיך להתקדם, אבל זה לא קשור בהכרח במציאות, זה קשור בצורך לתת יותר תשומות.
מרדכי יוגב: מי שאני חושב שצריך לתת עוד תשומות לעניין, מעבר למערכת החינוך, זו גם מערכת הרווחה וקציני מבחן למבוגרים.
מרדכי יוגב: אני לא יודע אם יש פה נציגי מערכת הרווחה, כי לפעמים התוקף הוא אלים שצריך כלא, ולפעמים התוקף הוא אלים שצריך טיפול.
מרדכי יוגב: פה צריך איזשהו שולחן עגול שיאגם סביב בית הספר, סביב מערכת החינוך את הטיפול השונה.
מרדכי יוגב: אנחנו באמת בצד של ההרתעה אכן נקדם את החוק כדי שעם ההרתעה הזאת - - -
מירב בן ארי: כן, אבל צריך גם לתת כלים - - -
יעקב מרגי: חבר הכנסת ואאל יונס.
ואאל יונס: אדוני היושב ראש, אני חושב שעמיתיי כבר אמרו את הכול.
יעקב מרגי: קודם כול, אנחנו מקדמים אותך בברכה בוועדה ונשמח תמיד להשתתפותך.
ואאל יונס: תודה.
ואאל יונס: אני חושב שהחמרת הענישה, נכון, היא כלי, אבל לא מספיק.
ואאל יונס: אנחנו חושבים שהטלת קנסות על ההורים של ילדים שתוקפים את המורים, היא יכולה להיות באמת הרתעה טובה, כי לעשות שביתה יום ויומיים וכל הדברים האלה, עדיין לא נתנו תשובות.
ואאל יונס: הטלת קנסות, ההורים ידאגו שהילדים שלהם יהיו מחונכים יותר.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני תמיד אומר שהראשונים לשאת באחריות למצבם הם המורים, ואני אומר את זה כמנהל בית ספר וכמורה 30 שנה.
מאיר כהן: במקום שאתה מוחל על כבודך, כבודך מחול.
מאיר כהן: יש ארגוני מורים גם למורים העל-יסודיים, גם למורים התיכוניים.
מאיר כהן: לצערי הרב, כשמכים מורה ויוצאים לשביתה של חצי שעה, זה קשקוש בלבוש.
מאיר כהן: כשמכים מורה, צריכים להשבית את המערכת לשבוע.
מאיר כהן: מנהלי בתי הספר הופכים מהר מאוד להיות מנוהלים על ידי צוותי הורים.
מאיר כהן: החוק הוא מאוד ברור, חבריה.
מאיר כהן: אני הפעלתי את החוק, הורה נשפט.
מאיר כהן: הבעיה היא שאנחנו, מנהלי בתי הספר והמורים, אנחנו כל כך מוחלים על כבודנו, שאנחנו לא מפעילים את החוק.
עודד פורר: אבל רוצים לטאטא מתחת לשולחן.
מאיר כהן: ובהרבה מאוד פעמים אם מנהל בית ספר או מורה מספר על כך שהורים התפרעו או תלמידים, זה מוריד את הרייטינג של בית הספר.
מאיר כהן: אז אמרתי, אחד, צריכים היו להיות כאן ארגוני המורים, וארגוני המורים צריכים להבין שלפעמים מורה מוכן לוותר על תוספת של שקל אחד לשעתו, אבל הוא לא מוכן לוותר על כבודו, ולכן ארגוני המורים, גם ההסתדרות וגם הארגון צריכים להחליט שמעכשיו והלאה אסור לאף הורה להרים יד או לאיים על מורה.
מאיר כהן: הם לא החליטו את זה.
מאיר כהן: לא שמעתי שזאת ההחלטה.
מאיר כהן: אני רוצה שתבינו, חבריה, מנהלים הם אימפרטורים בתוך בתי הספר שלהם.
מאיר כהן: מנהלים, בכוחם מנהלים, וכוחם להפסיק את כל ההשתוללות.
מאיר כהן: אם מנהל בית ספר בתחילת השנה מכנס את ההורים החדשים ואומר להם מה מותר ומה אסור, בצורה שלא משתמעת לשתי פנים, ואם מנהל בית ספר מבהיר שהשיח בבית הספר שלו, הוא מכתיב את הכללים ביחד עם המורים, הדברים האלה לא יהיו, ואם הם יהיו בפעם הראשונה, מייד מטפלים בזה על פי חוק.
מאיר כהן: מורים מפחדים ללכת להתלונן, כי מנהלי בתי הספר לא נותנים להם גיבוי.
מאיר כהן: מורה חוטפת בעיטה מתלמיד, באה למנהל, אומר לה, תלכי את להתלונן.
מאיר כהן: היא אומרת, אני מפחדת.
מאיר כהן: אוי לו למנהל הזה או למנהלת הזאת, כי הם צריכים לקחת אחריות גם על המורים האלה, ואם הם ילכו ויתלוננו במשטרה וידאגו שהתיק יפתח ויעקבו אחריו, הדברים האלה יצומצמו בצורה דרסטית, לכן כל פעם השיחות האלה, אדוני, אני לא צריך את משרד החינוך.
מאיר כהן: יש חוק מאוד ברור.
מאיר כהן: אני צריך את המנהלים, אני צריך את המורים, אני צריך את ועדי ההורים שיהיה להם ברור מה מותר ומה אסור.
מאיר כהן: אנחנו הולכים לקראת קטסטרופה, אדוני.
מאיר כהן: אני שומע ממנהלי בתי הספר.
מאיר כהן: אני מלמד פעם בשבוע בבתי הספר.
מאיר כהן: אני שואל מה האטמוספירה החינוכית, ואומרים לי מורים בפה מלא, ברגע שהורים נכנסים לבית הספר, אנחנו מתחילים לחוש לא בטוח.
מאיר כהן: כשאני שואל, ומה קורה עם המנהל, אז הם אומרים, תשמע, גם המנהל לא כל כך רוצה להתעסק.
מאיר כהן: שם זה מתחיל, כי אין שום תלמיד בן 13 ובן 14 שהוא עד כדי כך אלים, שבית הספר צריך להפסיק את נשמתו, אם יודעים לטפל.
יעקב מרגי: אגלה לך בצער ששנה שעברה טיפלנו בדיון כזה במקרה כזה של אותו מקרה קיצוני שכל בית הספר על הרגליים, מפחד מאותו אלים, אז פשוט מצאו את הדרך, העבירו את התלמיד לבית הספר.
מאיר כהן: כן, מסכנים המורים שמקבלים אותו.
יעקב מרגי: אני גם לא הייתי מתמודד מול ראש ארגון פשיעה.
מאיר כהן: כשהייתי ראש עיר הכנסתי עובדות סוציאליות לבתי הספר.
מאיר כהן: זה עולה קצת, אבל אין דבר טוב יותר מכך שעובדת סוציאלית הופכת להיות לחלק מצוות בית הספר, כי הרבה מאוד פעמים דרך פתרון של שאלות רווחה, של סוגיות בתוך הבית, מצליחים להוריד לכדי אפס את האלימות.
מאיר כהן: לעיתים אנחנו, המורים, פעם בשנה או בשנתיים כשאנחנו הולכים לתלמידים שלנו, אנחנו לא חשופים למצוקות האלה, אז מצד אחד יד נוקשה ומצד שני גם לפתח יותר כלים לטפל.
יעקב מרגי: הסתדרות המורים, יש לה כמה דוגמאות, מצגת קצרה.
יעקב מרגי: אחר כך נתחיל עם הדוברים.
יעקב מרגי: רבותיי, נכון, כשרואים את זה ושומעים את זה, כל פעם זה מזעזע מחדש, אבל אם נעצור גם בשגרה ונחשוב על המציאות של החברה שלנו ובאיזה תנאים המורים מתמודדים בנושא אלימות בבית הספר, אנחנו יכולים להבין שיש את המקרים האלה וזה מזעזע וצריך לעצור אותם.
יעקב מרגי: לי אין ספק שנעשים דברים.
יעקב מרגי: משרד החינוך, לקראת הסוף ניתן לכם עם המצגת, ונשמע דוברים שביקשו את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: רוני מימון, בבקשה.
<רוני מימון: שלום, אני ה'פה' של המורים.
<רוני מימון: אני אחת מהמורות.
<רוני מימון: כמו שראיתם בסרטון, בשבוע שעבר הגיעה אימא לבית הספר להרוג אותי ולהוציא לי את העיניים ולהחטיף לי סטירה, כשכל העוול שעשיתי לה זה כי - - -
איתן ברושי: איפה בית הספר?
יעקב מרגי: אם היא לא אמרה אז כנראה לא צריך לומר.
<רוני מימון: לא צריך לומר.
יעקב מרגי: הדיון משודר, לכן כל מי שלא רוצה לחשוף פרטים, שלא יחשוף אותם.
<רוני מימון: בית הספר שלנו מוסע, אנחנו אזור התיישבותי.
<רוני מימון: מרבית ילדי בית הספר מוסעים.
<רוני מימון: יש לנו תקנון וחוקים שכל הילדים וההורים חותמים עליו בתחילת השנה.
<רוני מימון: יש נוהל מוסדר שברגע שיש בעיה בהסעה, אני מקיימת דיון עם ילדים, שיח פתוח, גישור.
<רוני מימון: בפעם השנייה הורה מקבל הודעה במידה והילד מסכן את עצמו ואת החברים בהסעה, ובפעם השלישית יוצא מכתב השעיה, מקובל, מעוגן גם עם הרשות שלנו.
עודד פורר: סליחה שאני קוטע אותך.
עודד פורר: את תיארת מקרה של אלימות של הורה כלפייך.
<רוני מימון: נכון.
עודד פורר: הוגשה תלונה במשטרה על העניין הזה?
<רוני מימון: בוודאי.
<רוני מימון: קודם כול, עשיתי את כל מה שנדרש לפי התקנון, לפי החוקים.
<רוני מימון: כולם יודעים.
<רוני מימון: האימא בהתחלה קיללה בטלפון.
<רוני מימון: היא כיבדה למחרת את ההשעיה של הבת שלה.
<רוני מימון: הבת שלה הוסעה על ידי בת משפחה לבית הספר, בסוף יום חמישי גם כן, וביום שישי הילדה הגיעה עם ההסעה.
<רוני מימון: כשראיתי שהילדה יורדת מההסעה ולא כובד ההסכם, הודעתי למחנכת שצריך להגיד לאימא לבוא לקחת את הילדה בסוף היום.
<רוני מימון: עשיתי טעות קשה, כי היא באה והיא אמרה שזה הסוף שלי.
<רוני מימון: היא הגיעה לבית הספר.
<רוני מימון: היא רצתה להרביץ לי.
<רוני מימון: אני אמרתי לה, את קיבלת הרחקה, זה יעלה לך.
<רוני מימון: יש כאן חוקים, אנחנו חיים במדינת חוק, ואז היא באה ואמרה לי, אני לא מפחדת ממך ואני אראה לך.
<רוני מימון: נוראי.
<רוני מימון: אני חושבת על זה עכשיו ואני כולי בהיסטריה מזה, ובכל זאת היא הסתובבה.
<רוני מימון: אמרתי לה שהיא לא תעז לשים עלי יד.
<רוני מימון: היא הסתובבה, הרימה חפץ והשליכה אותו לכיווני.
<רוני מימון: שוב פעם הייתי במשטרה, כי ביום רביעי הייתי במשטרה על קללות ואיומים, וביום שישי הייתי.
<רוני מימון: היא העיפה עלי חפצים.
<רוני מימון: ניגשתי למשטרה ואני רוצה לומר לך שהייתי שם יום שישי עד 15:00 בצהריים עם המנהלת שנתנה לי גיבוי בנוכחות שלה.
<רוני מימון: הרבה היא לא יכלה לעשות כי כמו שאמרתם כאן, הידיים שלה כבולות.
<רוני מימון: עד להתערבות של מזכ"לית הסתדרות המורים, של יפה בן דוד, האישה לא נעצרה.
<רוני מימון: רק במוצאי שבת היא נעצרה אחרי שהתקשרתי ליפה ואמרתי לה, מה העניין?
<רוני מימון: דיברו כאן באמת מכובדים על עניין ההשבתה.
<רוני מימון: השבתה זו לא מטרה, השבתה היא כלי.
<רוני מימון: השבתה היא כלי לעצור ולחשוב.
<רוני מימון: מי היה רוצה לבוא למקום העבודה שלו ולפחד?
מירב בן ארי: היא נעצרה ומה?
<רוני מימון: לילה אחד ושוחררה למחרת.
יעקב מרגי: מר מרדכי סמט, בבקשה אדוני.
<מרדכי סמט: בוקר טוב לכולם.
<מרדכי סמט: שמעתי את חברי הכנסת.
<מרדכי סמט: אני מזדהה עם כול מילה.
<מרדכי סמט: אני הייתי מנהל בית הספר 24 שנים, עוד 12 שנה מפקח.
<מרדכי סמט: דרגות אלימות שכאלה כפי שקורה בתקופה האחרונה, אני לא זוכר.
<מרדכי סמט: אני הייתי עד בחודש האחרון לששת המקרים הקשים ביותר שהיו בירושלים.
<מרדכי סמט: הכול פחות או יותר ידוע, אני לא רוצה לתאר פרטים.
<מרדכי סמט: חדרי מורים תוססים, האווירה היא קשה.
<מרדכי סמט: אם תעשה אינוונטר של עבודה, הנושא המרכזי הוא האלימות, עם כל הפעולות והתוכניות הנשגבות.
<מרדכי סמט: אחד הדברים שמטרידים ביותר מנהלים ומורים, זו ההתנהגות שלנו, של הארגונים והמנהיגים.
<מרדכי סמט: לפני כחודש היינו בישיבה אצל השר לביטחון פנים במשרדו.
<מרדכי סמט: אחד העוזרים הגיש לו נייר.
<מרדכי סמט: לצערי 47% השנה, עליית האלימות במוסדות החינוך על כל רבדיו, מגני הילדים.
<מרדכי סמט: זה אומר דרשני.
<מרדכי סמט: בדיון כזה הייתי רוצה לראות את השר לביטחון פנים, את שר הרווחה והשר החינוך יחדיו, ולמה אני אומר את זה?
<מרדכי סמט: ראשית, אני חושב שצריך לבדוק את מקורות האלימות, מי הם הסוגי התלמידים הללו.
<מרדכי סמט: אני בדקתי כאן בירושלים, כי אני הייתי הנושא של גילה ועוד בתי ספר.
<מרדכי סמט: ליוויתי אותם בחודש האחרון, גם את שתי המורות ששכבו בבית חולים.
<מרדכי סמט: הילדים הללו היו ילדים שמועמדים לוועדת השמה.
<מרדכי סמט: היה צפי.
<מרדכי סמט: ועדות ההשמה נפגשות אחת לחודשיים או שלושה, כי הסקטור ביותר שהולך וגדל כל שנה, לצערי הרב הוא החינוך המיוחד במדינת ישראל.
<מרדכי סמט: הוא גדל.
<מרדכי סמט: לצפות את התלמידים הללו כדי לטפל בהם בצורה חינוכית נכונה, הם והוריהם, כי ברגע שאנחנו צופים ילדים שכאלה, שלוקחים כדורים כאלה וכאלה ואלו התגובות שלהם וככה מגיעים בבוקר, כי הם מגיעים ממשפחות, לפעמים, לא רוצה לתאר כרגע, אבל בדקתי את זה.
<מרדכי סמט: מנהלי בתי ספר אומרים, קשה לנו להתמודד.
<מרדכי סמט: מורים חוששים.
<מרדכי סמט: אתמול הייתה אצלי מורה שתלמיד בכיתה ד' מצלם אותה בסמרטפון ומודיע להם, ברגע זה המורה צהלה וצעקה עלי, והמורה חוזרת ואומרת, יש את הצילום של ההתנהגות שלך בכיתה, אני אפרסם אותו.
<מרדכי סמט: יותר מכך, אתמול במגזר אחר, יושבים כאן שני חברי כנסת, מנהלת חטיבת ביניים, הוציאה עליה מודעת אבל, הלכה לעולמה.
<מרדכי סמט: לאן הגענו?
<מרדכי סמט: לכן אני שואל את השאלה הפשוטה, אין לנו את הכלים המתאימים היום.
<מרדכי סמט: האלימות הולכת וגוברת.
<מרדכי סמט: פעם ראינו בטלוויזיה, נכדנו, ילדנו ראו את 'סומסום' ואת 'פרפר נחמד'.
<מרדכי סמט: היום את סרטי האלימות שהם רואים ומחקים, מעל ומעבר לכל פרופורציה.
<מרדכי סמט: בדרכי לכאן, נהג מונית שהביא אותו לכאן, שאני נוסע איתו לעיתים קרובות, אומר לי, מה הנושא היום?
<מרדכי סמט: ואני אמרתי, לדעתי לא רחוק היום, מה שקרה בפילדלפיה יקרה בישראל, כי רמת האלימות הרקיעה שחקים ואין תשובות.
<מרדכי סמט: אותן אימהות שלפני כחודש הגיעו למשטרה, וזה קרה ביום שישי, ולאחר זמן קצר נשלחו הביתה, והתלמיד היה שלושה ימים בביתו וחזר לאותה כיתה, והתלמידים ראו את המורה במערומיה, מורה לאנגלית שהגיעה לישראל לא מזמן, מעולה, ששערותיה נקרעו, חטפה שריטות ובעיטות ובסוף את הפאה הנוכרית, נזרקה מראשה וכך ראו כל תלמידיה.
<מרדכי סמט: תארו לעצמכם מה קורה בחדר מורים שכזה, ואיך האם נכנסה ישירות, לא למזכירות, ישירות לכיתה.
<מרדכי סמט: גם פה צריכה להיות הגבלה מסוימת.
<מרדכי סמט: חפשו את המקורות, ואנחנו יכולים לעבוד יפה עם ועדי ההורים.
<מרדכי סמט: גם לוועדי ההורים אין מספיק כוח עם כל החוקים.
<מרדכי סמט: אני לא זוכר דבר שכזה.
יעקב מרגי: שלמה ישי, בבקשה.
<שלמה ישי: שלום לכולם, קודם כול אני רוצה לומר שאני מאוד מעריך את ההשתתפות הרבה של חברי הכנסת.
<שלמה ישי: אני לא זוכר ישיבה של ועדת חינוך שהשתתפו כל כך הרבה חברי כנסת מסיעות שונות.
יעקב מרגי: 28 יש לך פה?
יעקב מרגי: היו לי דיונים עם 28.
<שלמה ישי: אני יודע מה שאני ראיתי.
יעקב מרגי: אבל כדי שלא יחשבו, הייתי חייב לומר לך את זה.
יעקב מרגי: אני הבנתי אותך טוב.
<שלמה ישי: אז אני אומר שאני מאוד מעריך ואני מודה לחברי הכנסת.
<שלמה ישי: החברים דיברו כאן על מה שקורה אחרי.
<שלמה ישי: אני חושב שיש גם לעשות לפני.
<שלמה ישי: אחרי, יש דיונים, יש בית משפט, יש תביעות, יש הרחקות.
<שלמה ישי: אני חושב שיש כמה דברים שאפשר לעשות לפני.
<שלמה ישי: בכל מוסד ציבורי עומד אדם, פקח, שבודק כל מי שנכנס.
<שלמה ישי: איך יכול להיכנס לבית ספר מישהו עם סכין ביד?
<שלמה ישי: איך הוא יכול להיכנס?
<שלמה ישי: איך יכול להיות דבר כזה?
<שלמה ישי: יעלה על הדעת שלבנק יכנס מישהו עם סכין?
סעיד אלחרומי: כי אין שומר בכניסה.
<שלמה ישי: זה שאין שומר בכניסה, זה יותר גרוע.
סעיד אלחרומי: זה יותר גרוע.
<שלמה ישי: אני מדבר גם כשיש שומר בכניסה.
<שלמה ישי: צריך לתת לו סמכות.
<שלמה ישי: ואני חושב שאף אדם לא יכנס לבית ספר בלי שהשומר ישאל את המנהל אם האיש הזה הוזמן, אם האיש צריך להגיע.
<שלמה ישי: זה הדבר הכי פשוט.
<שלמה ישי: כפי שהציעה פה חברת הכנסת, אחרי שיש - - -
יעקב מרגי: מכובדי המלומד, כבודו מייצג את?
<שלמה ישי: הסתדרות המורים.
יעקב מרגי: אז אנא, במקום לומר את זה פה, זה טוב שאתה אומר את זה פה, תתכבדו, תיזמו נוהל משותף, מזכ"לות הסתדרות המורים בשיתוף ההורים, בשיתוף משרד החינוך.
יעקב מרגי: תגיעו לנוהל.
יעקב מרגי: הורה, קודם כול רוצה להגיע לבית הספר, צריך לתאם זאת לפני כן.
יעקב מרגי: היום בעידן שיש תקשורת זמינה, צריך לתאם.
יעקב מרגי: תתאמו את זה.
יעקב מרגי: אם כמו שאתה תיארת, מר סמט, נראה לי גם מעל הגדר תטפס, אבל בוא נצמצם כמה שאפשר.
יעקב מרגי: לעשות סייג זה דבר חשוב.
יעקב מרגי: תסכם בבקשה, אדוני.
<שלמה ישי: אני מסכם.
<שלמה ישי: אני חושב שגם קריאה מטעם ועדת החינוך של הכנסת, יש לזה השפעה, כי זה גם תלוי ברשויות המקומיות.
<שלמה ישי: השומר בשער הוא בעצם עובד הרשות והוא צריך לקבל הנחיות מהרשות והוא צריך לבצע את ההנחיות של הרשות.
יעקב מרגי: אחרונת הדוברות מהסתדרות המורים, עליזה מדינה.
<עליזה מדינה: שמי עליזה מדינה, ניהלתי מספר שנים בית ספר.
<עליזה מדינה: אני יושבת ראש הסתדרות המורים בנתניה.
<עליזה מדינה: אני רוצה שהמצב הגיע לידי כך שמתקשרות מורות נפגעות ואינן מעוניינות להציג בהתחלה את הפרטים שלהן.
<עליזה מדינה: הן פונות להסתדרות המורים והן רוצות שיטפלו בהן בעילום שם.
<עליזה מדינה: תראו באיזו רמת פחד הן נמצאות.
<עליזה מדינה: דבר נוסף, הבעיה היא מאוד מורכבת, כי כמו שציינו, המעורבים בחינוך הם רבים ולמעשה הרשות ומשרד החינוך לא תמיד זה יחד אחת.
<עליזה מדינה: מנהל בית הספר, כשהוא מנהל, הוא תחת משרד החינוך והוא לא תחת הרשות.
<עליזה מדינה: יש לנו כאן בעיה מאוד קשה.
יעקב מרגי: אני לא מוכן לזרוק את זה לשם.
יעקב מרגי: השלטון המקומי ומשרד החינוך מדברים ביום-יום, שעה-שעה, בחינוך, ויודעים לדבר ביניהם.
יעקב מרגי: פשוט כנראה אף אחד לא חשב לעשות נוהל מסודר, נוהל כניסה לבתי ספר, אז שיתכבדו ונקרא להם לעשות זאת.
יעקב מרגי: משרד החינוך יודע לדבר עם השלטון המקומי והם עושים זאת.
יעקב מרגי: בתי ספר מתקיימים בברית הזו וטוב שכך, לכן אני לא רוצה שתיקחי את זה לשם, כי זו לא הבעיה.
יעקב מרגי: הבעיה זה אלימות בחברה הישראלית והאכיפה שהיא רופסת.
יעקב מרגי: עוד חוק ועוד חוק לא יעזור כלום, אמר מאיר כהן בצדק.
יעקב מרגי: על אלימות יש חוקים כבר.
<עליזה מדינה: מה שאני באה לומר, אין ספק שבית הספר הוא התמונה של התמונה של החברה הישראלית, חד משמעית, ולכן יש הרבה פעמים שצריך למצוא באמת את החיבורים ולהרכיב את התוכניות הנכונות שיהיו בתוך בית הספר, שיהיה באמת מתאם בין הדברים השונים ועל זה אנחנו צריכים להגיד, על החוליות המקשרות.
איתן ברושי: לפי דעתי יש פה איזו אי הבנה, מה שאני זוכר כמי שהיה ראש רשות, תפיסת האבטחה של בתי הספר נולדה מהרצון להגן מפני פיגועים.
איתן ברושי: זו אחת הסיבות שאין במגזר הערבי שומרים.
איתן ברושי: מה שמוצג פה זו שאלת האלימות.
איתן ברושי: זה שתי תפיסות קצת שונות ושתי הגדרות תפקיד שונות והכשרות כוח אדם שונות.
יעקב מרגי: רוצים לשנות תפיסה?
יעקב מרגי: יש מי שאחראי על כך.
יעקב מרגי: נפנה אותו.
איתן ברושי: לא, התפקיד שלנו לבקר אותם.
<זאב גולדבלט: ההורים ככלל ופורום ועדי ההורים היישוביים בפרט, חוזרים ומדגישים את הסלידה וההוקעה שלהם לכל גילוי אלימות פיזית או מילולית כלפי סגל בית ספר והגנים.