GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: במקביל אנחנו - - - .
יעקב מרגי: זה רוח הדברים של הסיכום.
יעקב מרגי: אני לא אומר דברים מעבר לזה.
יעקב מרגי: אדוני ראש העיר, יש לך משהו להוסיף?
מאיר יצחק הלוי: לא, אני רק מבקש שתתחם את זה לגבולות של לוחות זמנים.
יעקב מרגי: הוא אמר, בסביבות ארבע חודשים ייקח לו להכין את זה.
יעקב מרגי: אנחנו ניכנס לתמונה מייד.
יעקב מרגי: האוניברסיטה תודיעה לנו שהיא הכינה.
יעקב מרגי: אני יכול לבקש את זה, צבי?
יעקב מרגי: ברגע שנשלח, לעדכן את הוועדה ואנחנו ניכנס לפעולה.
יעקב מרגי: במקביל, נשב עכשיו ביחד ונראה איך אנחנו מסכמים.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת חינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 29 בינואר 2018, י"ג בשבט תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, הצעת חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון – מוסדות ישראליים באזור), התשע"ח-2017, של חברת הכנסת שולי מועלם ושל עבדכם הנאמן.
יעקב מרגי: הדיון הוא ברביזיה ומי שהגיש אותה זה חבר הכנסת פרופ' יוסי יונה והוא ינמק את הרביזיה.
יוסי יונה: אתה הגשת את הרביזיה.
יעקב מרגי: אני משכתי, אתה הצטרפת.
יוסי יונה: טוב, אתה יודע, אדוני, אנחנו הבענו את ההתנגדות שלנו להצעת החוק הזו ואני חושב שגם דובר על כך ואפשר שלא הובנתי כהלכה, אני ציינתי גם בדיון שהתקיים כאן, אז בזמנו, בקשר לחוק הזה.
יוסי יונה: אני מבין את השיקולים האדמיניסטרטיביים של ההאחדה של שני המל"גים הללו, אחד ביש"ע ואחד בגבולות הקו הירוק, ואני גם יכול לראות במקרים מסוימים שזה נותן איזה שהוא מענה לסטודנטים שאולי אם האוניברסיטה לא הייתה קיימת אולי לא היה להם מענה.
יוסי יונה: יחד עם זאת זה לא אומר שלא הייתה יכולה להיות אלטרנטיבה אחרת.
יוסי יונה: ודבר נוסף שאני ציינתי ואני רוצה לחזור ולציין, שאנחנו, המחנה הציוני, רואים בזה כתהליך של סיפוח זוחל שלו אנחנו מתנגדים בתוקף ולו משום שאנחנו חושבים שזה לא משרת בצורה נאותה, והייתי אומר שגם מזיק באופן מאוד מאוד משמעותי, לאפשרות קיומה של המדינה שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית ועל כך הייתה ועדיין קיימת ההתנגדות הנחרצת לחוק הזה.
יוסי יונה: לכן ככה באה הרביזיה לעולם.
מאיר כהן: זה הוויכוח בינינו, חבל, מי שצריך להגיד את זה זו שולי, היושב ראש שלך אומר שאריאל זה חלק מגושי ההתיישבות שלעולם לא יוחזרו, ממה נפשך?
יעקב מרגי: מעבר לזה, רק ברשותך, יוסי, אני מזיז את הסוגיה אם אני בעד סיפוח או נגד סיפוח, גם אם הייתי נגד סיפוח - - -
מאיר כהן: ואני נגד סיפוח, אבל - - -
יעקב מרגי: גם אם הייתי נגד סיפוח חד צדדי, נאמרו פה דברים ברורים בהגבלות שהחוק הזה חוקק, נאמר שזה חד משמעית לא הולך לכיוון הזה, זה נקודתי, ספציפי, ועדיין יש לה - - -
יוסי יונה: אוקיי, משום שאדוני היושב ראש, אתה העלית תהייה ושאלת שאלה וגם חברי מאיר כהן העלה שאלה, אני אענה לשתי השאלות הללו.
יוסי יונה: נכון, היושב ראש של סיעת המחנה הציוני אמר את שאמר ואני גם מסכים עם עמדתו.
יוסי יונה: אנחנו אמרנו שגם אריאל וגם גושי ההתנחלויות ובכל הסכם עתידי אנחנו נעמוד על כך שהם יהיו חלק אינטגרלי של מדינת ישראל, אבל עדיין, כשיהיה המשא ומתן, אלה תהיינה הדרישות שלנו ואני גם די משוכנע שהן תתקבלנה בסופו של דבר, אבל יש כאן את העניין מהיכן זה בא, וחברתי, חברת הכנסת שולי מועלם, שאני באמת מאוד מוקיר, מעריך ויש לנו המון משותף בתחומי פעילות שונים, הכריזה והצהירה פעמים רבות על כך, והיא תתקן אותי אם אני טועה, שמבחינתה היא רואה בזה כחלק אינטגרלי מהשקפת עולם כוללנית יותר - - -
שולי מועלם-רפאלי: חד משמעית.
שולי מועלם-רפאלי: לשם כך נבחרתי ואת זה אני רוצה לעשות.
יעקב מרגי: תודה, שולי.
שולי מועלם-רפאלי: הוא שאל אותי.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, כשהיא הציגה את עמדתה כפי שהיא גם הציגה אותה כאן בצורה חד משמעית ונחושה, ואני מעריך את הכנות שלה, שהיא רואה בזה כחלק מתפיסה כוללנית וגדולה יותר של סיפוח של כלל השטחים ולא רק של אריאל, לכן מכאן באה ההתנגדות לעמדה הזאת.
יוסי יונה: זאת אומרת במהותו של עניין, אדוני היושב ראש, בסופו של דבר ההתנגדות שאנחנו מביעים כאן לגבי הצעת החוק הזו נובעת, אם תרצה, מהשאיפה הכוללנית שניצבת בבסיסה.
יוסי יונה: באשר לדברים שאתה אמרת, אדוני היושב ראש, אני אמרתי ואני חוזר ואומר שאיני חולק על הנימוקים הפרטניים שהוצגו בהצעת החוק הזו, אבל אני לא יכול להתעלם שבסופו של יום, אדוני היושב ראש, הנימוקים הפרטניים הם לא ממהות העניין והם בעצם אמורים לשרת מטרה גדולה יותר והיא הסיפוח הזוחל של שטחי יהודה ושומרון.
יוסי יונה: ואם תרשה לי הערה נוספת, אני ציינתי כאן, וגם היו חברי כנסת וחברות כנסת שהתעמתו איתי סביב הסוגיה הזו ואני לא כפרתי אפילו בזכות של ליישב יהודים במקומות הללו, אבל אמרתי שהסוגיה הזו של הזכות לטעמי היא לא ממהות העניין, אלא מה?
יוסי יונה: מהות העניין זה סדרי עדיפויות שעומדים בפנינו, מדינת ישראל ואזרחי ישראל, ואני מעדיף לוותר על הזכות הזו אם אני רואה בה ככזו שמסכנת את המשך קיומה של מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית.
יעקב מרגי: אברהם נגוסה, יו"ר ועדת העלייה והקליטה.
אברהם נגוסה: אדוני היושב ראש, החוק הוא חוק מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אני חושב, לשאלתך, היושב ראש אומר ככה, אתה אומר ככה, אני חושב שבמחנה הציוני כל הזמן משתנים, תלוי עם מי הם מדברים - - -
מאיר כהן: לא, אני לא שאלתי חלילה בשביל לעשות מזה בדיחה.
מאיר כהן: אני מכבד את פרופ' יוסי יונה.
אברהם נגוסה: כן, אבל החוק הוא מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשתף אתכם מהניסיון שלי, כיושב ראש ועדת העלייה והקליטה הייתה לי זכות לבקר באוניברסיטה ואני למדתי שאלפי עולים חדשים מארבע כנפות הארץ משתלבים ונקלטים שם במערכת ההשכלה הגבוהה באוניברסיטה.
אברהם נגוסה: לכן החוק יביא סוף סוף צדק ושוויון בהשכלה לכל אזרחי מדינת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: לכל אזרחי המדינה.
יוסי יונה: כולל הערבים.
שולי מועלם-רפאלי: נכון, גם ערבים לומדים שם.
אברהם נגוסה: כולל ערבים, כולם, כל אזרחי ישראל.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן רוצה לשאול שאלה.
יוסי יונה: אני בטוח שמה שמנחה את אברהם נגוסה זה השוויון והזכות של הערבים ללמוד באופן שוויוני.
שולי מועלם-רפאלי: כל אחד יקדם את האג'נדות שבשמן הוא - - -
שולי מועלם-רפאלי: אני לא חושבת ש - -
יעקב מרגי: חברי הכנסת, אנחנו לא בדיון מדיני, עם כל הכבוד, שולי.
שולי מועלם-רפאלי: - - שמישהו מחברי הכנסת לא תומך בזכויות לאזרחים הערבים.
יעקב מרגי: אם אתם רוצים הצבעה, חברים ממהרים לוועדות, אני מבקש.
יעקב מרגי: מאיר כהן, שאלה.
מאיר כהן: אני רציתי לשאול את נציג משרד המשפטים, אני משער שבמסגרת ה-BDS ההכלה הזו של מל"ג ישראל את מל"ג יהודה ושומרון אנחנו גם נמצא קולות שינסו לפגוע.
מאיר כהן: אתם ערוכים לדבר כזה?
מאיר כהן: חשבתם על זה?
<אהוד לנדאו: במסגרת הדיונים שקדמו לאישור החוק בוועדת שרים אנחנו לקחנו בחשבון את השאלה הזאת, ומטעם משרד המשפטים אני יכול להגיד שכל פעילות ביהודה ושומרון, נגיד את זה ככה, יש בה רגישות מדיניות ואנחנו הצפנו את הרגישות המדינית בפני הדרג המדיני והוא קיבל את ההחלטה.
<אהוד לנדאו: זו לא החלטה - - -
יעקב מרגי: גליק, בבקשה.
יהודה גליק: קודם כל אני רוצה לברך את חברי יוסי יונה, שהוא ביושר ובהגינות הציג את דבריו והוא באמת ראוי לכל הערכה.
יהודה גליק: אגב, אני מסכים איתו לחלוטין, אני גם מתנגד לסיפוח זוחל, כדאי שהסיפוח לא יהיה זוחל, אלא שיהיה חד משמעי.
יעקב מרגי: נבהלתי לרגע, יוסי.
יוסי יונה: בתנופה ובסערה.
יהודה גליק: אין לי ספק שבעזרת ה' במהרה גם האוכלוסייה הפלסטינית תיהנה מדו קיום איתנו ביהודה ושומרון והם יוכלו גם כן ללמוד כתלמידים מן המניין באוניברסיטה המתקדמת הזאת וככל שהאוניברסיטה תתקדם יותר כך ייטב.
יהודה גליק: אבל מעבר לזה, גם לשיטתו של יוסי, שבאמת הם רוצים ואני מאמין באמת בכנות אמירותיו, ברצונו לקדם את השלום באמצעות השארת היישובים בגושי ההתיישבות, מה שהוא קורא, גם את המסר הזה אילו במקרה הזה החוק היה עובר פה אחד, אז גם כלפי שותפיו של יוסי, שהם לא תמיד שותפיי, אבל שותפיו שלו במשא ומתן, הם יבינו עד כמה שהדבר הזה הוא לא נוגד לשלום.
יהודה גליק: אבל בעזרת ה' עוד יהיה טוב.
יהודה גליק: אני מברך גם את ידידי מאיר כהן על תמיכתו וגם את גברתי, שולי מועלם, על הגשת הצעת החוק.
מאיר כהן: יהודה, אתה מקלקל לי בפריימריז.
יעקב מרגי: אנחנו מצביעים עכשיו על הרביזיה.
יעקב מרגי: מי שמצביע בעד הרביזיה, יהיה דיון חוזר, מי שמתנגד לרביזיה זאת אומרת שהרביזיה נפלה והחוק עולה לקריאה ראשונה.
שולי מועלם-רפאלי: היום.
יעקב מרגי: לא יודע, עזבו, למה, שולי?
יעקב מרגי: אני מזכירות הכנסת?
יהודה גליק: אני בעד יוסי יונה, נגד הרביזיה.
יעקב מרגי: הרביזיה נפלה.
יעקב מרגי: נמנעים – אין הרביזיה נדחתה.
יעקב מרגי: היום 8 במאי 2017, י"ב באייר התשע"ז.
יעקב מרגי: הנושא: רפורמת ניהול עצמי – משמעויות ודיווח על המצב כיום.
יעקב מרגי: אומר כמה מילות פתיחה ואעביר את רשות הדיבור למשרד החינוך, שיציגו לנו.
יעקב מרגי: מי שזוכר, היה כאן דיון כשניסינו להעביר את תזכיר החוק, והזהרנו אתכם להגיע להסכמות.
יעקב מרגי: תגידו לי: לא הגיעו להסכמות, מה קרה שיש דיון?
יעקב מרגי: אני בתחושה שדברים קורים למרות שתזכיר החוק לא עבר, החוק לא חוקק.
יעקב מרגי: העסק מתקיים ואפילו מואץ.
יעקב מרגי: יכול להיות שאני טועה, יכול להיות שאלה תחושות, יכול להיות שיש טענות שהמשרד ממשיך בשלו והדברים לא סגורים, לא עם השלטון המקומי והמנהלים והמורים לא קיבלו את ההגנות הנדרשות ואת הכלים הנדרשים, אז קודם כול אתן למשרד החינוך להציג לנו תמונת מצב, לומר לנו איפה זה עומד, מה קורה עם תזכיר החוק, ולאחר מכן נצלול לתוך הדיון.
<רחל אלניר: שלום, הייתי פה מספר פעמים, אני חושבת שזה כבר מפגש שלישי לגבי נושא הניהול העצמי והתקצוב הדיפרנציאלי.
<רחל אלניר: אמנם אנחנו נותנים תמונת מצב לגבי הניהול העצמי, אבל אנסה לחבר את זה גם לנושא של התקצוב הדיפרנציאלי וגם לתוכנית "מרום".
<רחל אלניר: זה מופיע גם במסמך שהוגש לכל אחד מכם.
יוסף ג'בארין: אני מבין שיש מנהל שהוקם לצורך הניהול העצמי.
<רחל אלניר: ב-2011, לפי החלטת הממשלה, הוקמה מינהלת לניהול עצמי כדי להיכנס לשלב השני, כי בסוף שנות ה-90 המהלך של הניהול העצמי כבר החל וחל על 560 בתי-ספר.
<רחל אלניר: הוא הופסק בצורה או אחרת וב-2011 היתה החלטת ממשלה חדשה להיכנס לניהול העצמי בבתי-הספר היסודיים.
יוסף ג'בארין: עכשיו התחולה היא מלאה, על כל בתי-הספר היסודיים בארץ?
<רחל אלניר: 97% מבתי-הספר היסודיים הרשמיים – אנחנו מדברים רק על הרשמיים – נמצאים בתוך ההטמעה של הניהול העצמי; 94% מהרשויות הן בתוך הניהול העצמי.
<רחל אלניר: אתם יכולים לראות במצגת שהגשתי לכם את השלבים בכניסה של הניהול העצמי.
<רחל אלניר: התחלנו עם 160 בתי-ספר, עלינו ל-504 בתי-ספר וכך עלינו.
<רחל אלניר: היום יש בישראל 1,807 בתי-ספר יסודיים.
<רחל אלניר: כרגע יש עשר רשויות שלא נכנסו, כל אחת מטעמה היא.
<רחל אלניר: מספר עקרונות מרכזיים שעומדים בבסיס התפיסה של הניהול העצמי: אנחנו מדברים על בתי-ספר שנהנים מגמישות יותר גדולה: גמישות כלכלית; גמישות פדגוגית – יש להם 25% גמישות פדגוגית לגבי התכנים שנלמדים בתוך בתי-הספר; יש להם סל תלמיד – לכל בית-ספר יש את הסל שלו, שנקבע יחד עם הרשות ועם מינהלת ניהול עצמי לגבי גובה הסל.
<רחל אלניר: אנחנו מתנים את הסל בגובה מינימלי של תקציב שאי-אפשר לרדת ממנו וכל רשות, יחד עם המינהלת, קובעת לפי הנהלים והכללים שקבענו איזה סל, כך שבתי-הספר לא יפגעו במעבר לניהול עצמי, מצד אחד, ומצד שני שהרשות תמשיך ותיתן את אותם תקציבים שהיא נתנה עד היום.
יעקב מרגי: כשאת אומרת גמישות מצד אחד, ואת גם אומרת שהרשות קובעת - - -
<רחל אלניר: את הסל, את אותו מספר.
<רחל אלניר: זה בתיאום עם המינהלת שלנו.
<רחל אלניר: כלומר, אם רשות הקציבה בשלוש השנים האחרונות 500 שקלים לתלמיד, 500 השקלים האלה נשארים, עם התוספות של משרד החינוך.
<רחל אלניר: משרד החינוך נותן שתי תוספות לכל בית-ספר יסודי במדינת ישראל.
<רחל אלניר: תוספת אחת נקראת תוספת סיוע – יש לכם את זה בעמוד 5.
יוסף ג'בארין: 25% זה משהו שהוא במסגרת הניהול העצמי או שזה - - - ?
<רחל אלניר: זה צמח יחד עם הניהול העצמי.
<רחל אלניר: ברגע שהתחלנו להעביר את בתי-הספר לאוטונומיה יותר מורחבת צמחה גם הגמישות הפדגוגית.
<רחל אלניר: דרך אגב, בהתחלה היא התחילה ב-10%, היא צמחה ל-15%, וראינו שאם זה לא יהיה בעל ערך מבחינת האחוזים לא יקרה שום דבר בתוך בית-הספר, ואז הוחלט על 25%.
<רחל אלניר: כלומר מנהל בית-ספר יכול להחליט על 25% מהתכנים שלו בתוך בית-הספר.
<רחל אלניר: כמובן שבתוך זה הוא לא יכול להעלים מקצוע, הוא לא יכול לשנות את מספר השעות של הכיתה והוא לא יכול לשנות את הסטטוס של המורה.
<רחל אלניר: זאת אומרת, שלושת הדברים האלה חייבים להיות בתוך הגמישות.
יוסף ג'בארין: איפה אפשר למצוא את החומר?
<רחל אלניר: זה נמצא במתנ"ה שיצאה עכשיו.
<רחל אלניר: כל שנה יוצא אוגדן מטעם המשרד לשלושת שכבות הגיל – קדם יסודי, יסודי ועל-יסודי, שבו היא נותנת את כל התוכנית האסטרטגית ודרכי הפעולה למנהלי בתי-הספר.
<רחל אלניר: פשוט מקליקים ב"גוגל" ורואים את זה, וכל שנה זה יוצא ומתחדש.
<רחל אלניר: שם תוכל לראות את הנושא של הגמישות.
<רחל אלניר: דרך אגב, הגמישות היא לא רק בזה, זה התפתח גם להדרכה וכו', אבל זה לא במנדט שלי.
יעקב מרגי: אמרת שאם רשות תקצבה סכוםX מסוים פר תלמיד – זה נשאר.
יעקב מרגי: יש לכם אמות מידה לכך שאם רשויות, לא משנה מאיזו סיבה, לא שמו את הבסיס המינימלי הזה, אתם - - -
<רחל אלניר: כל רשות לגופה, אנחנו פותרים את העניין.
<רחל אלניר: לעתים אותן רשויות שהתקציב לתלמיד היה נמוך יותר, אז מן הסתם התקציב של המשרד עבורן הוא יותר גבוה, כי אמרנו שיש תוספת תקציבית דיפרנציאלית לכל רשות על-פי הלמ"ס שלה.
<רחל אלניר: אז יש לנו אפילו רשויות - - -
יעקב מרגי: אולי לא הובנתי, אחדד את השאלה.
יעקב מרגי: לו יצויר שעם התוספת הדיפרנציאלית של המשרד והמנה של הרשות אנחנו לא מגיעים למאה האחוזים הרצויים.
<רחל אלניר: כמעט שלא נתקלנו בזה, ואם אנחנו נתקלים – אנחנו מסייעים לרשות להעביר עוד תחום אחריות לאחריות בית-הספר בכדי שזה יעמוד בסל המינימלי.
<רחל אלניר: אני מדברת על שני דברים במעבר לנושא הניהול העצמי בבתי-הספר.
<רחל אלניר: 1.
<רחל אלניר: אנחנו מרחיבים ומגדילים את מרחב שיקול הדעת של המנהל וצוותו, כי עד היום, ברוב המקרים – הייתי הרבה שנים מנהלת בית-ספר – הרשות או המשרד היו קובעים למנהל בית-הספר מה הם סדרי העדיפויות שלהם.
<רחל אלניר: היום, מעצם ההכנסה של הניהול העצמי והעברת האוטונומיה למנהל בית-ספר – כמובן, במסגרת דין וחשבון שהוא צריך לתת למשרד, הוא לא יכול לעשות מה שהוא רוצה, יש כללים ויש נהלים – מאחר שהוא מכיר את הצרכים הבית-ספריים יותר טוב מכל גורם אחר, הוא זה שמייצר את סדרי העדיפויות שלו בתוך בית-הספר וקובע את תוכנית העבודה שלו עם התוכנית התקציבית שלו.
<רחל אלניר: הוא צריך להגיש תוכנית עבודה מקושרת משאבים במסגרת ועדה מלווה.
<רחל אלניר: יש מנגנון שנפגש פעמיים בשנה; בוועדה הזאת יושבים אנשי רשות, פיקוח, אנשים מבית-הספר וגורמים נוספים שהוא מחליט להכניס לתוך הוועדה הזאת, וביחד מאשרים את תוכנית העבודה שלו.
<רחל אלניר: אני רוצה להתייחס למעטפת הליווי שמקבלת רשות ומקבל בית-הספר.
<רחל אלניר: בשנה הראשונה כל בית-ספר וכל רשות מקבלים ייעוץ כלכלי וייעוץ ארגוני.
<רחל אלניר: הייעוץ הארגוני מסייע למנהל בית הספר לבנות את תוכנית העבודה, להתכונן לקראת ועדה מלווה, לטייב את התחום הפדגוגי בתוך ספר הספר והיועץ הכלכלי, כמובן, לגבי כל התוכנית הכספית.
<רחל אלניר: כנ"ל לגבי הרשות – היועץ הכלכלי עובד יחד עם הרשות ובונה את סל התלמיד עם הרשות.
<רחל אלניר: יחד אתם הוא בונה ספר נהלים רשותי, ספר שמסדיר ומאגם את מערכת היחסים בין בית הספר לבין הרשות ואנחנו, משרד החינוך, אמונים על זה.
<רחל אלניר: זאת אומרת, משרד החינוך, יחד עם הרשות, בונים את זה יחד.
<רחל אלניר: זה במהלך השנה הראשונה.
<רחל אלניר: נכחנו לדעת, וגם מתוך המחקר של הראמ"ה, ששנה ראשונה לא מספקת, כי הרבה פעמים ההתנהלות הכספית היא איזה תחום חדש עבור המנהלים והם זקוקים לעוד סיוע, לעוד עזרה.
<רחל אלניר: משרד החינוך מתקצב כל שנה 6 מיליון שקלים לליווי הנוסף של רשויות ובתי ספר שזקוקים לעזרה.
<רחל אלניר: כל מחוז במדינת ישראל – יש לנו שישה מחוזות - מקבל סל תקציבי והוא מנתב אותו לצרכים הנדרשים.
<רחל אלניר: בכל מקרה, גם אם רשות נתקלת בקושי או בבעיה יש עד היום יועץ כלכלי שיושב בכל מחוז ומיד מסייע לרשות בכל עניין ועניין, ככל שניתן.
<רחל אלניר: זה מבחינת מעטפת הליווי.
<רחל אלניר: חוץ מזה יש לנו אשכולות למ"ס של הרשויות, מ-1 עד 10.
<רחל אלניר: רשות שהיא בלמ"ס נמוך, 1–2, מקבלת 200 שקלים לתלמיד; אשכול 3–4 מקבל 150 שקלים; וכך יורדים עד אשכול 7–10 שמקבל 50 שקלים לתלמיד.
<רחל אלניר: זו התוספת הדיפרנציאלית על פי אשכולות המס.
<רחל אלניר: מעבר לכך, כל תלמיד במדינת ישראל שנמצא בבית-ספר יסודי בניהול עצמי מקבל תוספת סיוע בסך 143 שקלים, וזה צומח עם המדד ומשנה עם השנים.
<רחל אלניר: כלומר, תלמיד שנמצא באשכול 1 או 2 מקבל כ-350 שקלים תוספת רק ממשרד החינוך, אני עוד לא מדברת על החלק של הרשות – יש גם חלק של הרשות.
<רחל אלניר: התקציב השנתי לתוספות האלה הוא כ-200 מיליון שקלים בשנה לכל בתי-הספר בניהול עצמי – התוספת הדיפרנציאלית ותוספת הסיוע.
<רחל אלניר: חוץ מזה אמרתי שיש לנו גם 6 מיליון שקלים בשנה לליווי בתי-הספר והרשויות.
יעקב מרגי: מה התוספת השניה?
<רחל אלניר: אמרתי: תוספת אחת היא תוספת דיפרנציאלית לפי אשכול המס – מ-50 עד 200 שקלים; התוספת השניה היא תוספת סיוע קבועה של 143 שקלים, שצומחת עם המדד.
יעקב מרגי: והיא לא דיפרנציאלית.
<רחל אלניר: היא לא דיפרנציאלית.
<רחל אלניר: אחת היא דיפרנציאלית, השניה לא.
<רחל אלניר: אנחנו יכולים שיש רשויות שהן באשכול מאוד נמוך והיא יכולה לתת רק 250 שקלים לתלמיד.
<רחל אלניר: התוספת של המשרד היא 350 שקלים, וביחד זה 600 שקלים וזה עומד במינימום - - -
יעקב מרגי: האם יש לכם דרישת סף, שלא באה בגלל שאתם אומרים: אנחנו נותנים, תשימו גם אתם, אלא בגלל צורך אמיתי לתלמיד.
יעקב מרגי: השאלה היא אם נקבעה אמת מידה מסוימת שתלמיד צריך לקבל אותה בבסיס.
<רחל אלניר: כן, זה מה שאמרתי.
<רחל אלניר: הסל המינימלי שאי-אפשר לרדת ממנו הוא 567 שקלים לתלמיד.
<רחל אלניר: יש רשות, שלא אומר את שמה אבל היא עולה לנגד עיניי, שמקבלת כ-600 שקלים – 250 שקלים הרשות נותנת ו-350 שקלים המשרד נותן – בדיוק כמו סל תלמיד באלמ"ס 8.
<רחל אלניר: אז יש כאן נושא של שוויוניות במידה מסוימת.
יעקב מרגי: אני עוד לא רואה את זה בטבלאות.
יעקב מרגי: בסוף הסקירה אתייחס לסוגיה של הפערים.
יעקב מרגי: זה לא בדיוק מצמצם פערים.
<רחל אלניר: בכניסה של הניהול העצמי לכלל בתי-הספר היסודיים הנחה היסוד לא היתה בשביל לצמצם פערים.
<רחל אלניר: אנחנו רואים שאפשר לצמצם פערים, ותיכף אראה את זה, אבל זה גם באמצעות התקצוב הדיפרנציאלי.
יעקב מרגי: אני שמח שהבהרת את זה, אבל אני - כרגולטור, כמפקח - צריך לוודא שהפעולות שלכם לא מעצימות פערים.
יעקב מרגי: נתייחס לזה בדיון .
יוסי יונה: במסמך הזה, וגם במסמך המתלווה, יש דבר מאוד מוזר – בכל הדיון הזה לא מוזכר, ולו פעם אחת, הילד או הישגים מרכזיים.
יעקב מרגי: יוסי, ניתן לה לסיים את הסקירה ואז נצלול לתוך הדיון.
<רחל אלניר: נתנו כאן דוגמה של סל תלמיד ביחס להכנסות עצמיות.
<רחל אלניר: אנחנו יודעים שמעבר לסל התלמיד שנקבע על-ידי מינהלת ורשות לבית-ספר, יש לבית-ספר את היכולת לגייס משאבים נוספים.
<רחל אלניר: הוא יכול לגייס משאבים נוספים באמצעות השכרת מבנה, באמצעות צהרונים, באמצעות חוגים - - -
יעקב מרגי: לפני הניהול העצמי לא היתה להם אפשרות או סמכות?
<רחל אלניר: זה לא היה משהו מעוגן ומוסכם.
<רחל אלניר: עשו את זה.
<רחל אלניר: אני יכולה לומר לך, כמנהלת בית-ספר, שעשיתי את זה, אבל זה לא היה מסודר ומאורגן.
<לירון ספרד: קיים חוזר מנכ"ל משנת תשמ"ב-1982 שנוגע לסוגיית השכרת מבנים ציבוריים.
<לירון ספרד: לאור הניהול העצמי והצורך בעדכון, אנחנו שוקדים על עדכון הנוהל הזה.
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי הכנסות עצמיות, השאלה היא אם זה מתוחם להשכרת מבנים בלבד או שזה כיד הדמיון הפורה של מנהל בית-הספר במסגרת הגמישות והניהול העצמי.
<רחל אלניר: לא.
<רחל אלניר: אנחנו יודעים שבית-ספר הוא לא ישות משפטית.
<רחל אלניר: מנהל בית-ספר לא יכול לעשות כראות עיניו, הוא לא יכול להחליט שבא לו לפתוח חוג ריקודי עם בבית-הספר מבלי שהוא נמצא בקשר עם הרשות המקומית.
<רחל אלניר: הרשות המקומית יכולה להפעיל באותו מקום חוג ריקודי עם, וזה לא מתאים שגם מנהל בית-הספר יעשה את זה, אז היא יכולה לומר לו שזה לא מתאים.
<רחל אלניר: כלומר, הוא חייב להיות כל הזמן בממשק עם הרשות.
יעקב מרגי: ואם זה מתאים לרשות המקומית?
יעקב מרגי: אמרת שמבחינה סטטוטורית היא לא יכולה.
יעקב מרגי: אני בכוונה הולך אתך להתנסחות שלך, כי את מדברת פה לפרוטוקול.
יעקב מרגי: מצד אחד, אמרת שאסור לו מבחינה סטטוטורית, ומצד שני את אומרת בגלל שזה לא מתאים; ואם זה יתאים?
<רחל אלניר: למנהל בית-ספר אבל לא לרשות?
יעקב מרגי: אם זה יתאים לרשות המקומית, מותר יהיה לו לעשות?
<רחל אלניר: רק בהסכמה.
<רחל אלניר: כלומר, צריכה להיות הסכמה בין הרשות לבין מנהל בית-הספר כדי להפעיל איזושהי פעילות.
יעקב מרגי: ההסכמה הזו הופכת אותו לאושיה משפטית שמותר לה פתאום?
יעקב מרגי: זה לא ברור.
<לירון ספרד: בחוק חינוך חובה קבוע שהאחריות על קיומו של בית-הספר מוטלת במשותף על משרד החינוך ועל הרשות המקומית.
<לירון ספרד: מרבית מוסדות החינוך היסודיים הרשמיים, המבנה הוא בבעלות הרשות המקומית כך שכל פעולה שצריכה להתבצע במבנה - - -
יעקב מרגי: אין לנו בעיה עם זה, ברור.
יעקב מרגי: זה קשור להסכמה.
<לירון ספרד: כשרוצים להפעיל פעילות חוץ בית-ספרית במוסד אחרי הצהריים, ההסכם מתבצע מול הרשות.
<לירון ספרד: לא נתקלנו במקרים שהיו בהם עימותים בין רשות מקומית לבין מוסד חינוך לעניין אופי פעילות.
<לירון ספרד: היה לנו מקרה אחד שנגע להפעלה של בית-כנסת בשעות היום, בזמן בית-הספר.
<לירון ספרד: פה עלה חשש של כניסה של אנשים, שאנחנו לא רוצים שאנשים מבוגרים יסתובבו באמצע היום בבית-הספר, והצלחנו להסביר את זה לרשות המקומית והוסכם שלא יופעל שם בית כנסת באחד המקלטים של בית-הספר באמצע יום לימודים, כדי לא לאפשר תנועה של מבוגרים שאין לנו בקרה עליהם.
יעקב מרגי: הסוגיה של הניהול העצמי – נתתם כלים למנהל בית-הספר להתנהל כגוף אוטונומי מבחינה כספית.
יעקב מרגי: הוא עמותה?
יעקב מרגי: לא; הוא אגודה?
<רחל אלניר: הוא לא ישות משפטית בכלל.
יעקב מרגי: הוא לא ישות משפטית.
יעקב מרגי: חשבון הבנק, של מי הוא?
<לירון ספרד: של הרשות המקומית.
יעקב מרגי: אנחנו מגיעים לקטע של הכנסות עצמיות, מפה באו השאלות.
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי הכנסות עצמאיות והתמקדנו בהשכרת מבנים – אני מבין את הרציונל.
יעקב מרגי: זה מבנה שעומד, ובהסכמה של הרשות, רוצים פעילות חוץ בית-ספרית – שישלמו עליה.
יעקב מרגי: בסדר, מבין.
<רחל אלניר: בל נשכח שהמבנה הוא של הרשות.
יעקב מרגי: ברור, מבין.
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי הכנסות עצמיות ולא מתחמים את זה אז אני, כמנהל בית-ספר, ברגע שנתת לי חופש פעולה וכל כולי חדור מוטיבציה למנף את הפעילות שלי, אני יכול לייצר לי פעילויות כיד הדמיון ויש לי גיבוי מלא מהרשות המקומית.
יעקב מרגי: השאלה היא אם זה מה שכיוונתם אליו במדיניות של הניהול העצמי.
<רחל אלניר: קודם כול, זה כתוב וזה מעוגן בחוזר מנכ"ל.
יעקב מרגי: מה מעוגן?
<רחל אלניר: מה מותר לו ומה אסור לו.
<רחל אלניר: למשל, הוא יכול להחליט שהוא רוצה לעשות שם חתונות.
<רחל אלניר: הוא לא יכול לעשות שם אירועים.
יעקב מרגי: אני שואל מה מותר לו.
יעקב מרגי: אל תגידי לי מה לא מותר לו.
<רחל אלניר: מותר לו להשכיר את הכיתות שלו לצהרונים, לחוגים ופעילויות, הוא יכול להשכיר לחוגים למבוגרים.
יעקב מרגי: הוא יכול לייצר בעצמו חוגים?
<רחל אלניר: זה לא הוא.
יעקב מרגי: הוא.
יעקב מרגי: מנהל בית-ספר יכול לייצר חוג?
<רחל אלניר: הוא מביא מישהו שמפעיל את זה.
יעקב מרגי: את מבינה למה השאלות חשובות?
יעקב מרגי: צפיתי את העצירות האלה בדיון כי - - -
<רחל אלניר: הוא הזכיר לי דוגמה, שלמשל במגזר הערבי - - -
יעקב מרגי: שניה, לפני הדוגמאות.
יעקב מרגי: לא לחינם היה צורך בתזכיר, כי באמת רצו להסדיר את הנושא הזה.
יעקב מרגי: יכולתי לעשות מידת בת יענה ולשכוח מזה שהיה פה דיון, קדנציה תסתיים והעסק מתנהל.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, רבותי: היום העסק מתנהל בלי הסדרה.
יעקב מרגי: יכול להיות שחלק מוסדר, אבל חלק מהדברים לא מוסדרים ויש שטחים אפורים.
יעקב מרגי: לא תוכלו לבוא בטענות למנהלי בתי-הספר.
יעקב מרגי: על הדרך אנחנו, חברי הכנסת, שמשקיעים ימים ולילות כדי לצמצם כמה שאפשר פערים בחינוך – אנחנו יודעים שאי אפשר לחסל את הפערים, אבל לא יתכן שביד אחת אנחנו מניפים צמצום פערים וביד השניה אנחנו דוחפים ומעצימים את הפערים.
יעקב מרגי: כשאני שואל, השאלה שלי באה ממקום כזה.
יעקב מרגי: ברגע שנותנים אוטונומיה של ניהול עצמי – ואין לי משהו נגד ניהול עצמי – אני, כרגולטור, צריך לוודא שבכלי הזה אתם לא מעצימים פערים.
יעקב מרגי: כשאת אומרת לי הכנסות עצמיות וזה לא מתוחם, זה לא בצורה מסודרת, לא חוקית ולא מנהלית, ההערכה שלי היא שיכול להיות שיהיו בתי-ספר ורשויות מקומיות שיצליחו לתת בערוץ של הניהול העצמי – וטוב שכך – כמה שיותר ולייצר.
יעקב מרגי: אבל יש רשויות מקומיות שהחתך הסוציו-אקונומי של האוכלוסייה ושל הרשות המקומית לא יאפשר זאת.
יעקב מרגי: אנחנו מתעסקים במערכת חינוך ממלכתית, שאמורה לתת הזדמנות שווה לכל תלמיד, כמה שאפשר.
יעקב מרגי: פה אני לא מקבל את המענה, וזה הקושי שלי.
<רחל אלניר: זה נכון שיש בתי-ספר שיש להם קרוונים, שאין להם אפילו מה להשכיר.
<רחל אלניר: הם לא יכולים לגייס שום הכנסה אחר הצהרים.
<רחל אלניר: אבל מה שאנחנו רואים – ושלחנו לכם את זה במסמך - במאגר הכספי שלנו, שאספנו מכל הרשויות בארץ, בתי הספר החלשים, סל התלמיד שלהם הוא יותר גבוה בממוצע מסל התלמיד של בתי הספר החזקים.
יעקב מרגי: אין ספק שהתקצוב הדיפרנציאלי מכסה את הדלתה הזו.
<רחל אלניר: אנחנו רואים בצד זה שההכנסות העצמיות של בתי-הספר החזקים, נכון שהן יותר גבוהות לעומת בתי-הספר החלשים, אבל אנחנו רואים שהפער הממוצע בין סל התלמיד של משרד החינוך עם הממוצע של ההכנסות העצמיות קטן.
יעקב מרגי: מצטמצם, ראיתי.
יעקב מרגי: בסדר, זה עובד ביחס הפוך.
<רחל אלניר: זה נותן תשובה למה שאמרת.
יעקב מרגי: מאחר שהכנו קצת שיעורי בית, וזה עולה גם מהמסמך שלך, שרשויות חלשות, למרות שהן בחסר בהכנסות העצמאיות בסוף השנה נמצאות ביתרות בסוף השנה בגלל אי-מימוש ואי-יכולת ביצוע.
<רחל אלניר: אסביר את העניין הזה.
<רחל אלניר: אנחנו ציינו את זה בתוך המסמך.
<רחל אלניר: אנחנו רואים את התופעה הזו בעיקר ברשויות שהן רשויות חלשות.
יעקב מרגי: זו לא תופעה, זה כמעט מדע מדויק.
יעקב מרגי: אל תגדירי את זה כתופעה.
<רחל אלניר: המדע המדויק הזה נמצא בעיקר ברשויות חלשות, ששם ההתנהלות הכספית היא לא בתפקוד מלא – נקרא לזה כך.
<רחל אלניר: זה אומר שהם מעכבים כספים, הם לא - - -
<רחל אלניר: ואז בתי-הספר מן הסתם לא רוצים להוציא כספים ופשוט אוגרים את הכספים אצלם מחשש שלא יהיה להם כסף לשלם חשמל ומים.
יעקב מרגי: יפה, את רק מחזקת.
<רחל אלניר: אני יודעת, הרי אנחנו כתבנו את זה.
<רחל אלניר: הכובע השני הוא גם תוכנית "מרום".
<רחל אלניר: תוכנית "מרום" נכנסת לתוך בתי-הספר האלה.
יעקב מרגי: למי שלא יודע.
<רחל אלניר: זה התקצוב הדיפרנציאלי.
<רחל אלניר: היא נכנסת לתוך בתי-הספר האלה שיש להם קושי בתפקוד, ואחד הדברים הוא לסייע למנהל בית-הספר לנתב את המשאבים שלו.
<רחל אלניר: זה לא בא רק בכספים, זה גם בשעות; גם השעות שיש לבתי-הספר האלו במסגרת התקצוב הדיפרנציאלי לא תמיד ממומשות כיאה כי התפקוד שם חלש.
<רחל אלניר: בשביל זה תוכנית "מרום" נכנסת לבתי-הספר.
<רחל אלניר: אנחנו נכנסים ל-700 בתי-ספר יסודיים וחטיבות ביניים למשך חמש שנים כדי לסייע לבתי-ספר האלו לנצל נכון את המשאבים, גם הכספיים וגם השעתיים.
<רחל אלניר: זה לא מופיע פה, זה הכובע השני שלי.
יעקב מרגי: אין ספק שההתערבויות האלה באות לצמצם את הדלתות האלה.
יעקב מרגי: אבל אני רוצה לוודא בדיון הזה שאם החלטתם שהרפורמה של הניהול העצמי הצליחה, תצטרכו להסביר לנו איך החלטתם שהיא הצליחה.
יעקב מרגי: אם כן – התזכיר הזה חייב לעבור.
יעקב מרגי: לא הייתי רוצה להשאיר את זה בתחום האפור, שכל מנהל בית-ספר רואה את רפורמת הניהול העצמי איך שהוא רואה או איך שהמפקחת שלו רואה או איך שראש העיר שלו רואה.
יעקב מרגי: יש פה נקודה שמדליקה אותי, ותצטרכו לתת לי הסברים.
יעקב מרגי: בקטע של העצמאות הפדגוגית - -
<רחל אלניר: גמישות פדגוגית.