GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: לא רוצים להקים, רוצים להחיות.
<דניאל וינקלר: בסדר, אז יש אוניברסיטה.
<דניאל וינקלר: צריך לעבות אותה, לתת לה תקציבים.
<דניאל וינקלר: אפשר לקרוא לה אוניברסיטת אילת אבל זו החלטה סמנטית, כמו שלמכללת אריאל קוראים עכשיו אוניברסיטת אריאל ואז השמאלנים אומרים, אה, זה רק - - - .
<דניאל וינקלר: לא חשוב, לא ניכנס לפוליטיקה.
<דניאל וינקלר: אני הייתי ב-2003-2009 מר"צ.
<דניאל וינקלר: כן, הצבעתי מר"צ, אני מצטער.
<דניאל וינקלר: אף אחד לא מושלם.
<דניאל וינקלר: אחרי זה מפלגת העבודה של שלי ובוז'י, עוד שנה וחצי.
יעקב מרגי: לעניינו, אדוני.
<דניאל וינקלר: בנימין נתניהו הוא ראש ממשלה טוב.
<דניאל וינקלר: אני באתי לעשות לובינג על החלטת ממשלה שצריכה לצאת, שאומרת כהאי לישנא: - - - בא מול שלטון האיסלאם הפאשיסטי ברצועה הנושא דגלים שחורים.
יעקב מרגי: תודה רבה לך אדוני.
יעקב מרגי: בזה סיימת את הדברים שלך.
<דניאל וינקלר: לא, רגע, רגע, אני לא סיימתי.
יעקב מרגי: סיימת, אדוני.
<דניאל וינקלר: אנחנו חוזרים ליישב את גוש קטיף, אני די בטוח בזה.
יעקב מרגי: חשבתי, גיאולוג - - -
<דניאל וינקלר: אפשר לדבר על גיאולוגיה.
<דניאל וינקלר: אני, אגב, פרילנסר.
יעקב מרגי: לעיתים רחוקות האינטואיציה שלי בוגדת בי.
יעקב מרגי: פה בגדה בי.
יעקב מרגי: 80% מההחלטות שלי עושה לפי אינטואיציה.
יעקב מרגי: נפלתי איתך.
יעקב מרגי: בבקשה, מירב סלע.
<מירב סלע: תודה רבה.
<מירב סלע: מירב סלע מהתאחדות הסטודנטים הארצית.
<מירב סלע: כמובן שחשוב לנו להדגיש את הצורך במוסד אקדמי או שלוחה שייתן מענה לצעירים מהמרחב הגיאוגרפי סביב אילת ולנגיש עבורם את מערכת ההשכלה הגבוהה, וכמובן כמו שנאמר פה, סטודנטים הם בסופו של דבר מנוע צמיחה כלכלי בעיר.
<מירב סלע: כל עיר שמגיעים אליה סטודנטים, היא צומחת ומתפתחת, בין אם תשתיות ובין אם ההשתתפות של הסטודנטים במרחב החברתי והאזרחי יחד עם התושבים.
<מירב סלע: אנחנו כמובן קוראים פה להחיות את השלוחה.
יעקב מרגי: קריאתך תיפול על אוזניים כרויות וגם בזרועות פתוחות נעשה הכול שזה יקרה.
יעקב מרגי: לפני שנעבור לאוניברסיטת בן גוריון ולות"ת, משרד החקלאות נמצא איתנו.
<נועם מוזס: נועם מוזס, משרד החקלאות.
<נועם מוזס: אני עוסק בפיתוח של חקלאות ימית במשרד.
<נועם מוזס: אנחנו משקיעים הרבה מאמצים בשביל לפתח את האזור הזה בתחום של חקלאות ימית ביבשה ידידותית לסביבה.
<נועם מוזס: הזכירו פה כל מיני נושאים שאנחנו מקדמים, אם זה חלבון מהים, אם זה אצות, אם זה פרויקט דגיגי טונה מוטי יצוא.
<נועם מוזס: זה הוצג אתמול לראש הממשלה.
עודד פורר: כמה כסף אתם משקיעים בעניין הזה?
<נועם מוזס: מיליונים.
עודד פורר: 2 או 200?
יעקב מרגי: אם יש לך את הנתון.
עודד פורר: גם במספרים גדולים.
עודד פורר: אחדות, עשרות או מאות?
<נועם מוזס: תראה, קודם כול יש תקציב של 12 מיליון שקל שנכנס למרכז הלאומי לחקלאות ימית לקידום המחקר.
<נועם מוזס: מעבר לזה עכשיו הקצנו 4 מיליון שקל לנושא של פרויקט דגיגים.
<נועם מוזס: אנחנו משקיעים כספי המשרד.
יעקב מרגי: אמרת טונה.
<נועם מוזס: המרכז הלאומי לחקלאות ימית מצטיין במחקר בנושא של ביות דגים - - - .
<נועם מוזס: הדגים הבאים שהולכים לעבוד עליהם זה דגי טונה.
<נועם מוזס: יש שני סוגים של דגי טונה, טונה כחולת סנפיר בים תיכון וטונה צהובת סנפיר באוקיינוס ההודי, הים האדום.
<נועם מוזס: משרד החקלאות רואה בנושא הזה כפרויקט דגל שיכול לעודד יצוא.
<נועם מוזס: כמו שיש יצוא של זרעים, ראש הממשלה מדבר על זה, הסייבר של החקלאות.
<נועם מוזס: אנחנו רוצים לעודד את המחקר ובמיוחד את הפעילות החקלאית הכלכלית גם באזור דרום הערבה ולהחיות את מקומות העבודה שאבדו בעקבות סגירת הכלובים בזמנו, וגם להרחיב את היקפי התעסוקה, גיוון תעסוקתי בהשראת ראש עיר וראש המועצה האזורית.
<נועם מוזס: בנינו תוכנית לפארק חקלאות ימית שיקום בדרום הערבה ומתבסס גם על נושא של יצוא דגיגים, גם על הנושא של אצות וגם על הנושא של יצור - - - , קרי דגים, וכל זה מתבסס על ההון האנושי האקדמי שנמצא באילת.
<נועם מוזס: יש מרכז כובד, יש מכון מחקר לאומי לחקלאות ימית, יושב באילת, וכמו שאנחנו רוצים לגוון את התעסוקה בלי בעצם הזרוע השנייה שזו אקדמיה בועטת בתחום הזה של ביולוגיה ימית, חקלאות ימית, שיתוף פעולה בין המעבדה האוניברסיטאית והמכון לחקר הימים והאגמים באילת, הפרויקט הזה, האופק שלו הוא קצר.
<נועם מוזס: אנחנו חייבים חדשנות.
<נועם מוזס: אנחנו מייצרים שם אפשרויות לצעירים גם לקבל שטח, גם לקבל מים.
<נועם מוזס: אנחנו מקבלים סיוע כספי וכל זה נשען על ההון האנושי האקדמי שנמצא באילת והוא חייב להתפתח ולגדול.
עודד פורר: אני יכול לשאול אותך שאלה אחת?
עודד פורר: איזה סכום היה משנה מצב מבחינתכם?
עודד פורר: זאת אומרת, היית אומר, אם עכשיו במשרד החקלאות היו מקצים איקס כסף בנוסף למה שמושקע היום, היינו רואים שינוי מצב דרמטי בתחום הזה מבחינת מה שקורה בערבה ובאילת.
<נועם מוזס: אני אגיד שני דברים.
<נועם מוזס: אנחנו בנינו תוכנית של 210 מיליון שקל, שזה מימון בעיקר לאקדמיה לעשר שנים, 12 משרות של חוקרים לעשר שנים פלוס תשתיות מחקר בנושא הדגיגים ודגי הטונה המתאימים לאזור הזה.
<נועם מוזס: זה סכום אחד.
עודד פורר: 21 מיליון שקלים בשנה, לעשר שנים.
עודד פורר: זה בנוסף ל-12 מיליון?
<נועם מוזס: לא, זה לא פרוס אחיד על עשר שנים.
<נועם מוזס: 90 מיליון שקל בשנתיים-שלוש הראשונות לתשתיות מחקר ואז עוד פריסה, אם אני לא טועה, של 12 מיליון שקל לשנה, לעשר שנים.
<נועם מוזס: זה רגל אחת.
<נועם מוזס: רגל שנייה שהיא חלק מהתוכנית האסטרטגית של העיר אילת, זה פיתוח הפארק לחקלאות ימית.
<נועם מוזס: שם אנחנו מדברים על כמה עשרות מיליוני שקלים כדי שיאפשרו - - -
עודד פורר: נוסף למה שהשקעתם עכשיו?
<נועם מוזס: כן, בנוסף לזה, שיאפשרו תשתיות, פיתוח אסטרטגי, חבר'ה צעירים שיוכלו לקבל שטח לעשות חדשנות.
<נועם מוזס: החבר'ה האלה שלומדים בתוכנית של הביו טכנולוגיה הימית בקמפוס באילת, שזו תוכנית מצוינת, אין להם מה לעשות אחרי זה, אין להם תעסוקה.
<נועם מוזס: - - - באילת יכול להוות מרכז תעסוקתי מוביל בעולם.
עודד פורר: רק משפט, אדוני.
עודד פורר: אלה שתי הרגליים של החלטת הממשלה שצריכים להביא שר החינוך ושר החקלאות.
עודד פורר: היא לא יקרה.
עודד פורר: גם מבחינת תקציב, אתה מכיר את זה.
עודד פורר: לא מדובר פה על תקציבים שהם בלתי נתפסים.
מאיר כהן: אבל זה לא פותר את הבעיה?
יעקב מרגי: זה מחזק שצריך את הקמפוס.
מאיר כהן: זה 220 מיליון שקל שצריך לחשוב אם באמת זאת הבעיה האקוטית.
עודד פורר: לא, אתה לא מבין מה קורה מסביב ל-200 האלה.
מאיר יצחק הלוי: חבריי, חברי הכנסת, משפט אחד.
מאיר יצחק הלוי: תוכנית אסטרטגית שהוביל אותה מנכ"ל משרד האוצר עם שבעה מנכ"לי משרדי ממשלה, קבעה אחרי עבודה של שנתיים שהדבר שהעיר אילת צריכה יותר מכל זה גיוון תעסוקתי.
מאיר יצחק הלוי: כדי שיהיה גיוון תעסוקתי צריך השכלה ואקדמיה, ו-ב', גיוון תעסוקתי משובח.
מאיר יצחק הלוי: נושא של פארק לתעשיית מזון מהים, אושר, אני רוצה שתדעו את זה.
מאיר יצחק הלוי: זה נמצא עכשיו בתחנה של משרד החקלאות.
מאיר יצחק הלוי: פשוט שי באב"ד צריך להגיד, משחרר אני.
יעקב מרגי: עדיין לא שוחרר?
מאיר יצחק הלוי: תנו לי רגע.
מאיר יצחק הלוי: אני כמעט נהייתי חוקר ים.
מאיר יצחק הלוי: זה פיילוט אחד.
מאיר יצחק הלוי: כמו שנאמר כאן, אנחנו צריכים לעבוד במקביל.
מאיר יצחק הלוי: האחד, לקדם את התוכנית הגדולה של ה-200 מיליון שקל , והדבר השני, לייצר מסד מדעי מחקרי שמחזק את המשאב האנושי, ויש לנו את כל התשתיות, גם מכון אוניברסיטאי שבראשו עומד פרופ' אמציה גנין, גם מוסד אקדמי שנמצא ויש בו את המחקרים.
מאיר יצחק הלוי: הכול קיים.
מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, מספרים המומחים שיש לנו את הים הטוב ביותר לעבודות המחקר.
מאיר יצחק הלוי: אני צודק, יקירי?
<קריאה: גם עם המרחק מהמדבר.
מאיר יצחק הלוי: אנחנו שומעים, ודיברתי על זה עם שר החקלאות, שיש כוונה להקים פקולטה לחקלאות ימית בחיפה, ואני שואל, למה?
מאיר יצחק הלוי: אין מספיק מוסדות שם?
מאיר יצחק הלוי: מה בדיוק הסיבות?
מאיר יצחק הלוי: לכן אני מפה מבקש קריאה גם למשרד החקלאות.
מאיר יצחק הלוי: חבר'ה, חיזוק ערי הקצה, זו בדיוק המשימה.
<צבי הכהן: צבי הכהן, אני רקטור אוניברסיטת בן גוריון בנגב, לא אוניברסיטת באר שבע.
<צבי הכהן: אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים - - -
יעקב מרגי: תרצה או לא תרצה, זה בבאר שבע.
יעקב מרגי: אנחנו לא כמו הממשלה הפולנית שזה נמצא בתחום שלה ורוצה לזרוק את זה על מישהו אחר.
יעקב מרגי: הכול אקטואליה.
<צבי הכהן: האוניברסיטה העברית נקראת האוניברסיטה העברית ולא אוניברסיטת ירושלים, ואנחנו אוניברסיטת בן גוריון בנגב.
יעקב מרגי: שנמצאת בבאר שבע.
<צבי הכהן: אני מדגיש את זה כי השם המלא הזה, זה לא סתם שם.
<צבי הכהן: עם כל הכבוד, יש מחויבות עמוקה לנגב, לא רק לבאר שבע.
<צבי הכהן: המחויבות שלנו היא לכלל הנגב.
<צבי הכהן: באופן אישי, במשך 30 שנה המעבדה שלי הייתה ועדיין במכונים לחקר המדבר בשדה בוקר.
<צבי הכהן: חקרתי אצות.
<צבי הכהן: בין השאר אחד ההישגים של המעבדה שלי זה מפעל האצות בקטורה.
<צבי הכהן: אף אחד לא צריך להסביר לי על החשיבות של פיתוח הנגב ושל פיתוח חקלאות ימית וכל הדברים האלה.
מאיר כהן: אם נראה לך שמישהו ניסה להסביר לך, אז אנחנו מבקשים סליחה.
מאיר כהן: תגיד מה שיש לך להגיד בלי - - -
יעקב מרגי: מותר לו גם לומר את זה.
<צבי הכהן: תראו, באילת צריך וחובה שתהיה שם אוניברסיטה.
<צבי הכהן: זו האמונה שלי.
<צבי הכהן: אמרתי למאיר יצחק ידידי כמה וכמה פעמים בכל פעם שנפגשו, פה, שם, בבאר שבע, אבל בשום אופן אי אפשר להפיל את העלות של זה על האוניברסיטה.
<צבי הכהן: זה לא יכול להיות.
<צבי הכהן: מספר התלמידים בקמפוס באילת, הגודל של אילת והערבה הוא לא מספיק.
<צבי הכהן: הם לא מייצרים מספיק סטודנטים כדי להחזיק את זה ולכן עד שאילת תגדל, ואני מקווה שזה יהיה מהר מאוד, צריך שיבואו סטודנטים למקומות אחרים.
<צבי הכהן: יש לזה משמעות כספית.
<צבי הכהן: צריך לפתוח תוכניות.
<צבי הכהן: זה אומר שתוכניות צריכים לפתוח על בסיס שהוא אינו כלכלי.
<צבי הכהן: מישהו צריך לשלם את ההפרש.
<צבי הכהן: חלק גדול מהתוכניות שאנחנו עושים כדי להחזיק את האף מעל המים זה תוכניות מזדמנות.
<צבי הכהן: זה לא תוכניות שבאופן קבוע יש, כמו בבאר שבע יש מחלקה לכלכלה, 50 שנה מלמדת כלכלה, אלא אנחנו פותחים מפעם לפעם תוכנית להסבה להוראה והסבה לזה והסבה לזה, העיקר להביא סטודנטים לקמפוס, אבל זה כמו חמצן, זה לא משהו שהוא בר קיימא.
<צבי הכהן: יש כמה וכמה תוכניות שהן קבועות, אבל אם אנחנו נסתכל רק על מספר הסטודנטים הקבועים בתוכניות הקבועות, המספר הוא עוד הרבה יותר קטן.
<צבי הכהן: חלק שלומדים שם הם בכלל לא סטודנטים לתואר.
חיים ילין: אנחנו איתך, דרך אגב, על כל מילה שאתה אומר, גם אם אנחנו לא יודעים.
<צבי הכהן: תודה.
<צבי הכהן: לא זו בלבד שאנחנו לא מקבלים עזרה, אלא מפעם לפעם אנחנו מקבלים גם עזרה שלילית.
<צבי הכהן: הכנסת חוקקה חוק שאומר שסטודנט בנגב יכול ללמוד שנה בחינם או סטודנט שבא ללמוד בנגב.
<צבי הכהן: מה לעשות שבחוק הזה עשו החרגה ואמרו, פרט לאוניברסיטת בן גוריון.
<צבי הכהן: זה חוק שהוא נורא בעיניי, כי מה שאומרים לסטודנט בירוחם, בדימונה, בכל מיני מקומות, בשבילך מספיק מכללה, אתה לא מספיק טוב בשביל אוניברסיטה.
<צבי הכהן: אל תלך לאוניברסיטה.
יעקב מרגי: זה התקבל, אם אני לא טועה, בממשלה שאני הייתי חבר, וסילבן שלום בזמנו נאבק ולא הצליח.
<צבי הכהן: מי שהוביל את החוק זו השרה גילה גמליאל.
<צבי הכהן: זה חוק רע כי הוא פוגע בסטודנטים ואומר להם, אתם סוג ב', לכם מספיק מכללה, אתם לא צריכים אוניברסיטה.
<צבי הכהן: הקמפוס באילת נהנה מהחוק הזה, אבל מאחר וכל כך הרבה מכללות נהנות ממנו גם כן, אז הוא בעצם נמהל והיכולת האטרקטיבית של הקמפוס באילת נפגעת.
עודד פורר: איזה מכללות רלוונטיות?
עודד פורר: ספיר?
עודד פורר: מה עוד יש?
<מירב סלע: אחווה, קיי.
יעקב מרגי: אשקלון, אם אני לא טועה, נכנסה בדקה ה-90.
<קריאה: כל המכללות הנמצאות בפריפריה.
עודד פורר: אחווה גם נחשבת?
יעקב מרגי: אחווה, לא.
<מירב סלע: ומכללת קיי.
יעקב מרגי: נכנסה בסוף?
<מירב סלע: אחווה נכנסה.
<קריאה: גם המכללות בירושלים.
עודד פורר: אצלכם, אדוני, הביקוש עולה על ההיצע.
עודד פורר: מספר המקומות שאתם יכולים לאפשר, יש יותר מבקשים שרוצים ללמוד אצלכם.
<צבי הכהן: איפה?
עודד פורר: בבן גוריון.
<צבי הכהן: מאוד תלוי באיזו מחלקה.
עודד פורר: למשל בהיסטוריה, כנראה שלא.
<צבי הכהן: אם אתה מדבר על רפואה, אז על 1,800 מקומות אנחנו יכולים לקלוט 110 ולא יותר.
<צבי הכהן: אין לנו את האפשרות לקלוט יותר.
<צבי הכהן: אם אתה מדבר על היסטוריה של עם ישראל - - -
עודד פורר: טוב, זה דיון אחר.
<צבי הכהן: לכן יש מגוון גדול מאוד.
<צבי הכהן: אנחנו לא בשיא הקפסיטי שלנו.
יעקב מרגי: בוא נחזור לאילת.
יעקב מרגי: הרי היינו בדיון הזה.
יעקב מרגי: תאמר לי, אני צריך, א', ב', ג', ד' כדי שהקמפוס הזה ישרוד ויצליח.
<צבי הכהן: אדוני היושב ראש, תרשה לי, אני אגיד את זה.
<צבי הכהן: אני רוצה להביא דוגמא נוספת.
<צבי הכהן: הכנסת חוקקה "חוק בן גוריון".
<צבי הכהן: "חוק בן גוריון" אומר שצריכים להקים שני מוסדות מחקר בשדה בוקר ושהם יהיו מסונפים לאוניברסיטת בן גוריון.
<צבי הכהן: היום הם חלק מאוניברסיטת בן גוריון.
<צבי הכהן: אפילו היה כתוב שם שהעובדים שם יקבלו פנסיה תקציבית.
<צבי הכהן: אני עוד מחכה לראות את זה.
<צבי הכהן: מה לעשות שאחרי כמה שנים שקיבלנו תמיכה, הקמפוס וגדל והגיע עד בערך 80 חברי סגל אקדמי, ויום אחד בהיר בא הות"ת והודיע, נגמר, תוך חמש שנים, בכל שנה מורידים לכם 20% ואין יותר תמיכה מיוחדת.
<צבי הכהן: כל אחד יודע שהחזקה של קמפוס נפרד עולה הרבה יותר.
<צבי הכהן: אם הייתי מקים מכונים לחקר המדבר בתוך הקמפוס בבאר שבע, לא היינו צריכים שקל אחד נוסף, היינו חיים עם זה כמו כל מחלקה אחרת באוניברסיטה.
יעקב מרגי: מה שהיה המכון לחקר הנגב, עדיין קיים בבאר שבע?
<צבי הכהן: לא, כי זה היה מיותר.
<צבי הכהן: זה היה כפילות.
<צבי הכהן: 40 מיליון שקל שהיו מתוקצבים, הורידו אותם.
<צבי הכהן: כמובן הם חזרו לסל, מתוכם קיבלנו בחזרה בערך 32, אבל מהעברה מכיס לכיס, 8 מיליון שקל כל שנה נעלמו.
<צבי הכהן: עכשיו באים ואומרים, בואו תשקיעו בקמפוס באילת.
<צבי הכהן: גם אם אני אקבל מחר כסף, גם אם יגידו לי, תשמע, הנה קח לך כסף, ברגע שאני מביא חברי סגל, ואי אפשר לעשות חווה בלי חברי סגל, וחברי סגל, אני חייב להתחייב להם שאם הם עומדים בקריטריונים של איכות אקדמית בהוראה, אז הם יקבלו קביעות באוניברסיטה.
<צבי הכהן: משמעות הדבר שאני מחויב להם לבערך 35 שנה.
<צבי הכהן: אם יש מחויבות של הממשלה, של הכנסת לטווח קצר, לשלוש שנים, לחמש שנים, אפילו לעשר שנים, מה קורה אחר כך?
<צבי הכהן: האוניברסיטה תקועה איתם כמו שעכשיו האוניברסיטה היא בגירעון מתמיד עם הקמפוס בשדה בוקר, בגירעון מתמיד מדי שנה בשנה.
<צבי הכהן: משכו לנו את השטיח מתחת לרגליים.
<צבי הכהן: אף אחד לא בא ואומר, סליחה, צריכים לפצות אתכם.
<צבי הכהן: תאכלו את זה.
<צבי הכהן: ברור שלא יעלה על הדעת היום שאנחנו נסגור את הקמפוס בשדה בוקר שהוא המכונים הטובים ביותר בעולם לחקר המדבר.
<צבי הכהן: כל הנושא של המים במדינת ישראל, זה שיש מים במדינת ישראל בברז, זה בגלל מחקרי מים באוניברסיטת בן גוריון.
<צבי הכהן: הפיתוח של - - - שמסייע להתפלה, 55% מהמים שאנחנו שותים באים מהתפלה.
<צבי הכהן: יש גם עתיד וגם יהיו דברים בעתיד וצריכים לממן את זה.
<צבי הכהן: לא, בעיה שלכם.
<צבי הכהן: מי שנפגע פעם אחת, מי שנכווה ברותחין, נזהר בצוננין.
<צבי הכהן: אנחנו לא נכונים עכשיו להיכנס למחויבויות של להחזיק חברי סגל ל-35 שנה בלי שיש חוק עם תקנות, לא כמו "חוק בן גוריון".
<קריאה: אז אולי נעשה חוק.
<צבי הכהן: תעשו חוק, תנו מימון.
<צבי הכהן: אהלן וסהלן, אנחנו פתוחים.
יעקב מרגי: אתם מבינים למה אני משכתי עד לסוף הדיון והקדמתי את צבי לפני הות"ת?
יעקב מרגי: כי זה הדיון שהיה בפעם שעברה.
יעקב מרגי: הוא חוזר על דברים שהוא אמר, ובצדק.
<צבי הכהן: ולא קיבלנו שום 12 מיליון שקל.
<צבי הכהן: אני לא יודע על זה.
<צבי הכהן: יכול להיות שבמצטבר במשך השנים זה הסכומים שקיבלנו.
אמיר אוחנה: 12 מיליון ₪ בשנה, שחור על גבי לבן.
יעקב מרגי: הנה, אני אעביר לך תשובת שר החינוך.
<צבי הכהן: התגמול של האוניברסיטאות הולך בצורה הבאה, יש מודל ההוראה ומודל המחקר.
<צבי הכהן: מודל ההוראה זה על פי מספרי סטודנטים, דיסציפלינות שלהם ותארים שלהם.
<צבי הכהן: לכל אחד יש תעריף.
<צבי הכהן: מודל המחקר זה על פי תפוקות המחקר וזהו זה.
<קריאה: אני הבנתי ששלוחת אילת, לצורך העניין קמפוס בן גוריון באילת, לא סוחב גירעונות.
<צבי הכהן: אני לא אמרתי שיש גירעונות.
<צבי הכהן: אמרתי שכדי להרחיב צריך פנסיה.
<קריאה: יש אפילו מי שטוען שאתם אפילו מרוויחים על עצם היות שלוחה באילת.
<קריאה: זה אני אומר.
<קריאה: זה ממקורותיי - - -
<צבי הכהן: בוא נגיד שיש עסקים יותר רווחיים.
<קריאה: לא יודע, אבל להפסיד, בטח אתם לא מפסידים.
<צבי הכהן: אנחנו לא מפסידים ואנחנו לא רוצים להפסיד.
<צבי הכהן: אנחנו גם לא יכולים להפסיד כי אין לנו מי שיממן את זה.
יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים שתפסידו.
עודד פורר: אתם לוקחים חלק בתוכנית "קמע" של משרד הקליטה, של מדענים עולים?
<צבי הכהן: בוודאי.
עודד פורר: מתוך התוכנית הזו, ככל שאם היו מרחיבים אותה למדענים עולים נניח, לשריין תקציב לאילת, כי הרי התוכנית הזו הולכת ונסגרת.
<צבי הכהן: תוכנית "קמע", אני נלחמתי בשעתו בתפקידי הקודם כיושב ראש המועצה המתאמת של ארגוני הסגל, נגד הסגירה של תוכנית "קמע".
עודד פורר: היא הולכת ונסגרת.
עודד פורר: האוצר רוצה לסגור אותה.
<צבי הכהן: הפשרה הייתה בסוף שיעשו תוכנית "קמע ב'" שהיא עכשיו בתנאים מאוד גרועים וכמעט אף אחד לא מצטרף אליה.
עודד פורר: כי היא בלי קביעות.
עודד פורר: היא לחמש שנים בעצם, אם אני לא טועה.
<צבי הכהן: אם בן אדם הוא מספיק טוב, אז גם קולטים אותו.
<צבי הכהן: אם הוא לא מספיק טוב, אז גם לשלו שנים לא כדאי, כי אחר כך אתה תקוע.
יעקב מרגי: לגבי התשובה של השר.
יעקב מרגי: אני אומר לכם, השר כותב ככה: "היקף התקצוב השנתי של שני המוסדות עומד בשנים האחרונות על כ-27 מיליון בשנה כאשר המכון האוניברסיטאי מתוקצב בסך 15 מיליון ₪ בשנה וקמפוס בן גוריון באילת מתוקצב בסך של כ-12 מיליון ₪ בשנה.
<צבי הכהן: זה לא תקציב נוסף.
אמיר אוחנה: את מה שאמרת לגבי קביעות, 35 שנה, אפשר לתמחר את זה.
אמיר אוחנה: אפשר להגיד מה הוא הסכום שאנחנו צריכים כדי שיהיה קמפוס מתפקד באילת.
אמיר אוחנה: יש תשובה לשאלה הזאת?
<צבי הכהן: אין לי כרגע בשרוול מספרים.
<צבי הכהן: אם הייתי יודע שיש נכונות לבוא ולתת - - -
<יניב פוריה: צהריים טובים, שמי פרופ' יניב פוריה ואני דיקן קמפוס אילת.
<יניב פוריה: אני רוצה להפנות רגע נקודת מבט אחרת.
<יניב פוריה: לראייתי, וזאת הסיבה שהגעתי לאילת, ואני חולק את זמני בין שתי ערי פריפריה, אחת חצי פריפריה, באר שבע, והשנייה לגמרי, אילת.
<יניב פוריה: במקום לדבר מנקודת מבט של קמפוס ומאמרים אקדמיים וחשיבות של מחקר, אני רוצה לדבר מנקודת מבטו דווקא של התושב ושל התושבת.
<יניב פוריה: דיברתם פה רבות על ביולוגיה ימית וחקלאות ימית, וזה הכול מאוד חשוב, וכשתסתכלו על הדברים שאני מנסה לעשות בקמפוס, זה נמצא במקום הראשון, אבל אני רוצה שחברי הכנסת שנמצאים, וכשתקבלו את ההחלטות, שתתחברו לתושב באילת ומה בעצם קורה באילת.
<יניב פוריה: באילת כשחסרים מורים בבתי הספר, באילת חסרות אחיות בבתי חולים.
<יניב פוריה: באילת אין פסיכולוגים.
<יניב פוריה: אז אפשר להגיד שאילתי או אילתית יכולה לקחת את המטוס ולטוס לתל אביב וללמוד.
<יניב פוריה: לא, היא לא יכולה.
<יניב פוריה: בהסתברות אדירה היא אם חד הורית, בהסתברות אדירה יש לה שלושה ילדים בבית, אין לה כסף לטיסה ואי אפשר ללמוד ככה.
<יניב פוריה: כשהילדים שלי שואלים אותי, אבא, מה אתה עושה בקמפוס?
<יניב פוריה: אז בהתחלה תיארתי להם ואחר כך אמרתי, תשמעו, אני היום מאיץ.
<יניב פוריה: אני רוצה להאיץ.
<יניב פוריה: חשוב לי שחברי הכנסת, כשאתם הולכים הביתה, תבינו שקמפוס אילת זה לא קמפוס רגיל.
<יניב פוריה: זה לא קמפוס שמייצר עוד שני פייפרים.
<יניב פוריה: זה קמפוס שיכול להאיץ עיר.
<יניב פוריה: זה קמפוס שאם אין אותו, לא יהיו אחיות, לא יהיו מורות, לא יהיו מנהלים בתחום המלונאות והתיירות, כך שאפשר לדבר על העיר הזאת כמשאב תיירותי, אבל לא יעבדו שם אנשים.
<יניב פוריה: אפשר להגיד שיש שם בית חולים, אבל לא יהיו שם רופאים ולא יהיו שם אחיות, ואני רואה את זה בבוקר כשאני אוכל ארוחת בוקר, כשאני רואה את כל האנשים עם הידע, מגיעים משדה דב ובן גוריון על המטוס.
<יניב פוריה: בשעה 15:30 מעבירים כרטיס וחוזרים הביתה, וזה צריך להדיר שינה מעיניכם.
<יניב פוריה: אילת היא לא חו"ל שיוצאים לשם לחופשה.
<יניב פוריה: אילת זה חלק ממדינת ישראל, זה חלק מארץ ישראל וזה חלק מעם ישראל, ואל תזניחו אותה.
<יניב פוריה: זה יתפוצץ לנו בפנים.
יעקב מרגי: מכובדי, הדיון הזה לא היה מתקיים, והראשון, הקודם, לא היה מתקיים אם לא היינו חושבים בדיוק כמו שאתה חושב, כי עם הכבוד, אקדמיה, יש לנו בעוד מקומות חשובים וטובים בארץ ועדיין יכולים לבלוע את הכמות של אילת, אלא שאנחנו כן חושבים בדיוק.
יעקב מרגי: אולי היטבת לבטא את זה בפאתוס, אבל כולנו איתך.
<יניב פוריה: מה שחשוב לי שתדעו, שעלה פה קמפוס ולא גמיש וכן הלאה.
<יניב פוריה: אם בחור אחד כמוני עם כל כך הרבה עגילים באוזניים, הקמפוס מוכן לשנות את פניו, הקמפוס סופר גמיש.
<יניב פוריה: אנחנו חושבים על תוכניות לימוד אחרות, שונות, שאין במדינת ישראל, חשובות למדינת ישראל וחשובות לעם ישראל.
יעקב מרגי: פרופ' יניב פוריה, כמה זמן אתה שם?
<יניב פוריה: ארבעה חודשים.
יעקב מרגי: בארבעה חודשים האלה נפגשת עם מאן דהוא מהות"ת?
<יניב פוריה: לצערי לא, אבל אני מוכן לעמוד ולצעוק מול הות"ת.
יעקב מרגי: בוא אני אומר לך ואני שם את הדברים.
יעקב מרגי: לא סתם אמרתי בתחילת הדברים שפרופ' יפה זילברשץ לא אוהבת את הקמפוס באילת, לכן לא כיוונתי בכלל לאוניברסיטת בן גוריון.
יעקב מרגי: אוניברסיטת בן גוריון אמרה גם אז, אתם רוצים?
יעקב מרגי: תשקיעו, ובצדק.
יעקב מרגי: הות"ת לא רואה, לא שומע את המוסיקה שהשמעת עכשיו.
יעקב מרגי: תפקידנו להביא את הות"ת לשם, ונשמע היום.
יעקב מרגי: אם נקבל אותן תשובות כמו שקיבלנו, לא תהיה ברירה, מאיר, אנחנו נעשה כאן הצעת חוק מאוד ממוקדת, לא ראוותנית, ממוקדת אקדמיה.
יעקב מרגי: לא נשים עליה את כל האתגרים של אילת.
יעקב מרגי: אם לא תהיה ברירה נצטרך לגייס את הלובי הרחב של חברי הכנסת שיאמרו לממשלה מה אנחנו רוצים.
יעקב מרגי: אני מקווה שלא נצטרך חוק.
יעקב מרגי: אני מקווה שמישהו בות"ת סוף סוף הבין או שיגידו לי, עכשיו התחלנו תוכנית חומש.
יעקב מרגי: אני אוהב את התשובות האלה.
<יניב פוריה: יו"ר הוועדה, תעזור לתושבי אילת, תן לנו חוק.
<יניב פוריה: תושיב את כל השרים.
<יניב פוריה: תן לנו חוק.
יעקב מרגי: בגלל זה אתה פרופסור ואני פוליטיקאי.
<יניב פוריה: ביחד.
יעקב מרגי: לא, אבל נפלת עכשיו.
יעקב מרגי: תן לנו.
יעקב מרגי: יש מושג שנקרא, "מזה ומזה אל תנח את ידך".
<אריאל חנוכה: אריאל חנוכה, ממונה תקצוב אוניברסיטאות בות"ת.
<אריאל חנוכה: קודם כול, בתור מי שאחראי על הנושא - - -
יעקב מרגי: כמה זמן אתה אחראי על הנושא?
<אריאל חנוכה: שנה.
יעקב מרגי: היית בדיון הקודם איתנו כאן?
<אריאל חנוכה: לא הייתי בדיון הקודם אבל ישבתי עם ראש העיר אילת במשרדנו, עם יפה.
<אריאל חנוכה: הריח הוא טוב, האנרגיות הן חיוביות.
יעקב מרגי: אז השתנה משהו.
<אריאל חנוכה: בסופו של דבר ות"ת היא קודם כול לא יכולה להכריח אף מוסד לבוא ולפעול באילת.
<אריאל חנוכה: היא יכולה לעשות הכול כדי לתת את המעטפת, כדי לתת את התמריצים, וזה מה שהיא עשתה עד היום.
<אריאל חנוכה: היא לא יכולה להכריח אף מוסד.
יעקב מרגי: היא לא מכריחה, המוסד רוצה.
יעקב מרגי: תתקצבו.
<אריאל חנוכה: עד היום מה שאנחנו רואים, אנחנו מתקצבים ואני חייב להגיד שסטודנט בקמפוס אילת מקבל שווה, לא רוצה להשתמש במילה - - - , אבל המוסד מקבל עליו הכי הרבה כסף מכל סטודנט אחר במערכת.
<אריאל חנוכה: לא בהרבה.
<אריאל חנוכה: פחות מ-10% אבל הם הסטודנטים היחידים שהם - - -
יעקב מרגי: זה אפילו לא מכסה את עול העלות - - -
<אריאל חנוכה: הם הסטודנטים היחידים המוחרגים.
<אריאל חנוכה: זה דבר ראשון.
<אריאל חנוכה: דבר שני, מעולם לא הגבלנו, לא את אוניברסיטת בן גוריון ולא את המכון האוניברסיטאי באילת.
<אריאל חנוכה: לא הגבלנו אותם בהיקף הפעילות.
<אריאל חנוכה: הראו פעילות, קיבלו את הכסף.
<אריאל חנוכה: מעולם לא עצרנו את הכספים האלה.
<אריאל חנוכה: מה שאנחנו ראינו בשנים האחרונות, אם למשל הבעיה הייתה בתקצוב, שהתקצוב מנע את ההתרחבות, אז היינו מצפים לפחות לראות שהיקף הסטודנטים נשאר זהה, אבל מה שאנחנו רואים זה ירידה של 300 סטודנטים.
עודד פורר: זאת אומרת שבכל המוסדות האחרים להשכלה גבוהה שאתם עדיין עם אותו תקציב, אתם בכולם רואים פיחות במספר הסטודנטים?
עודד פורר: הרי זאת בעיה בכל מדינת ישראל.
עודד פורר: יש בעיה של מספר סטודנטים בכל המדינה, אז תחריג את התקציב גם?
<אריאל חנוכה: אנחנו לא רואים - - -
עודד פורר: אתה לא רואה פגיעה במספר הסטודנטים?
<אריאל חנוכה: לא בכל המוסדות.
יעקב מרגי: מר אריאל, תקשיב, אני נאלץ להסתייע בהומור קצת, מה לעשות.
יעקב מרגי: אתה מכיר את ההוא שרצח את ההורים שלו ואמר, תעזרו לי, אני יתום?
יעקב מרגי: הוא מבקש חנינה בגלל שהוא יתום, אז בוא תקשיב, אני לא אומר שזה מה שאתם עושים, אבל זה פועל יוצא מהדברים.
יעקב מרגי: אתה לא יכול מצד אחד לא לתת את התמריצים.
יעקב מרגי: תראה, אם נבוא ונמדוד את אילת באותם כלים אובייקטיבים, כל מוסד אקדמי, אתה צודק, אין הצדקה.
יעקב מרגי: אילת, המרחק, הצורך האסטרטגי של מדינת ישראל.
יעקב מרגי: אתם רוצים לקבור את העיר הזאת?
יעקב מרגי: אני אומר לא לך, אני מדבר כללי.
יעקב מרגי: כשהחליטו להרים קמפוס באילת, חוץ מהערכים המוספים שיש שם, גם לקחו את הצורך האסטרטגי, אני לא רוצה להיות בומבסטי, הקיומי של העיר אילת.
יעקב מרגי: גיוון תעסוקתי לא בא מדבר אחד.
יעקב מרגי: לא לחינם החליטו ועשו את מה שעשו.
יעקב מרגי: אני שומע פה דברים, לכאורה מאוד ברורים.
יעקב מרגי: צבי הכהן, אני חוזר אליך ואני אומר, אני יכול לקבל בטווח הנראה לעין, בתקופה קצרה, תוכנית שתגבשו יחד עם יניב פוריה, להרחבת הקמפוס באילת עם עלות כלכלית?
<צבי הכהן: כן.
יעקב מרגי: עם דרישה כלכלית סבירה שתופנה לות"ת?
<צבי הכהן: אם נקבל איזושהי מסגרת.
יעקב מרגי: שבו ביחד, לכן אני אומר, יש חזון לקמפוס באילת.
יעקב מרגי: אתם לא דוחים בידיים את הקמפוס באילת.
יעקב מרגי: רוצים אותו.
יעקב מרגי: רוצים להרחיב אותו?
יעקב מרגי: אפשר לקבל?
<צבי הכהן: אפשר.
יעקב מרגי: זמן סביר מבחינתך, מה זה?
<צבי הכהן: אני מניח סדר גודל של ארבעה חודשים.
<צבי הכהן: אני מניח.
יעקב מרגי: פחות או יותר, אבל תביא את רוח הדברים.
יעקב מרגי: אריאל, בבקשה תמשיך.
<אריאל חנוכה: דלתנו תמיד פתוחה לכל נושא כזה שבא ואנחנו נשתף פעולה עם האוניברסיטה.
יעקב מרגי: אתה רואה שהבנתי מהר, מייד באמצע הדברים ופניתי לצבי.
יעקב מרגי: אני מקווה שיש כיסוי לאמירה.
<אריאל חנוכה: אנחנו נשב איתם.
<אריאל חנוכה: אנחנו יושבים עם בן גוריון בנושאים כאלה ואחרים על בסיס שבועי.
יעקב מרגי: אני רוצה שתשבו עם אילת.
יעקב מרגי: בן גוריון לא צריכה אתכם, יכולה להסתדר.
<אריאל חנוכה: כמובן שאנחנו צריכים לראות את התוכנית, לראות מה הדרישות וכו', אבל יש כאן פתח לעבודה משותפת ואנחנו נקיים אותה.
יעקב מרגי: אני שומע ממך מילים נחרצות, שאתם מכירים בחשיבות של הקמפוס האוניברסיטאי באילת.
<אריאל חנוכה: חד משמעית כן.
יעקב מרגי: אז זהו, זה רציתי ואני רוצה להודות לכם בפרוטוקול, כי זה ייכתב בפרוטוקול בסיכום.
יעקב מרגי: מאיר, אני שוב פונה אליך.
יעקב מרגי: אנחנו נלך במקביל להתחיל להוביל הליך חקיקה.
יעקב מרגי: לי אין ספק שמרבית חברי הכנסת יתמכו בחוק הזה.
יעקב מרגי: לא תהיה ברירה לממשלה.
יעקב מרגי: זה גם יסייע גם לך, גם לאוניברסיטה, גם לקמפוס, גם לות"ת.
יעקב מרגי: גם הות"ת הוא לא כול יכול, אבל בסדרי גודל האלה, מר אריאל חנוכה מכיר אתכם, שלוש שנים בתפקיד הזה.
יעקב מרגי: זו יכולת זמינה מבחינתכם.
יעקב מרגי: בכנות, אם הייתי סומך ובאמת קונה את האמירה שלכם שאתם רואים חשיבות, לא הייתי פונה לצבי הכהן, הייתי קורא לך להכין תוכנית, איך אתה מחזק את הקמפוס הזה, אלא אם כן יפה השתנתה, שינתה את דעתה ולא עדכנה אותי.
יעקב מרגי: אני עוד לא השתכנעתי.
יעקב מרגי: לכן, כדי שלא תהיה לכם טענה ועילה להגיד, מה אתה רוצה, אף אחד לא ביקש ממני, אז אני פונה לאוניברסיטה וקורא היום לקמפוס לעשות עבודת הכנה.