GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דורון לוריא: לאט לאט היא מגלה, כמו הרבה אחרים, את פיקאסו וקרל אפל וציירים מודרניים אחרים בפאריס, וברור שהשאר זה היסטוריה, הם עוברים כולם לציור המופשט.
<דורון לוריא: האומנית הבאה ירושלמית, ליליאן קלאפיש.
<דורון לוריא: היא היום בת 80 והיא נראית כך.
<דורון לוריא: הנה דיוקן עצמי שלה בצורת צללית, כי היא מסונוורת מהחלון שמאחוריה.
<דורון לוריא: ביאנקה אשל גרשוני שפתחה תערוכה לפני שבוע.
<דורון לוריא: כך צייר אותה הבן שלה, הצייר ארם גרשוני, וכך ציירה אותה תלמידה מעריצה שלה שהשתמשה בחומרים שביאנקה משתמשת בהם, כל מיני כפתורים וסלילים וגלילים.
<דורון לוריא: תשוו אתם כי כרגע ראיתם אותה על באמת, אז תשוו מי יותר טוב.
<דורון לוריא: אני לא אנסה להדיח אתכם, אבל הציור של הבן שלה נפלא.
<דורון לוריא: כך נראה הסטודיו שלה.
<דורון לוריא: כך נראות עבודות שלה, ואחת הבשורות שהיא מביאה איתה, זה שאין יותר חלוקה באומנות בין high art ו-low art, כלומר אומנות גבוהה ואומנות נמוכה.
<דורון לוריא: שטויות, אין יותר כזה דבר.
<דורון לוריא: מותר לאומן להשתמש בהכול, במברשת שיניים, במשחת שיניים, בחרוזים, בכפתורים, באבזמים ולשתול את זה בתוך העבודות שלהם כמו שראינו בסטודיו שלה, וזה נחשב לאומנות לגיטימית היום.
<דורון לוריא: האומנית הבאה היא יוכבד ארקין שקוראים לה ג'וקי, והיא מתלמידותיו של רפי לביא שמאוד השפיע על אומנות כאן ב-50 שנים האחרונות עד למותו, והיא כבר שייכת לאומנות שנקראת אומנות גוף, כלומר זה לא שהיא באמת תוקעת בעצמה את כל הסיכות האלה, אל תיבהלו, היא עושה את זה לצילומים שלה.
<דורון לוריא: נשים אחרות באירופה באמת חתכו את עצמן כחלק מהאומנות, על הבמה בפני קהל, אבל היא לא עשתה את זה ברוך השם.
<דורון לוריא: האומנית הבאה, יהודית לוין, עוד תלמידה של רפי לביא.
<דורון לוריא: היא קוראת לציור הזה, וזה ציור ענק, 2 מטר גובהו, 'שמלתה של הנסיכה דיאנה' זצ"ל.
<דורון לוריא: את הזצ"ל אני הוספתי.
<דורון לוריא: דגנית ברסט, היא התחילה כאומנית מושגית כמו רוב האומניות בסוף שנות ה-60.
<דורון לוריא: למשל היצירה הזאת, תאמינו או לא, נקראת 'החיים', ואתם רואים שהחיים זה מן מבוך של נעצים וחוקים וגומיות.
<דורון לוריא: לאט לאט היא עברה לציור אמיתי, מה שנקרא.
<דורון לוריא: זה ציור ענק, 3 מטר רוחבו.
<דורון לוריא: בואו נראה רק פרט ממנו.
<דורון לוריא: ואז היא עברה גם לצילום.
<דורון לוריא: צילום זה אומנות לגיטימית לחלוטין היום.
<דורון לוריא: האם מישהו מקהל הקדוש שיושב כאן מזהה מה נושא הצילום?
<דורון לוריא: נפילתו של איקרוס.
<דורון לוריא: איקרוס עם אבא שלו, דדלוס, המריאו מבית הכלא שלהם ברודוס.
<דורון לוריא: איקרוס, כמו כל צעיר שוויצר שרוצה לעשות חראקה עם המכונית של אבא שלו, הגביה עוף יותר מדי.
<דורון לוריא: אבא שלו הזהיר אותו, הכנפיים שלנו מודבקות בדונג, השמש תמיס את הדונג, אבל הוא לא הקשיב לו והוא נפל למים וטבע, אז הנה היא הצליחה לצלם אותו טובע למרות שזה קרה לפני 3,000 שנה.
<דורון לוריא: זה ציור מאוד גדול, 2 מטר על 2 מטר, של דגנית.
<דורון לוריא: זה נראה לכם מרצד, כי דגנית אומרת שהיום רוב האימג'ים שלנו במוח הם מהטלוויזיה, ובטלוויזיה פעם ראינו בשחור-לבן, שני צבעים מה שנקרא, והכול ריצד לנו, לא הייתה קליטה טובה, אבל מה היא מציירת כאן?
<דורון לוריא: האמת, אני לא יודע.
<דורון לוריא: יש שתי אפשרויות, אחת, שמדובר במישהו מה-KKK, כלומר Ku Klux Klan, הארגון הנורא האמריקאי.
<דורון לוריא: אפשרות שנייה, באותה תקופה אנחנו בעזה השתמשנו במשת"פים.
<דורון לוריא: היינו תופסים מישהו, מרכיבים את זה על הראש ואומרים לו, עכשיו תצביע על החברים שלך ברחוב, בעזה.
<דורון לוריא: זה ימים רחוקים, שנות ה-70.
<דורון לוריא: בקיצור, התרגלנו לאימג'ים כרגע, וזה לא משנה אם זה מהצד האמריקאי או מהצד שלנו, אבל היא מטיבה להראות את רוח הזמן כי זה בסגנון טלוויזיוני.
<דורון לוריא: מיכל נאמן, עוד תלמיד של רפי לביא, עושה תמונה עם מסקינג טייפס.
<דורון לוריא: היא כותבת, 1 במאי.
<דורון לוריא: כל אלה אלטייפים.
<דורון לוריא: מסקינג טייפס זה ברוח תקופתנו.
<דורון לוריא: מי מאיתנו לא רץ לפני ה-16 בינואר 1991, אם שכחתכם, זה פרוץ מלחמת המפרץ הראשונה, לקנות מסקינג טייפס וניילונים?
<דורון לוריא: אבל לעשות מזה אומנות שעולה 10,000 דולר ומעלה?
<דורון לוריא: כן, היא עושה את זה.
יעקב מרגי: אנחנו היום זוכרים שהתמגנו עם שקיות ניילון.
<דורון לוריא: כן.
יעקב מרגי: שתינו מים גם.
<דורון לוריא: טוב.
<דורון לוריא: היא עושה גם את היצירה הקונספטואלית הזאת.
<דורון לוריא: לא שאלתי אותה אף פעם למה היא התכוונה, אבל אני זוכר מילדותי בדיחה מאוד גרועה, שנהג של אגד בנצרת שואל חבר שלו, תגיד, זה יכול להיות שדרסתי פינגווין?
<דורון לוריא: אז החבר אומר לו, לא, אתה דרסת כנראה נזירה.
<דורון לוריא: עובדה שהיא כנראה השתמשה בדבר הזה כדי לעשות את העבודה הזאת.
<דורון לוריא: אם כבר מדברים על שנות ה-60, אז א', כדי להראות לכם שהייתי בצבא, ו-ב', יושבת כאן הבחורה שהצטלמה איתי באהבה רבה, שולה, מסתירה כרגע את העיניים.
<דורון לוריא: מתניה, אתה ידעת שהיא נראתה כך?
<דורון לוריא: זה אנחנו.
<דורון לוריא: תמר גטר, עוד תלמידה של רפי לביא, עוד אומנות קונספטואלית.
<דורון לוריא: במה מתבטאת הקונספטואליות שלה?
<דורון לוריא: תמר גטר שמה צילום שלה והדפיסה במכונת כתיבה בעברית מכתב לאליל האומנותי שלה, הלא הוא האומן הגרמני יוזף בויס.
<דורון לוריא: מיותר לציין שהיא לא שלחה לו את המכתב וממילא הוא לא יכול לקרוא מכתב בעברית, אבל זאת נקראה אומנות קונספטואלית שבה היא סיפרה על סיפור מופלץ לגמרי על חייה, שההורים שלה היו בהירושימה בהפצצה ולכן היא נולדה נכה וכל מיני דברים כאלה.
<דורון לוריא: העבודה הזאת נמכרה לתדהמת כולם בשבוע שעבר בתל אביב ב-3,600 דולר.
<דורון לוריא: אף אחד לא חשב שעבודה כזאת על נייר, קטנה, תקבל כזה מחיר, אבל תמי גטר באיזשהו שלב בחייה התחילה להעתיק את רמברנדט.
<דורון לוריא: איש לא מכיר את העבודות האלה חוץ ממנה וממני, האריה הזה וזוג האריות הזה, ואני תהיתי למה זה יוביל בסופו של דבר, כי צריך להבין, אני עסקתי כל החיים באומנים שמתו כבר מזמן, קוראים לזה old masters, וזה כייף לעסוק באומנים שמתו.
<דורון לוריא: אין להם תלונות.
<דורון לוריא: בחיים רמברנדט לא צלצל אלי באמצע הלילה להתלונן למה שוב תליתי אותו ליד רובנס.
<דורון לוריא: הרי הוא שונא אותו.
<דורון לוריא: אין.
<דורון לוריא: אומנים ישראלים זה קוץ בתחת.
<דורון לוריא: אין לכם מושג, אומן חי, איזה בעיות יש איתו, איזה דרישות יש לו, אבל יש דבר יותר גרוע מאומן חי, וזו אלמנתו.
<דורון לוריא: אלמנתו מגיעה למוזיאון פעמיים בשבוע, דורשת לראות את המנהל ושואלת, איפה התערוכה שד"ר גמזו הבטיח לבעלי בקפה רוול או כסית בשנות ה-50?
<דורון לוריא: והיא יודעת גם מה צריך להיות עובי הקטלוג, 400 עמודים וכמה עמודי צבע צריכים להיות שם.
<דורון לוריא: בקיצור, אומנים חיים זו בעיה אבל זו הרפתקה, כי אותה תמי גטר, פתאום אני רואה בשבת, שלשום, במוזיאון עין חרוד את הציור הזה של איזו חיה דמיונית שממש מתכתבת עם האריות של לפני 30 שנה, שהיא ציירה מרמברנדט, ואז זה הופך לאיל הזה.
<דורון לוריא: זה הכול ציורים של תמר גטר, ואז לסוס הזה, ומזה היא הגיעה לסוסי ענק.
<דורון לוריא: כך נראית התערוכה או חלקים ממנה.
<דורון לוריא: הנה גודל של בן אדם, אז תבינו.
<דורון לוריא: בקיצור, הגרעין היה רמברנדט והאריות שלו.
<דורון לוריא: קוראים לזה גילו עריות בעברית, נכון?
<דורון לוריא: וזה התפתח ליצירות מופת שלה ואני שמח.
<דורון לוריא: האומנית הבאה, יהודית סספורטס שמציירת ציורי ענק, זה גם 3 מטר רוחב, בסגנון קצת סיני או בעיקר יפני.
<דורון לוריא: מיכל רובנר שגם מציירת וגם מצלמת וזכתה לתהילה בינלאומית במוזיאונים בכל העולם.
<דורון לוריא: הנה למשל ספק צילום, ספק פוטושופ.
<דורון לוריא: לא ברור לי עד היום מה נופל מהשמיים, האם זה מסוקים או אנשים או ארבה או כל דבר אחר.
<דורון לוריא: זה מה שיפה באומנות שלה, האניגמטיות הזאת.
<דורון לוריא: סיגלית לנדאו, מצטלמת כאן עם נשיאי האהוב, הקודם, שמעון, ליד דגל שהטבילה אותו בים המלח למשך כמה חודשים בתוך המים, ומה שצמח מזה, זה דגל ממלח.
<דורון לוריא: לאחר מכן היא ראתה כי טוב והטבילה זוג אופניים בים המלח, ואחרי חצי שנה היא הוציאה אותו ויצאו לה אופניים עם מלח.
<דורון לוריא: על מה אנחנו מדברים כאן?
<דורון לוריא: על סוג של אומנות אחר לגמרי, מציורי הטבע דומם שהתחלתי איתם במאה ה-16, נכון?
<דורון לוריא: עילית אזולאי, היא מצלמת אבל היא חוקרת והיא אשפית הפוטושופ.
<דורון לוריא: למה הכוונה?
<דורון לוריא: היא למשל עושה יצירה שנקראת 'ברלין'.
<דורון לוריא: זוהי מפה של ברלין, כל הרחובות של ברלין, וביניהם היא תוקעת דברים שהיא או ראתה ברחוב או אפילו חפרה באדמה.
<דורון לוריא: במקרה אחד אני מודה שאני אשם ואני עזרתי לה.
<דורון לוריא: אני חפרתי באתר שבו היו מרתפי הגסטפו בברלין, ומצאתי שם בקבוק כמו טיפקס, שהיו משתמשים בו בסטנסילים בגסטפו, ונתתי לה את זה והיא כללה את זה בתמונה, והיום הגרמנים דורשים להחזיר את זה בחזרה.
<דורון לוריא: הם טוענים שזה נגנב מהם.
<דורון לוריא: רציתי להזכיר להם מה הם לקחו ממני, אבל העדפתי לשתוק.
<דורון לוריא: סיגל צברי, אומנית צעירה.
<דורון לוריא: הנה דיוקן עצמי שלה.
<דורון לוריא: כשהראיתי את זה במוזיאון, שאלו אותי בחשש אם היא מפגרת וכמה זמן היא סובלת מזה.
<דורון לוריא: היא לא.
<דורון לוריא: אבל היא ברוח המאה ה-17 הבינה שכדי לצייר טוב, כדאי גם להעתיק old masters, וזאת תמונה של ראובן שאני רכשתי במו ידיי במכירה פומבית בלונדון, בקוויסטיס לפני 28 שנים.
<דורון לוריא: זה עלה הרבה כסף אבל זו תרומה שקיבלנו מחוץ לארץ, והיא קיבלה ממני רשות להעתיק את התמונה הזאת, והנה היא מתחילה להעתיק את זה כמו שצריך, כמו שלמדו פעם והנה המוצר הגמור, לא רע בכלל.
<דורון לוריא: כך לומדים אומנות.
<דורון לוריא: כשעשיתי תערוכה שנקראה 'דלפט כחול-לבן', היא ציירה לי אריחי דלפט והיא ציירה עליהם גם את השפופרת, את הטיובה עם הצבע.
<דורון לוריא: זה הכול מצויר, שיהיה לכם ברור.
<דורון לוריא: זה לא צילום ולא טיובה אמיתית.
<דורון לוריא: האומנית הבאה, ואנחנו מתקרבים לסוף, היא רוני טהרלב.
<דורון לוריא: כך היא נראית.
<דורון לוריא: היא ירושלמית.
<דורון לוריא: פעם היא ציירה ציורי ענק.
<דורון לוריא: זה ציור בגובה 2.5 מטר, רק ראש.
<דורון לוריא: ואז היא עברה לציורים קצת יותר קטנים, גם הם בסגנון רנסאנס ובארוק.
<דורון לוריא: הנה דיוקן עצמי שלה והנה הבן שלה.
<דורון לוריא: הנה הוא כאן עם מסגרת בסגנון old masters, וזה אבא שלה, המשורר יורם טהרלב.
<דורון לוריא: אגב, אימא שלה זאת נורית זרחי, גם משוררת חשובה.
<דורון לוריא: זה ציור ענק.
<דורון לוריא: בואו תראו את יורם ליד הציור, אז תבינו כמה הוא גדול.
<דורון לוריא: מאיה ז"ק.
<דורון לוריא: תראו אותה בצילום ותראו אותה בדיוקן עצמי שלה ברישום, ואלה העבודות שלה.
<דורון לוריא: יש לה כל מיני סוגים, גם עבודות וידאו.
<דורון לוריא: אורית אקטע.
<דורון לוריא: הסבא שלה בתימן היה קטוע רגל, אז קראו לו אקטע ומאז זה שמה.
<דורון לוריא: היא ציירה את שמלת הכלולות שלה, שזה ציור נפלא.
<דורון לוריא: מקרוב רואים את כל השקיפויות וסרטי הקטיפה, אבל היא מרגישה אמביוולנטיות אל שמלת הכלולות, כי הנישואים האלה התגלו כמחורבנים ונפרמו די מהר, כל כך אופייני לציור של שמלת כלה שנפרמת.
<דורון לוריא: היא גם מציירת כל מיני בגדים על חבל הכביסה, וחוטים.
<דורון לוריא: אפשר לקרוא לזה אומנות נשית כמו שאמרתי קודם, אבל זה לא מתחיל ולא מסתיים בזה.
<דורון לוריא: מאיה זר בדיוקן עצמי שלה כאן וגם כאן.
<דורון לוריא: היא מתייחסת לעצמה בקשיחות רבה, כמעט גברית והיא מציירת עצי פרי, לימונים, מנדרינות וכן הלאה.
<דורון לוריא: ציירת אחרת שגיליתי להפתעתי דווקא במוזיאון תל אביב, כי היא עובדת שם כמדריכה, אתי כהן או אסתר כהן.
<דורון לוריא: היא מציירת בעט כדורי הכי פשוט, עט של 2 שקל, פרחים על מפות של ארץ ישראל.
<דורון לוריא: היא קונה מפות עתיקות או שמוצאת אותם בפח ועליהן היא מציירת את הפרחים, אבל היא מציירת גם בשמן.
<דורון לוריא: היא מציירת עדשים אדומים על צלחת דלפט אנגליה.
<דורון לוריא: זה ציור.
<דורון לוריא: אין כאן שום דבר מצולם, שיהיה ברור.
<דורון לוריא: לסיום, לפני חצי שנה עשיתי תערוכה לזוכת פרס שיף במוזיאון תל אביב, קוראים לה פאטמה שנאן.
<דורון לוריא: היא דרוזית.
<דורון לוריא: הנה היא כאן עומדת בין שניים מהציורים שלה.
<דורון לוריא: היא מהכפר ג'וליס בגליל.
<דורון לוריא: שני ציורים גדולים מאוד, כמעט 2 מטר.
<דורון לוריא: זה נראה כמו סקיצה לציור הזה.
<דורון לוריא: בשני הציורים היא מכניסה את עצמה, כאן וכאן.
<דורון לוריא: בתחילת דרכה לפני עשר שנים היא כבר ציירה את עצמה עם שטיחים.
<דורון לוריא: היא אומנית השטיחים בארץ, אבל אז היא מפנה את הגב אל השטיח.
<דורון לוריא: כך היא נראית, ותראו את התהליך שהיא עברה, מלצאת מלפני השטיח, היום היא ארוגה בפנים ואני צופה לה עוד נפלאות בעתיד.
<דורון לוריא: אז זאת הייתה סקירה קצרה על כל אותן אומניות שהסתירו מכם במשך 500 השנים האחרונות.
<דורון לוריא: תודה רבה.
<קריאה: דורון, אתה מכיר את אורנה בן עמי, פסלת בברזל?
<דורון לוריא: ביקרתי אצלה בבית לפני חודשיים.
<דורון לוריא: צריכים להראות עוד הרבה, אז לא נתחיל עם זה.
<דורון לוריא: יש עוד 100 שלא הראיתי.
יעקב מרגי: ניצלת כמעט עד תום את הזמן, אבל זה היה מרתק.
יעקב מרגי: ללמוד תמיד טוב.
<דורון לוריא: תודה.
יעקב מרגי: השארנו קצת לאומנית שלנו.
<מרים קדמיאל: אני רק רוצה לומר תודה.
יעקב מרגי: אנחנו לא מסתפקים בתודה.
<מרים קדמיאל: אני מאוד מתרגשת.
<מרים קדמיאל: אני מבקשת להודות ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי, למנהלת הוועדה, יהודית גידלי ולכל מי שעשה במלאכה.
<מרים קדמיאל: אני שמחה שזכיתי להציג את התערוכה באכסניה מכובדת כל כך.
<מרים קדמיאל: אני רוצה כמובן להודות לד"ר דורון לוריא שנאות לאצור את התערוכה ולהופיע כאן בפניכם היום, ולכולכם תודה שבאתם.
<מרים קדמיאל: (מחיאות כפיים)
יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור למנהלת הוועדה, כי אם לא היא שנושמת את הנושאים האלה, אז הקירות היו מעץ שאני לא איזה עץ, ורק עץ.
<יהודית גידלי: בוועדת החינוך, התרבות והספורט התחילו במסורת הזו של תערוכות, התחיל בזה חבר הכנסת אברהם בורג בהיותו יושב ראש הוועדה, וזה היה עוד בבניין הקודם, ושם עשו תערוכות אין ספור.
<יהודית גידלי: במבנה הנוכחי הייתה קצת בעיה, אז הבטחנו שנשמור על הקירות.
<יהודית גידלי: איכשהו זה לא כל כך יצא לפועל.
<יהודית גידלי: פה ושם זה התפספס.
<יהודית גידלי: כאן הבטחתי שזה יישאר ואני עומדת על כך עדיין ואני מקווה שגם בעתיד.
<יהודית גידלי: אני מודה לחבר הכנסת מרגי, יושב ראש הוועדה, שנותן לי את היכולת ואת האפשרות ואת החופש להכין כאן ולהציג כאן תערוכות.
<יהודית גידלי: אני משתדלת שיהיה כאן מגוון ומבחר מכל האוכלוסייה.
יעקב מרגי: תני סקירה מה היה עד היום.
<יהודית גידלי: התערוכה הראשונה שהייתה בבניין הזה, בחדר הזה, הייתה ממחסן הכנסת או מאוצרות הכנסת.
<יהודית גידלי: היו פה ממש תמונות בודדות.
<יהודית גידלי: לאחר מכן הייתה פה תערוכה לכבוד 50 שנה לירושלים.
<יהודית גידלי: זו הייתה תערוכת צילום.
<יהודית גידלי: ליום האישה הבינלאומי בשנה שעברה הייתה כאן תערוכה קבוצתית של נשים, כולן ירושלמיות, אבל הן היו ערביות ודתיות וחרדיות וחילוניות.
<יהודית גידלי: היה מגוון גדול מאוד גם של עבודות וגם של הנשים.
<יהודית גידלי: לאחר מכן הייתה תערוכת צילום של דרוזים.
<יהודית גידלי: לאחר מכן הייתה תערוכה מהכרמל של צלמים יהודים וערבים.
<יהודית גידלי: אני מאוד משתדלת שיהיה כאן
<יהודית גידלי: מגוון של כל אוכלוסיות - - -
יעקב מרגי: היא פספסה תערוכה אחת, 'הפנים הירושלמיות'.
<יהודית גידלי: 'הפנים הירושלמיות', נכון מאוד.
<יהודית גידלי: התערוכה הבאה, אני מקווה שתהיה כאן של אנשים עם מוגבלויות, גם כן תהיה כנראה תערוכה קבוצתית, ותהיה תערוכה קודם לכן לכבוד 70 שנה למדינת ישראל.
<יהודית גידלי: אני מודה לד"ר דורון לוריא על הסקירה האומנותית ואני מקווה שהתערוכות תימשכנה.
יעקב מרגי: אני תמיד אומר שלאומנים, ליוצרים, לא צריך לומר להם, תמשיכו ליצור, כי זה נובע ומבעבע.
יעקב מרגי: נצטרף לאותה תנופה.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים ליהנות מהיצירות האלה, והדורות הבאים.
יעקב מרגי: 26 לפברואר 2018, י"א באדר התשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: הצעת חוק חינוך מיוחד (תיקון מס 11), התשע"ח.
יעקב מרגי: לפני שניגש להצעת החוק, אני רוצה לומר, הצעת החוק לבדה, כפי שהיא עכשיו, אין לה סיכוי שהיא תעבור, כי צריך לומר מה שלא רואים כאן.
יעקב מרגי: מה שלא רואים כאן זה מה בא ביחד - לא רוצה לומר בתמורה לשינוי, כי אין פה משהו שהורדנו בתמורה - ומה בא בנוסף בגלל ההסדר שאנחנו עושים כאן, אם התנסחתי יותר נכון.
יעקב מרגי: אני אומר בדברי הפתיחה שלי, הצעת החוק הזו מגיעה בזכות זה שמשרד החינוך קשוב, היה קשוב לרחשי הלב של הציבור, של ההורים, של חברי הכנסת בדיונים שהיו כאן.
יעקב מרגי: זה נולד, אם אפשר לומר, אחרי, לקראת סוף העבודה שלנו על התקנות להסעות ילדים עם צרכים מיוחדים ונושאים אחרים שהיו על הפרק.
יעקב מרגי: בא משרד החינוך ואמר לי, וזה הלשון שנקט מנכ"ל משרד החינוך: "עם כל הכבוד, סף הרגישות שלך גבוה, וטוב שכך, אבל אני כמשרד לא יודע לעבוד מול האוצר במנות, הוא נפגש איתי פעם בשנה על התקציב.
יעקב מרגי: בואו נשים את הדברים על השולחן, נראה איך אנחנו מתקדמים, נראה את המאסה כולה בבת אחת, ונתקדם".
יעקב מרגי: חשבנו שזה ייקח שבועיים, אבל ככל שצללו אנשי המקצוע הם ראו שצריך לעשות שינוי מהותי, יסודי, משמעותי.
יעקב מרגי: אני חושב שלקח אולי חודשיים וחצי, לא שבועיים.
יעקב מרגי: הצעת החוק הזאת נולדה בשיתוף פעולה ובהידברות עם מרכז השלטון המקומי.
יעקב מרגי: אני יודע שחלק מהארגונים זכו למפגש ושמעו את הדברים, גם מה שלא מופיע בהצעת החוק, לקראת הדיון.
יעקב מרגי: אני חייב לומר שמבחינתי זה תיקון חלקי.
יעקב מרגי: אם מישהו חושב שמחר אני לא מקיים יותר דיונים בנושא החינוך המיוחד, הוא טועה.
יעקב מרגי: לא בגלל שיהיו בעיות, אני שואף שלא יהיו בעיות, אלא כי אנחנו שואפים לשיפור .
יעקב מרגי: דודי מזרחי לא נבהל, הוא יודע שתמיד יש עוד תקציב ועוד דיון שנה הבאה.
יעקב מרגי: תמיד צריך לקיים דיונים, לשפר כמה שאפשר.
יעקב מרגי: אני אומר במפורש, זה לא במקום דורנר.
יעקב מרגי: אם מישהו חושב שזה בא במקום דורנר, הנחת העבודה שלו שגויה.
יעקב מרגי: זה לא במקום דורנר.
יעקב מרגי: השינויים שהמשרד הולך לעשות, ואני אתן למשרד להציג את כל השינויים, מדברים בחלקם עם המלצות דוח ועדת דורנר.
יעקב מרגי: ייתכן מאוד שגם בקטע המצומצם שטעון שינוי חקיקה יהיו שאלות ויהיו דיונים.
יעקב מרגי: נצטרך לקבל תשובות, כי אני לא בצד שמספק תשובות.
יעקב מרגי: צריך יהיה לקבל תשובות.
יעקב מרגי: אני מציע שבשלב ראשון, אלא אם כן היועצת המשפטית חושבת אחרת, ניתן למשרד החינוך להציג את מהות השינויים, הן במסלול של החקיקה, הן במסלול של הסל הנלווה.
יעקב מרגי: יש לי תהיות.
יעקב מרגי: אני חושב שזה צריך להיות כתוב.
יעקב מרגי: לא ייתכן שמבחינת החקיקה אנחנו נלך לחקיקה בחקיקה, שהסל לא יהיה מעוגן בשום מקום אחר.
יעקב מרגי: זה מפחיד אותי.
יעקב מרגי: זה גם לא הוגן כלפי המשרד.
יעקב מרגי: המשרד מביא פה שינוי משמעותי, מהותי, שאני די רוצה, די דוחף לו, דחפתי לו ואדחף, אבל אני חושב שזה חייב להיות מעוגן באיזה מסמך כלשהו.
יעקב מרגי: אני הולך מחוק לתקנות, להוראות.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לזנב משהו פחות מההיררכיה הזאת.
יעקב מרגי: תוך כדי דיונים אנחנו נתקדם.
יעקב מרגי: אני חושב שהכי נכון שהמשרד - -
יעקב מרגי: מי מציג?
יוסי יונה: תגיד משהו על התערוכה.
יעקב מרגי: חברי חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה שאל על התערוכה הזאת.
יעקב מרגי: הבוקר אמרתי את זה בדיון על הצעת חוק שאישרנו.
יעקב מרגי: הבוקר אישרנו לקריאה שנייה ושלישית הצעת חוק להצבת מכשירי החייאה במוסדות החינוך, הצעת חוק שלי ושל חבר הכנסת אחמד טיבי שהתמזג עם החוק שלי.
יעקב מרגי: ברצון טוב של המשרד נתחיל עם בתי ספר מעל 500 תלמידים.
יעקב מרגי: אמרתי למישהו ששאל משהו כשהיה הדיון בקריאה ראשונה.
יעקב מרגי: אמרתי שבדרך כלל כששואלים את הרב שלי שאלה שמחזירה אותו אחורה, הוא אומר "תבוא פעם הבאה לדיון הראשון".
יעקב מרגי: מאחר והייתה פתיחה חגיגית שלנו היום, ואני לא דן אותך כי בטח היית עסוק בנושאים חשובים - - מנהלת הוועדה רוצה?
<יהודית גידלי: בשמחה.
יעקב מרגי: ניתן לה את הפריבילגיה, היא מובילה את התערוכות.
<יהודית גידלי: כמסורת הנהוגה בוועדה שהתערוכות מתחלפות, אנחנו משתדלים שהתערוכות יהיו קשורות לאירועים או לתאריכים.
<יהודית גידלי: התערוכה הזאת היא לכבוד יום האישה הבינלאומי שיחול בשבוע הבא.
<יהודית גידלי: כמו שאתם שמים לב, רוב הציורים הם של נשים, וזו ציירת.
יעקב מרגי: עשו איתנו חסד ומידי פעם הכניסו - -
<יהודית גידלי: לא הדירו את הגברים.
<יהודית גידלי: התערוכה נפתחה בשבוע שעבר.
<יהודית גידלי: הציירת היא מירי קדמיאל.
<יהודית גידלי: לקראת יום העצמאות תהיה תערוכה חדשה, בהתאם ליום העצמאות.
יעקב מרגי: אני יכול לציין שהאמנית הזאת היא אישה צנועה מאוד.
יעקב מרגי: הייתה לה במה מאוד מכובדת פה לפתח, אבל היא לא רצתה להשתקף.
יעקב מרגי: היא אמרה: "אני אסתפק במילות התודה והברכה".
יעקב מרגי: אני חושב שזו תערוכה מרשימה.
<דודי מזרחי: בחצי השנה האחרונה הייתה לי זכות לשבת לצד רחלי אברמזון בצוות משימה שמינה מנכ"ל משרד החינוך, שמואל אבוהב, שבחן יחד עם כל אנשי המקצוע של המשרד וגופים נוספים, ואני אציג את זה, את הבעיות המערכתיות של החינוך המיוחד במדינת ישראל.
<דודי מזרחי: למה עשינו את זה?
<דודי מזרחי: משום שלצד הישגים בולטים, ויש הרבה כאלה, אנחנו היינו עדים לכך שבשנים האחרונות משרד החינוך השקיע תקציבי עתק בחינוך המיוחד.
<דודי מזרחי: כדי לסבר את האוזן, תקציב החינוך המיוחד גדל ב-3 שנים, מ-7.5 מיליארד שקל בתשע"ה ל-10 מיליארד שקלים בתשע"ח.
<דודי מזרחי: למרות תוספת המשאבים הגדולה, למרות תשומות ניהוליות משמעויות שהמשרד הקדיש, מצאנו את עצמנו בסיטואציה שיש מספר דברים יסודיים שלא עובדים כמו שצריך.
<דודי מזרחי: הדבר, אני חושב, בא לידי ביטוי באופן מאוד מובהק בפתיחת שנת הלימודים הקודמת.
<דודי מזרחי: כל מי שנכח כאן בוועדה יודע על מה אני מדבר.
<דודי מזרחי: הבעיות המרכזיות שאיתרנו הן כדלקמן: ראשית, יש קושי בהכלה ובשילוב ילדים במוסדות החינוך הרגיל.
<דודי מזרחי: מוסדות החינוך הרגיל נמצאים היום בסיטואציה שאין להם מספיק כלים.
<דודי מזרחי: יש כלים, אבל לא מספקים.
<דודי מזרחי: אין מספיק ידע, אין מספק משאבים כדי להכיל ילדים בעלי צרכים מיוחדים בבתי הספר של החינוך הרגיל, ואנחנו נתייחס לזה בהרחבה.
<דודי מזרחי: דבר שני, יש שימוש לא יעיל במשאבי החינוך המיוחד.
<דודי מזרחי: היינו עדים לכך שהזרמת התקציבים המאוד משמעותית שהמשרד הקצה לא הביאה בהכרח לשיפור ברמת השירות, כפי שחווים אותו התלמידים וההורים.
<דודי מזרחי: אנחנו רוצים לשפר את זה.
<דודי מזרחי: דבר שלישי, מענה חלקי להורי התלמידים.
<דודי מזרחי: נכון להיום זכות הבחירה לא נתונה בידי ההורים אם לשלב את הילד, ככל שהוא זכאי לחינוך מיוחד, בחינוך רגיל, או במסגרות ייעודיות לחינוך מיוחד.
<דודי מזרחי: אצלנו בבית, במשרד החינוך, ראינו שיש צורך לשפר את מערך הליווי והתמיכה להורים בכל מהלך הפניות.
<דודי מזרחי: צריך להגיד בהקשר הזה שיש לנו אנשים מאוד מאוד מסורים באגף לחינוך המיוחד, במינהל הפדגוגי, במחוזות.
<דודי מזרחי: הם עובדים מסביב לשעון באופן מאוד אינטנסיבי.