GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אריאל בליץ: אפשר לראות פה דוגמא לשפה הערבית.
<אריאל בליץ: אפשר לראות את ההתאמה לחברות שונות, למגזרים.
<אריאל בליץ: לחדי העין, אפשר לראות גם את ההתאמה בחוברת למגזר החרדי.
<אריאל בליץ: ניתן לראות כאן חוברת לאוכלוסייה חרדית.
<אריאל בליץ: יכולה להיות דומה לחוברת לציבור אחר.
<אריאל בליץ: אפשר לראות פה את הדוגמאות.
<אריאל בליץ: אנחנו מבינים שהיום התלמידים זה כבר לא תלמידים של פעם.
<אריאל בליץ: לדבר עם מורה על הלוח, זה כבר משהו אחר לגמרי.
<אריאל בליץ: משקיעים המון.
<אריאל בליץ: יש לנו אתר חינוך לחירום, מתוקשב.
<אריאל בליץ: מדריכת אוכלוסייה לשעת חירום משתמשת באמצעים מתוקשבים.
<אריאל בליץ: יש פה עזרים שונים, דרך משחקים.
<אריאל בליץ: אפשר לראות פה סולמות ונחשים ודברים אחרים כדי להעביר את עולם החירום בדרך הנכונה והמתאימה לתלמידים.
<אריאל בליץ: אנחנו בפורום הזה אנשים מבוגרים.
<אריאל בליץ: אני יכול לדבר על חירום בשפה מסוימת.
<אריאל בליץ: כשאתה מדבר עם תלמיד בכיתה ה' או תלמידה בכיתה ה', השפה נדרשת להיות אחרת.
<אריאל בליץ: משחקים של קלפים ברביעיות וסימניות ומשחקי לוח וכיוצא באלו.
<אריאל בליץ: כל הפסקה פעילה שבית הספר כולו, היסודי, עוסק בהיבטים באופן פעיל של מוכנות לחירום.
<אריאל בליץ: דבר שהתחלנו השנה בשיתוף משרד החינוך, זה על הגרעין של כיתות ה', לשים סביב העניין הזה שיש מדריך או מדריכה של פיקוד העורף, גם את הכיתות האחרות בבית הספר היסודי.
<אריאל בליץ: אפשר לראות פה, אני לא אכנס לפרטים, מה בעצם קורה גם בכיתות האחרות, מי מעביר, מחנך או מחנכת הכיתה, הפסקות פעילות, המדריך של פיקוד העורף.
עמיר פרץ: המדריכים של פיקוד העורף זה חיילים?
<אריאל בליץ: זה חיילים וחיילות של פיקוד העורף.
<אריאל בליץ: אני אראה עוד מעט נתונים על שנת הלימודים הקודמת, כולל הדרכות במגזר החרדי על ידי חיילים, וגם בערבית.
יעקב מרגי: יש להם ניסיון פדגוגי או הכשרה פדגוגית?
<אריאל בליץ: ההכשרה היא הכשרה מאוד ארוכה, אחת ההכשרות הארוכות בצה"ל בנושא של הדרכה.
<אריאל בליץ: כפי שאמרתי מקודם, משרד החינוך הוא שותף פעיל לא במסמכים, בהכשרה, מתוך הבנה שמדריך או מדריכה שעומדים מול כיתה, זה לא מדריך או מדריכה שעומדים בבית ספר למ"כים מול חיילים.
עמיר פרץ: איך יתנו להם להיכנס לאוכלוסייה החרדית?
<אריאל בליץ: אנחנו עדיין לא במספרים גדולים, אני אראה את זה עוד מעט.
עמיר פרץ: זו שאלה של בנים או בנות, שאלה של המדים.
עמיר פרץ: בתי ספר לבנות יקבלו רק בנות.
עמיר פרץ: השאלה אם הם נותנים לחיילים להיכנס לתוך בתי הספר שלהם?
<אריאל בליץ: בטח לא כפי שהיינו רוצים.
<אריאל בליץ: יש לנו מדריכים שהם מדריכים חרדים.
יעקב מרגי: ברשתות זה מתאפשר?
<אריאל בליץ: בוודאי.
יעקב מרגי: שזו המסה הקריטית.
<זאב גולדבלט: זה מבוצע אפילו במגזר הערבי.
<זאב גולדבלט: הבת שלי היום מלמדת בטייבה.
עמיר פרץ: מה זה קשור אחד לשני?
<זאב גולדבלט: היא מדריכה כרגע שעת חירום מטעם פיקוד העורף.
עמיר פרץ: הרבה יותר קל לחיילת להיכנס למגזר הערבי מאשר לחרדי.
יעקב מרגי: חלקים בחרדים.
<אריאל בליץ: הנתונים מהשנה החולפת, עמדנו כמעט ב-100% מהתוכנית, באמת מעל ארבעת אלפים כיתות.
<אריאל בליץ: בחרדי אנחנו הולכים ומנסים לשפר את זה ולגייס עוד אנשים.
<אריאל בליץ: אפשר לראות מספר לא מבוטל, לא כפי שהיינו רוצים לראות, אדוני, אבל מספר לא מבוטל של כיתות במגזר החרדי.
<אריאל בליץ: לסיום דבריי, דיברו פה לפניי על פרויקט הורי, "אימון והכשרה רב ייעודי".
<אריאל בליץ: אנחנו מבינים שברעידת אדמה במיוחד, ויושב מולכם אדם שהיה באירועים רבים מאוד בכל העולם, של רעידות אדמה, מה שרואים בטלוויזיות, ואני נמניתי על כוחות חילוץ מקצועיים והייתי בכל העולם, זה באמת קצה קצהו של ברי מזל שמחלצים אותם.
<אריאל בליץ: קרוב ל-100% מהלכודים תחת ההריסות מחולצים על ידי עוברי אורח ובני משפחה, ואנחנו מבינים שאם ניתן כלים מאוד בסיסיים, אפילו לחשוב שתרוץ לאוטו, תיקח את הג'ק הכי פשוט, רק לחשוב שלנתק את זרם הגז והחשמל, מציל חיי אדם מאפקט משני של רעידת האדמה.
<אריאל בליץ: אנחנו התחלנו השנה עם כיתות י'.
<אריאל בליץ: אנחנו מבינים שזה לא רק ללמד אותם חילוץ בסיסי, זה מעורבות חברתית והתנדבות ועזרה לזולת.
<אריאל בליץ: יש פה ערכים מרכזיים מאוד, בארבעה חודשים רבותיי וגבירותיי.
<אריאל בליץ: מתחילת שנת הלימודים, מספטמבר, כולל החגים והמורכבות, הכשרנו קרוב לשלושים אלף תלמידים בפרויקט מדהים בכל הארץ.
<אריאל בליץ: אפשר לראות פה את המספרים.
<אריאל בליץ: אנחנו עושים את זה על ידי חברות שעובדות עבורנו בהקשר הזה עם מערכת בקרה מאוד הדוקה.
<אריאל בליץ: אפשר לראות בתמונות, למשל במגזר הערבי, אפילו בתי ספר חרדים של בנות.
<אריאל בליץ: אפשר לראות איך הם מזוהים עם וסטים, לומדים פעולות חילוץ יומיים.
<אריאל בליץ: אנחנו מבינים שכשרעידת האדמה פוגעת, היא פוגעת בכולם.
<אריאל בליץ: לא ברור מאליו.
<אריאל בליץ: בצד כל המורכבויות והדברים הלא טובים, שאני לא בטוח שאנחנו מספר 1 במתמטיקה ולא מספר 1 במדעים, ובכל זאת יומיים בכיתה י' זה בטוח מתחרה על דברים אחרים.
<אריאל בליץ: לחילוץ בסיסי, יומיים בכיתה י' לעזרה ראשונה על זה, זה לא מובן מאליו.
<אריאל בליץ: אפשר לראות פה את הדוגמאות במספר תמונות מספרות.
<אריאל בליץ: עד כאן.
<אריאל בליץ: תודה.
עמיר פרץ: אדוני היושב ראש, אני מאוד מודה לך שנענית לכנס את הוועדה ביום הזה.
עמיר פרץ: אני רואה שכל ועדה באמת מצליחה להתמקד בנושא המאוד מסוים שקשור לאחריות של הפיקוח שלך על משרדי הממשלה, ואני שמח שהיום מופיעים בפניך להציג את היערכות מערכת החינוך לשעת חירום לא רק בשאלות ביטחוניות אלא גם בשאלות של אסונות טבע, רעידות אדמה, שריפות, שלגים וכו' וכו'.
עמיר פרץ: רק בשביל ההומור שבינינו, תהיתי למה הם יכולים להיכנס לבתי ספר חרדים, אז חשבתי מה הרב מרגי היה אומר.
עמיר פרץ: היה אומר שזה המקום היחיד שמדובר בפיקוח נפש ולכן זה בהחלט - - -
יעקב מרגי: אני מאלה שמלינים למה צריך פיקוח נפש כדי להכניס חיילים לבתי ספר.
עמיר פרץ: אז לא הרב מרגי, מה היה אומר הרב ידידנו, ליצמן.
עמיר פרץ: היה אומר, מדובר בפיקוח נפש ולכן פיקוח נפש מאפשר גם פעולות מסוג זה, ובאמת מדובר בפיקוח נפש.
עמיר פרץ: כפי שתיארתם כאן, זה מאוד חשוב.
עמיר פרץ: אין לי ספק שהכלי הזה של תלמידים שמעבירים מסרים להורים ולמשפחות, הוא כלי מאוד משמעותי.
עמיר פרץ: הורים לא יכולים להתעלם מהבקשות של הילדים שלהם כשהם מגיעים מבתי הספר.
עמיר פרץ: אני מכיר את זה בכל התחומים.
עמיר פרץ: הילדים יכולים לשמש שגרירים מצוינים, אבל צריכים להיות זהירים.
עמיר פרץ: בשביל להשתמש בילדים כשגרירים צריך להביא מדריכים טובים, שלא בסוף העניין הזה יכול להתהפך עלינו והכול יהפוך לאיזו מערכת שמשדרת פאניקה ומשדרת חרדות, כי אנחנו יודעים שהדבר המרכזי שצריך להתמודד איתו בשעות הראשונות ובזמן שמתרחש האירוע, זה היכולת להשתלט על החרדה ועל הפאניקה שמתרחשת באותה סיטואציה.
עמיר פרץ: אני מכיר זאת.
עמיר פרץ: אני היום יכול לספר לך, אדוני היושב ראש, שהיום כשמגיעים כל מיני עוברי אורח לשדרות, הם לפעמים נקלעים לאירוע של "צבע אדום" ואז אתה רואה תמיד ילדים בני 9, 10, הם עומדים בחדרי המדרגות והם רואים את האורחים המבוהלים ואז הם קוראים להם, בואו, בואו, הנה, תעמדו פה, תעמדו שם וכו' וכו'.
עמיר פרץ: לא לזה ייחלנו, אבל אין ספק שההתנהלות וההתנהגות של התלמידים בבתי הספר היא התנהגות שמשפיעה על המשק כולו.
עמיר פרץ: לפני שהיו לנו הממ"דים, לפני שהייתה כיפת ברזל, לפני שהייתה לנו רח"ל, כי את שלושת ההחלטות האלה קיבלנו בתקופה שאני הייתי שר ביטחון כחלק משינוי התפיסה הביטחוני של מדינת ישראל שעסקה בעבר רק בשלוש נקודות מרכזיות כפי שבן גוריון עיצב אותן: תפיסת הביטחון שמדברת על התראה, הרתעה והכרעה.
עמיר פרץ: אלה היו שלושת הנקודות שבעצם מערכת הביטחון, צה"ל, פעלו במשך שנים.
עמיר פרץ: לשמחתי, ב-2007 הוספנו את הרגל הנוספת של העורף כחלק מתפיסת הביטחון, כחלק מרכזי היום בתפיסת הביטחון.
עמיר פרץ: לפני שהיינו עם ממ"דים וכיפת ברזל, כל אזעקה הבריחה את כל ההורים מהמפעלים.
עמיר פרץ: כולם רצו בפאניקה לבתי הספר כדי לחפש את הילדים שלהם.
עמיר פרץ: ביום שאני נכנסתי לתפקידי כשר הביטחון, אני עשיתי סיורים באזורי העימות.
עמיר פרץ: ההנחיות של משרד הביטחון ב-2005 היו שמיגון מוסדות חינוך, רק גני ילדים עד גיל 3.
עמיר פרץ: זהו, לא מעבר לכך.
עמיר פרץ: אלה היו ההנחיות.
עמיר פרץ: כשאני שאלתי, ומה עושה ילד בן 4, צריך לרוץ בספרינט למקלט הציבורי, איך בדיוק זה מסתדר?
עמיר פרץ: אחת ההחלטות הראשונות שקיבלתי זה באמת לתת הנחיה למגן את כל מוסדות החינוך בכל אזורי העימות, וגם מאז כל מוסד חינוך שניבנה, ניבנה כמוסד חינוך ממוגן באזורי העימות.
עמיר פרץ: יש מודלים יוצאים מן הכלל היום, גם בשער הנגב, גם במועצות היותר קרובות.
עמיר פרץ: "בית החינוך" בשער הנגב הפך לאחד המודלים המאוד משמעותיים איך בונים בבית ספר ממוגן ואיך גם בשעת חירום ובשעת אזעקות, שבשעת מלחמה בית הספר ממשיך לקיים את השגרה שלו, כי המבחן האמיתי, צריך לזכור זאת, מדינת ישראל יודעת לנהל מלחמות.
עמיר פרץ: מלחמה זה דבר רע.
עמיר פרץ: יש לה רק תכונה טובה למלחמה, היא נגמרת.
עמיר פרץ: יכולה לקחת שישה ימים, יכולה לקחת שישים יום, אבל היא נגמרת.
עמיר פרץ: היא מתחילה ומתישהו היא נגמרת.
עמיר פרץ: המאבק בעורף לא נגמר.
עמיר פרץ: כשיש תחושה שיש מצב שיש אירוע על ביטחונם של האזרחים בעורף, זה משפיע על כל המשק, על כל ההתנהלות, ולכן המאבק האמיתי שלנו היא איך להצליח לקיים חיי שגרה בזמן חירום.
עמיר פרץ: בתי הספר, מערכת החינוך זה המראה של ההצלחה שלנו לקיים חיי שגרה, כן או לא.
עמיר פרץ: מייד כל הפלאפונים של כולם, עוזבים את המפעלים וכולם מטלפנים לילדים.
עמיר פרץ: אתה רואה הורים נוסעים ומוציאים ילדים מהגנים וכולם רצים הביתה, ובן רגע בוקה ומבולקה, אז חיי השגרה שלנו נפגעים וזה הניצחון הכי חשוב שיש לאויבים שלנו.
עמיר פרץ: אני אומר עוד משפט אחד, ברשותך, אדוני היושב ראש.
עמיר פרץ: אני אומר שצריך לדעת כלל אחד ברור: ככל שהעורף יהיה מוכן יותר, ערוך יותר, כך יתקצרו ימי המלחמה.
עמיר פרץ: אם האויב שלנו רואה בתי ספר במנוסה, זה חלק מההצלחה שלו.
עמיר פרץ: תמונות הניצחון שלו מ-2006 היו בין היתר אותם אוטובוסים שגאידמק סידר.
עמיר פרץ: אני נתתי הנחיה אז לא לתת לאף אוטובוס כזה להיכנס, כי הנזק שנגרם מאותן תמונות של אזרחים שרבים ביניהם מי יעלה ראשון לאוטובוס, מי יברח ראשון מהיישוב שלו, הן תמונות שאף אחד מכם לא יכול אפילו להעריך איזה משקל ביטחוני יש להן.
עמיר פרץ: כשאנחנו היינו מקבלים את המודיעין ומקבלים לידנו את האינפורמציה ממה שקורה בצד השני, היינו רואים איזו מידה של ערך של ניצחון מבחינתם הם רואים במנוסה הזאת של הילדים, של התלמידים, אז מבינים שזה אחד המרכיבים החשובים ביותר במבחנים שלנו, בהיערכות שלנו, לכן אני באמת שמח על הדיון המאוד מעמיק הזה.
עמיר פרץ: אין לי ספק שכל הגורמים היום, גם העובדה שיש גורמים מתכללים בפיקוד העורף, ברשות החירום הלאומית, אבל בסוף החזית שלנו זה העיריות.
עמיר פרץ: הן בסוף צריכות לקיים חלק גדול מהעבודה, חלק גדול מהמלאכה.
עמיר פרץ: צריכים באמת להקשיב למה שהם אומרים.
עמיר פרץ: אני חושב שגם בתי ספר שלא נמצאים בתוך אותו קו שבר ולא יהיו חלק מהרעד אם יהיה - - -
יעקב מרגי: אני לא מקל ראש.
יעקב מרגי: אני זוכר שהפחידו אותנו מבאג 2000, אז ניהלתי מוסד גדול והשקעתי ים של כסף.
יעקב מרגי: אגף אחד, לא נערכתי בו.
יעקב מרגי: אמרתי, לפחות בוא נראה מה קורה.
יעקב מרגי: מסתבר שעבדו עלינו.
יעקב מרגי: הוא עובד עד היום, האגף הזה שלא נערכתי לבאג 2000.
יעקב מרגי: עכשיו אומרים לנו מאה שנה, זה שונה, צריך להיערך, זה חיי אדם.
יעקב מרגי: עדיף להפסיד כספים אבל להיערך נכון.
יעקב מרגי: אמרתי את זה בהומור, אבל אל תיבהלו ממאה שנה.
עמיר פרץ: לכן אני מברך באמת אל כל העושים במלאכה.
עמיר פרץ: אנחנו היום באמת מקיימים מרחב גדול דיונים.
עמיר פרץ: יש השתתפות בלתי רגילה, מאות אנשים בכל מפגש ומפגש.
עמיר פרץ: זה מדהים באמת כמה אנשים לוקחים את זה ברצינות.
עמיר פרץ: התפיסה של ה"רמבו" שאומרים, מה אנחנו צריכים להתמגן?
עמיר פרץ: מה פתאום שאנחנו נתמגן?
עמיר פרץ: שהם יתמגנו.
עמיר פרץ: הוויכוח הכי עקרוני שהיה ביני לבין ראש הממשלה אהוד אולמרט, אחת האמירות שלו הייתה, "לא נמגן את עצמנו לדעת", ואני כשר ביטחון אמרתי, "נמגן את עצמנו מדעת", וזה הבדל מאוד משמעותי.
עמיר פרץ: כל אלה שרוצים להיות "רמבואים" על חשבון הילד שנמצא בשדרות ובקריית שמונה, יפה מאוד.
עמיר פרץ: זה נחמד מאוד.
עמיר פרץ: אין לי שום בעיה של אגו אם צריך לפנות ילדים או תלמידים או אנשים במצוקה או נכים או מי שנמצא בבתי חולים, לפנות אותם ולהוציא אותם מאזורי הסיכון.
עמיר פרץ: אני לא רואה בזה שום פאניקה, בתנאי שזה מבוצע מסודר, מתוכלל וערוך נכון על ידי מוסדות המדינה ולא חלילה שגם זה יהיה חלק מפילנטרופיה.
עמיר פרץ: בשום פנים ואופן.
עמיר פרץ: זה צריך להיות מתוכנן, עם אחריות וסמכות של כל גורם וגורם.
יעקב מרגי: נציגי ההורים.
<זאב גולדבלט: אני אצמצם ועדי תשלים אותי.
<זאב גולדבלט: זה לא סוד שאנחנו יושבים על השבר הסורי-אפריקאי ורעידות אדמה החריבו כבר ערים בישראל לא פעם ולא פעמיים.
<זאב גולדבלט: זה הדיון החמישי או השישי שאני משתתף בו במהלך השנים האחרונות, בדיוק על הנושא הזה, ולצערי ההתקדמות היא מזערית, כי עובדתית כפי שהוצג כאן, מוגנו או חוזקו מקסימום חמישים מוסדות חינוך.
<זאב גולדבלט: בעצם עיקר ההתקדמות נעשתה לא בחיזוק המבנים שזקוקים לחיזוק אלא בצמצום מספר הרשמי של המבנים שלכאורה זקוקים לחיזוק.
<זאב גולדבלט: כפי שהוצג כאן, מאלף ושש מאות צומצם לשלוש מאות.
<זאב גולדבלט: זו בעצם ההתקדמות הגדולה ביותר.
<זאב גולדבלט: גם מערכת התראה שהוצגה כאן כנותנת פתרון, אני לא חושב שהיא יכולה לתת מענה אמיתי, כי היא נותנת מענה, אולי התראה, של עשרות שניות בודדות.
<זאב גולדבלט: לעומת זה בית ספר יסודי שמורכב משתיים-שלוש קומות, אי אפשר יהיה לפנות את התלמידים משם לחצרות, שזה השטח הבטוח במצב של רעידת אדמה כפי שהוצג כאן.
<זאב גולדבלט: רק בתור אנקדוטה, אם בקריית שמונה חוזקו רק שני בתי ספר יסודיים עד היום, וקריית שמונה נמצאת בלב השבר הסורי-אפריקאי, זה יוצר בעיה.
<זאב גולדבלט: זה יוצר בעיה, כי אנחנו בעצם מהמרים על חייהם של שאר התלמידים בבתי הספר.
<זאב גולדבלט: אני רוצה להזכיר רק דבר אחד.
<זאב גולדבלט: אין מענה כרגע למוסדות חינוך בערים ותיקות, כפי שהציג כאן חבר מועצת רחובות.
<זאב גולדבלט: סתם בתור אנקדוטה, בגבעתיים מבנה החינוך הצעיר ביותר הוא בן חמישים וחמש או שישים שנה.
יעקב מרגי: והוא לא על קו השבר.
<זאב גולדבלט: נכון, אבל הוא עדיין חשוף.
יעקב מרגי: אני לא איתך, אדוני, חבר המועצה.
יעקב מרגי: אני אומר לך, יש תפיסת ביטחון וצריך להיצמד אליה, ואנחנו צריכים לבקר את המדינה אם היא מתנהלת לפי החלטותיה ולפי אותה תפיסה.
<עדי מן: עדי מן, יו"ר הגנים בפורום ועדי ההורים היישוביים.
<עדי מן: כמה נקודות.
<עדי מן: קודם כול, אני אשמח אם פיקוד העורף וגם משרד החינוך כמובן יתנו את הדעת על ההבדלים בין בתי הספר לגני הילדים, גם ברמת המוגנות, אם יש ממ"ד, אין ממ"ד, למה משמש הממ"ד.
<עדי מן: היום בגני הילדים הממ"ד משמש למחסן.
<עדי מן: האם שלושים, שלושים וחמישה ילדים יכולים בזמן חירום להיכנס לתוך ממ"ד שהוא מלא בחפצים וחומרים?
<עדי מן: צריך לשים לב לדברים האלה.
<עדי מן: מעבר לכך, יש גני ילדים שהם נמצאים במבנים שהם קומות, בתל אביב, בכפר סבא.
<עדי מן: מה קורה באירוע של רעידת אדמה שצריך לפנות שלושים ילדים בגילאי 3 מקומה שלישית, מקומה שנייה?
<עדי מן: האם גם לזה נתתם את הדעת בתוכניות שלכם?
<עדי מן: מעבר לזה עוד דבר נוסף שהיה לי חשוב להגיד.
<עדי מן: כל התחום הזה של הגנים הוא תחום נפרד בהיערכות.
<עדי מן: ילדים בגנים, אי אפשר לתדרך אותם מה לעשות ואיך לעשות.
<עדי מן: צריך לחשוב איך מפעילים את הצוותים החינוכיים.
<עדי מן: הצוותים החינוכיים בגני הילדים מתחלפים בשעות הצהריים והופכים להיות צוותים של הצהרונים בעצם.
<עדי מן: האם הצוותים בצהרונים מתודרכים לאירועי חירום?
<עדי מן: אני מאמינה שכולכם עושים את הכול כדי שהכול יהיה טוב.
<עדי מן: אבא שלי לימד אותי, אגב, שבזמן רעידת אדמה צריך להיכנס לממ"ד, אז בואו פשוט נדאג שבכל גני הילדים יהיה ממ"ד והם יוכלו להישאר בתוכו.
יעקב מרגי: אותי לימדו לעמוד מתחת למשקוף.
<עדי מן: אנחנו לא מאותו דור.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את הקושי, בכלל כל הרישוי והתכנון ההנדסי במדינת ישראל.
יעקב מרגי: אתם יודעים, תמ"א 38, ממתי מדברים עליה?
יעקב מרגי: רשויות מקומיות הלכו על זה.
יעקב מרגי: הקצב הוא איטי, מזערי.
יעקב מרגי: כשצריך להכות במשרד החינוך, אני יודע לעשות את זה טוב, אבל צריך לומר, יש קושי אמיתי, ואם אני לוקח את הקצב שהחברה האזרחית מנצלת את חיזוק המבנים על פי תמ"א 38 לעומת מה שקיבלנו פה סקירה, לגבי משרד החינוך, עדיין לא 100%, עדיין לא מושלם.
יעקב מרגי: כשנתן ירון אופיר את הקצב, גם בנתונים שהוא נתן לנו, אם המקסימום הוא חמישים, גם שם אנחנו לא נמצאים.
יעקב מרגי: אנחנו צריכים להגביר את הקצב כדי שלפחות אזורי הסיכון יהיו מכוסים בטווח הקרוב, בטווח הנראה לעין, ומדינה יכולה להרים פרויקט כזה.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, הרמנו פרויקטים יותר כבדים.
יעקב מרגי: קלטנו מיליון עולים.
יעקב מרגי: שכחנו כבר איך זה היה.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים להרים פרויקטים כאלה, לכן אני מצד אחד לא יכול להיות שקט ושאנן לאור העשייה הברוכה.
יעקב מרגי: תראו, אני יודע.
יעקב מרגי: אני יודע שהמערכות האזרחיות מתרגלות את עצמן ואני יודע שהתורה והתפיסה מתעדכנת כל הזמן.
יעקב מרגי: אני יודע שיש תקציבים ייעודיים ומתרגלים את הרשויות המקומיות, ומערכת החינוך, שמענו על האינטראקציה שיש לה עם פיקוד העורף, וזה הולך ביחד וטוב, אבל כשאני מדבר על חיזוק מבנים, אנחנו לא שם.
יעקב מרגי: הממשלה צריכה לתקצב לפחות בקצב שאתם, אנשי המקצוע מכתיבים.
יעקב מרגי: אני לא בא לחששות.
יעקב מרגי: הלוואי והייתי יכול לענות באמת לתפיסת החשש של חבר מועצת עיריית רחובות, כי אני חושב שראייה מקסימלית ואופטימלית צריך שתיעשה, אבל בשלב הראשון לפחות לא אלף ושש מאות.
יעקב מרגי: השלוש מאות שנמצאים על קו השבר, צריכה להיכתב תוכנית עם יעד ועם תאריכים ועם תקצוב שלה.
יעקב מרגי: אני אומר את זה בסיכום.
יעקב מרגי: אני רוצה לתת משפטי סיכום לפני שאני נועל את הדיון.
יעקב מרגי: משרד החינוך, אתה רוצה להוסיף משהו?
<אריה מור: אני רוצה רק להודות לכל השותפים שלנו.
<אריה מור: משרד החינוך לבד לא עושה את הכול.
<אריה מור: יש רשות חירום לאומית על כל חטיבותיה, פיקוד העורף עם כל האזורים שלהם.
<אריה מור: יושבים פה קב"טים ברשויות המקומיות, מנהלי אגפי חינוך ברשויות המקומיות.
<אריה מור: בסוף, באחדותנו, בתחום הזה כוחנו.
<אריה מור: ככל שאנחנו נשלב ידיים כל הגורמים, נוכל לקדם את כל הנושאים האלה בצורה מיטבית.
איציק שמולי: רק דבר אחד בהתייחס להערה האחרונה שנשמעה.
איציק שמולי: זה נכון שיש הרבה עוסקים במלאכה.
איציק שמולי: האחריות היא אחת, היא על הממשלה, גם אם היא מואצלת ומועברת לקב"ט ולרשויות המקומיות ועוד לכל מיני גורמים אזרחיים.
איציק שמולי: כפי שאמרתי קודם, אדוני היושב ראש, מה שבעיקר מטריד אותי זה הקצב היחסית נמוך של המיגון של בתי הספר.
יעקב מרגי: בסקירה שנתן המהנדס אופיר, לא היית, צמצמו.
יעקב מרגי: יש קצב, לא מספיק.
יעקב מרגי: הם לא מתייחסים על כל האלף ושש מאות, הם מתייחסים למבנים בסיכון שזה כשלוש מאות מבנים, וכשיש תוספת של עשרה מבנים כל שנה בגלל השינוי האורבני, זה על קו השבר, מה שנקרא ברמת סיכון גבוהה.
<אמיר ירון: אני מבקש, אם המודל יהיה מוכן, לבחון אפשרות להכניס פרמטר נוסף מעבר לאזורי הסיכון, זה בחינה של היישובים הוותיקים, כי הם חשופים לרעידות אדמה ולאסון לא פחות מהשבר הסורי-אפריקאי.
<אמיר ירון: מה שאני מבקש, פשוט להכניס גם את האלמנט הזה של ישובים ותיקים.
יעקב מרגי: הבקשה שלך נופלת על אוזניים קשובות וגם של נציגי פיקוד העורף, גם של נציגי משרד החינוך.
יעקב מרגי: הם יעבירו את זה הלאה.
יעקב מרגי: אם תיכתב תורה אחרת או תפיסת סיכון אחרת, אנחנו נהיה שם.
יעקב מרגי: האופטימום שאני רוצה אותו, שכל המדינה תהיה ממוגנת מבחינת רעידות אדמה.
יעקב מרגי: זו השאיפה של כולנו, אבל מה לעשות שיש מי שקובע את הקצב ואת התורה ואת תפיסת הביטחון.
יעקב מרגי: אני אקריא את הסיכום ואני אנעל את הישיבה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה לחבר הכנסת עמיר פרץ ולחבר הכנסת איציק שמולי על היוזמה ועל הליווי של הדיון החשוב הזה, יום ההיערכות וההגנה על העורף במצבי מלחמה ורעידות אדמה.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה סקירה נרחבת של היערכות משרד החינוך ומערכת החינוך למלחמה ולמצב של רעידות אדמה.
יעקב מרגי: הוועדה נוכחה לדעת שמבחינת ההדרכה וההיערכות והגברת המודעות, משרד החינוך נערך היטב, ומברכת על שיתוף הפעולה והתאום בהדרכה והפעילות והתרגול יחד עם פיקוד העורף.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד האוצר ומשרד החינוך לתקצב ולהגביר את קצב התאמת המבנים שניבנו לפני שנת 1980, ולכסות בטווח הקרוב את כל בתי הספר שנמצאים באזורי סיכון, מה שנקרא על קו השבר.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את משרד החינוך ואת פיקוד העורף על התרגולים החוזרים ונשנים במערכת החינוך.
יעקב מרגי: הוועדה נוכחה לדעת שיש כיסוי כמעט מלא בהתקנת מערכות התראה לרעידות אדמה במבני חינוך.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להיערך להדרכת צוותי הצהרונים להתנהלות בחירום.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-15 בינואר 2018, כ"ח בטבת תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: תפקיד הסייעת בגיל הרך.
יעקב מרגי: אני אומר לכם למה יזמתי את הדיון הזה.
יעקב מרגי: לא אחת אנחנו מדברים על תפקידה של הסייעת, כמה חשובה הסייעת, אבל זה לא הולך ביחס ישר בהתייחסות שלנו למקצוע הזה או לסייעת.
יעקב מרגי: הדיון הזה הוא דיון מקדמי להצעת החוק שאני רוצה לקדם, ולצערי הרב אני לא מקבל מענה מהמשרד עדיין בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: יש הצעת חוק שאני שואף לקדם אותה, חוק שיגדיר את תפקידה של הסייעת, יהפוך את זה לפרופסיה, למקצוע ברמות הנדרשות.
יעקב מרגי: לא יתכן שאנחנו נפליג בחשיבותם של הילדים הן בגיל הרך והן במערכות החינוך, הן בגני הילדים ובמערכת החינוך.
יעקב מרגי: סליחה שאני אומר, בלי לפגוע באף אחד, אני חושב שהקריטריון היחיד שצריך כדי להיות סייעת או להתקבל לעובדת כסייעת זה דופק ותעודת זהות.
יעקב מרגי: מבחינתי הסייעת כבר היום היא חלק מהצוות החינוכי בגני הילדים, חלק מהצוות החינוכי במערכת החינוך.
יעקב מרגי: גם מבנה האישיות של הסייעת חשוב.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים רבות על צורת הדיבור, צורת הגשת החומר לילד, ואנחנו מביאים לסביבה החינוכית שלו סייעת שלא תהיה מוכשרת או שלא תעמוד בכללים או בתנאים.
יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר לא נכון.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, לא הייתם בפתיחה.
יעקב מרגי: אמרתי שיש לנו הצעת חוק שאנחנו מנסים לקדם אותה, הצעת חוק הסייעות.
יעקב מרגי: הדיון הזה יהיה דיון מקדמי.
יעקב מרגי: חברי הכנסת, תרצו לדבר בהמשך או עכשיו?
איתן ברושי: אני רוצה עכשיו.
איתן ברושי: אני באתי בין היתר משום שאני חושב שהתחום הזה הוא מאוד חשוב.
איתן ברושי: בעצם רק לפני מספר ימים הייתי במשרד, מה שקוראים הכלכלה והתעסוקה ועכשיו הרווחה, אצל מיכל צוק שאחראית על הגיל הרך.
איתן ברושי: בעצם הממשלה לקחה אחריות כמעט מלאה בצדק, אדוני היושב ראש.
יעקב מרגי: רק ברשותך, איתן, אני חייב לומר בפתיח.
יעקב מרגי: שאלו אותי הארגונים שמפעילים את מעונות היום.
יעקב מרגי: אמרתי, הדיון הזה הוא לא בהכרח על מעונות היום.
יעקב מרגי: הדיון הוא בכלל על סייעות במערכת החינוך, לכן ביקשו לשחרר אותם.
יעקב מרגי: מי שבא, נברך אותו.
יעקב מרגי: מי ששחררנו אותו, צריך להיאמר, שחררנו אותו, כך שאף אחד לא יינזף.
יעקב מרגי: גם משרד העבודה שאלו.
איתן ברושי: אני רוצה להעיר הערה עוד לפני הכניסה לפרטים.
איתן ברושי: יש פער גדול בין קביעת גובה הגדר של המעון לבין השאלה מה עושים בתוכו, זאת אומרת, הממשלה קבעה את גובה הגדר.
איתן ברושי: בתנועה הקיבוצית זה לא תמיד מסתדר לנו.
איתן ברושי: קבעו את הכללים של הבניה, אבל פחות קובעים מי יממש את החזון החינוכי שלפי דעתי, ודאי חברתי מסכימה, הוא הדבר העיקרי.
איתן ברושי: אני גם לא פעם אמרתי, חבר'ה, עזבו את הגדר, זה רק ביטוי למחלוקת שקיימת לפעמים על הצדדים הפיזיים.
איתן ברושי: למה אני אומר את זה?
איתן ברושי: משום שרמת השכר היא מאוד נמוכה וברמת שכר מאוד נמוכה יש מגבלות על כוח האדם.
איתן ברושי: בעצם באופן טבעי ההורים רוצים לשלם פחות.
איתן ברושי: הרשויות, הייתי לא מזמן באחת הערים הגדולות שביקשו ממני לבוא לדיון.
איתן ברושי: אין פתרון וחלק נעזרים בשירות הלאומי, ובעצם אנחנו למדנו שהגיל הרך הוא הדבר המרכזי.
איתן ברושי: הממשלה הקימה מועצה, לפי דעתי היא לא התכנסה אפילו פעם אחת, המועצה לגיל הרך.
יעקב מרגי: היא עדיין לא קמה.
איתן ברושי: זה שלטון דו ראשי.
איתן ברושי: יש משרד החינוך ומשרד הרווחה והכלכלה.
איתן ברושי: הרי זו חולשה נוראית שלא מצאו דרך להעביר את הגיל הרך לחינוך והשאירו את זה לחלוקות פוליטיות, לכן מה שרציתי להגיד, וגבירתי שאשא ביטון היא שותפה איתי.
איתן ברושי: אני ביקשתי, ואני אומר לך שאתה יכול להירתם, אדוני היושב ראש, שזה חלק מהתשובה, להעביר את העבודה המועדפת, לעשות עבודה מועדפת בחינוך, משום שעבודה מועדפת בחינוך היא דבר מרכזי.
איתן ברושי: הייתה ועדה שהקים שר האוצר, שקבעה שהגיע הזמן להיגמל מעבודה מועדפת בתחנות דלק, אבל אני לא שר אוצר ואני יכול להתפשר שגם יהיה דלק וגם זה, אבל הייתה הצעה לסגור.
איתן ברושי: 25 מיליון שקלים מושקע במתדלקים בוגרי צבא שחלקם הגדול זה כבר תחנות נוחות, ואני לא מתלונן.
איתן ברושי: אני חושב ששאלת הסייעות גם של המגזר הערבי והשירות הלאומי הוא הפתרון הדחוק.
איתן ברושי: אני חושב ששאלת הסייעות צריכה להיפתר בצורה בסיסית גם ברמת השכר, גם ברמת ההכשרה, לכן אין טעם בכל הדבר הזה.
איתן ברושי: חלק מהתשובה שאני מציע היא תשובה חלקית אבל לא מלאה, לעשות את העבודה מועדפת.
איתן ברושי: פנה אלי חיים ביבס, יושב ראש השלטון המקומי, ואמר לי, ושיתפתי את חברת הכנסת שאשא ביטון.
איתן ברושי: הוא אמר לי, אני רוצה את העבודה המועדפת לאבטחת מוסדות החינוך.
איתן ברושי: אמרתי לו, חיים, גם אני הייתי ראש מועצה, בוא נלך ביחד.
איתן ברושי: בוא נבקש, כולל מנציגת הקואליציה פה, שילכו על עבודה מועדפת בחינוך לרבות אבטחה, שהרשות המקומית תחליט, היא רוצה אבטחה, היא רוצה סייעות, היא רוצה צרכים מיוחדים, היא רוצה חינוך בלתי פורמלי, כל מה שאפשר, אבל יש לנו מקור כוח אדם אדיר של בוגרי צבא, חלקם בוגרי מערכת הפיקוד והחינוך, גם בוגרי תנועות הנוער.
איתן ברושי: מה אומרת העבודה של כחלון?
איתן ברושי: שמי שעובד בחינוך, יש סיכוי לשני דברים: אחד, שהוא ירצה להישאר בתחום החינוך ויתמקצע.
איתן ברושי: שניים, שהוא ירצה להישאר במקום, נגיד קריית שמונה, ממנה היא באה, שהוא עבד שם בחינוך כי הוא למד - - -
יפעת שאשא ביטון: כל ההצעה שלו מבוססת עלי.
איתן ברושי: קודם כול אני מוכן שתיקחי את כל הכבוד.
איתן ברושי: אני חדש בכנסת אבל כבר שנתיים וחצי.
איתן ברושי: לא פעם אני מרגיש שזה דיוני סרק, לכן אני בא ואומר, תירתמו למשהו מעשי.
איתן ברושי: יש לזה הסכמה רחבה בשטח.
איתן ברושי: מכל קצות הארץ אומרים שזאת הצעה טובה.
איתן ברושי: בואו נציע שתהיה עבודה מועדפת בחינוך ושהגיל הרך יהיה חלק או הסייעות יהיו חלק מהאפשרויות של עבודה מועדפת.
יפעת שאשא ביטון: כבוד היושב ראש, אני בכל זאת אקח משפט רק כדי להחזיר חזרה רגע.
יעקב מרגי: לפני חמש קדנציות הייתי באופוזיציה וח"כ צעיר ורצתי מוועדה לוועדה.
יעקב מרגי: באמת בסוף הקדנציה הרגשתי שהדיונים הם סרק.
יעקב מרגי: רק כשאתה יושב בוועדות מתחילת הדיון עד סופו.
יעקב מרגי: אני בחרתי לי כיו"ר ועדת חינוך, אני כמעט לא מבקר בוועדות אחרות ואני אומר לך שאין דיונים שהם דיוני סרק.
איתן ברושי: איתך אני מסכים.
איתן ברושי: אני לוקח את זה חזרה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותך מבלי לגרוע בסופו של דבר גם אחר כך, רגע רק לפקס את העניין של הסייעות.
יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת על המעונות, אבל אני רוצה אפילו לחדד את זה.
יעקב מרגי: אני דיברתי בכלל על מקצוע הסייעת, להפוך אותו לפרופסיה.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להוכיח שלא רק במקומות שבהם אין פיקוח, לצורך העניין במעונות היום, אלא גם במשרד החינוך שהכול נמצא בפיקוח, בחינוך חובה 3 עד 6, הסייעות בכלל לא שייכות למשרד החינוך, הן שייכות לשלטון המקומי.