GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<הדס ארנון שרעבי: באופן כללי.
<הדס ארנון שרעבי: אתה צודק.
<הדס ארנון שרעבי: זה נכון לכל המחוזות ובכל מסגרות החינוך המיוחד והשילוב.
<הדס ארנון שרעבי: הדרישה צריכה להיות שיהיו מספיק מסגרות כדי שיתאימו לצרכים של הילד, ושנית, לרצון ההורים.
<הדס ארנון שרעבי: במצב הנוכחי, ואני מחזירה אותנו לשנה שעברה, עמדנו בפני – סליחה על המילה הקשה – קטסטרופה.
<הדס ארנון שרעבי: ילדים שלא היה להם שיבוץ ובמקרה הטוב שיבצו במקומות שלא מתאימים להם.
<הדס ארנון שרעבי: במקרה הפחות טוב, וזה היה די נפוץ, ילדים שפשוט נשארו בבית בלי שיבוץ.
מאיר כהן: היום יש ילדים בבית?
<הדס ארנון שרעבי: את זה יגידו לנו במשרד החינוך.
<הדס ארנון שרעבי: יש ילדים בבית אבל נשמח לשמוע.
<הדס ארנון שרעבי: אני יכולה לתת לך את הנתונים אבל הייתי מעדיפה שלא אני אתן אותם.
<הדס ארנון שרעבי: יותר מזה, אנחנו היינו מבקשים שקיפות.
<הדס ארנון שרעבי: לאמור, אלו"ט אוספת כל השנה נתונים מיטביים.
<הדס ארנון שרעבי: יש לנו הרבה מאוד מידע שאנחנו נשמח לחלוק עם משרד החינוך על מנת לאפשר לילדים ב-1 לספטמבר להגיע למסגרות הרלוונטיות המתאימות להם.
<הדס ארנון שרעבי: אנחנו מצפים ממשרד החינוך לאיזושהי שקיפות מולנו על מנת שנוכל לפעול מולם ולתת להם את המידע על מנת שנוכל לדאוג לכך.
<ט': בוקר טוב.
<ט': אני רוצה קודם כל להודות לכם על שכינסתם את הוועדה.
<ט': זה בהחלט לא מובן מאליו.
<ט': אני אם לע', ילדה בת חמש וחצי מאובחנת עם אוטיזם בתפקוד נמוך.
<ט': ע' עומדת לסיים השנה גן חובה במסגרת של גן תקשורת.
<יהודית גידלי: אני מבקשת לא להזכיר שמות קטינים.
<יהודית גידלי: זה בפרוטוקול.
יעקב מרגי: אנחנו אומרים לפרוטוקול שבמידה ויוזכרו שמות של קטינים, על פי סעיף מיוחד בתקנון, נמחק.
<ט': בסדר גמור.
<ט': הבת שלי צריכה לסיים השנה גן חובה במסגרת של גן תקשורת ובשנה הבאה לעלות לכיתה א' כאשר בעיר שלנו אין בית ספר לחינוך מיוחד, מה שילד ברמת התפקוד הנמוכה שלה צריך.
<ט': בתי הספר בערים הסמוכות לנו, שזה תל אביב ופתח תקווה, כבר בתפוסת יתר וכרגע מסתמן שהחלופות שאולי תהיינה פתוחות, וגם זה לא בטוח, חלופה אחת היא בבת ים, עשרים קילומטרים מהבית, שעה נסיעה לכל כיוון לכל הפחות.
יעקב מרגי: זה במצב טוב.
יעקב מרגי: הכניסה והיציאה מרמת השרון לוקחת עשרים דקות.
איתן ברושי: ברמת השרון נמצאים ילדים מחוץ לרמת השרון?
<ט': אנחנו מהרצליה.
<ט': אני יודעת שהרצליה קולטת ילדים מרמת השרון וגם מנתניה כשאין מספיק מסגרות במקומות אחרים.
<ט': הרצליה קולטת בגנים.
איתן ברושי: בדרך כלל מקובל שעניי עירך קודמים.
<ט': יש עדיפות.
<ט': לכן בתי הספר בתל אביב ובפתח תקווה לא יכולים לקלוט אותנו כי הם בתפוסה מלאה עם ילדים מהערים שלהם.
איתן ברושי: איפה נמצא בית הספר הקרוב אליך?
<ט': בית ספר אחד הוא כנראה בית ספר שנקרא מסילות בבת ים.
<ט': כרגע מסתמן שאולי יהיה בו מקום.
איתן ברושי: בת ים היא הכי קרובה?
איתן ברושי: לא המקום הפנוי.
איתן ברושי: איפה המקום הקיים?
<ט': יש עוד בית ספר אחד שייתכן שיהיה פנוי והוא בתל יצחק.
<ט': תל יצחק הוא בדרגת קרבה אבל זה לא בית ספר ממלכתי.
יעקב מרגי: פתח תקווה כבר עמוס מעל התקן.
איתן ברושי: הבעיה היא המיפוי של משרד החינוך.
<הדס ארנון שרעבי: כל המסגרות מפוצצות הרבה מעל התקן.
<הדס ארנון שרעבי: התקן של משרד החינוך קובע עד שמונים תלמידים לבית ספר.
<הדס ארנון שרעבי: בין שישים לשמונים.
<הדס ארנון שרעבי: שמונים לחומרה.
<הדס ארנון שרעבי: היום יש בתי ספר שהם כבר מעל מאה תלמידים.
מאיר כהן: איפה יש מאה תלמידים?
<הדס ארנון שרעבי: ביחדיו בתל אביב יש מעל מאה תלמידים.
<הדס ארנון שרעבי: אני חושבת שגם ברעות בפתח תקווה.
מאיר כהן: תל יצחק הוא לא ממלכתי?
<הדס ארנון שרעבי: תל יצחק הוא בית ספר מוכר שאינו רשמי.
<הדס ארנון שרעבי: הוא מופעל על ידי חברת כוח אדם שנקראת דנאל.
<הדס ארנון שרעבי: סזה לא בית ספר ממלכתי.
מאיר כהן: אגב, הם הולכים לנהל עכשיו את כל חסות הנוער לשנתיים.
מאיר כהן: אותה חברה.
<קריאה: אני לא יודעת אם יש לה את הכישורים.
<ט': אם אפשר, כמה דברים קטנים.
<ט': עבור ילדה בתפקוד הנמוך של הבת שלי, אין חלופה שהיא לא חינוך מיוחד.
<ט': היא לא מסוגלת לשילוב או כיתת תקשורת, מה שאומר שזו החלופה היחידה שלנו.
<ט': באמת ניסינו.
<ט': אני פונה לוועדה הזאת כמוצא אחרון.
<ט': פניתי לפני כן לעזרה של עמותות, העמותה לילדים בסיכון ואלו"ט.
<ט': אלו"ט באמת הצליחה לסייע לנו קצת עם נתונים אבל הם לא יכולים לייצר לנו בית ספר.
<ט': פניתי לעירייה שלי ולא קיבלתי מענה.
<ט': פניתי למשרד החינוך ולא קיבלתי מענה.
יעקב מרגי: מתחילת שנת הלימודים אנחנו בהידברות, היינו בשולחנות עגולים, עם משרד החינוך ומשרד החינוך קשוב.
יעקב מרגי: סליחה שאני אומר יומרה, אנחנו יחד עם משרד החינוך, כנראה בזמן הקרוב מאוד נוביל לשינוי.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר רפורמה.
יעקב מרגי: אני לא אוהב את המילה רפורמה.
יעקב מרגי: שינוי כל הסוגיה הזאת של החינוך המיוחד כך שיכלול גם את המיפוי וצפי עתידי פחות או יותר לפי מגמות כי לא תמיד אפשר.
יעקב מרגי: אבל שנתונים ידועים.
יעקב מרגי: אין מה לעשות, צריך את הרצף.
יעקב מרגי: דיווח, מעבר מידע בין לידה עד שלוש ומשלוש למערכת החינוך, אפשר.
יעקב מרגי: זה לא מדע בדיוני ואפשר לדלות את המידע הזה.
יעקב מרגי: ועדות השמה, חלק מהשינוי, יצאו מהרשויות המקומיות.
מאיר כהן: למחוז?
יעקב מרגי: תהיה ועדה כמו ועדה סטטוטורית, כמו ועדת תכנון ובנייה.
<קריאה: ועדת זכאות.
יעקב מרגי: לא תהיה ועדת השמה אלא ועדת זכאות עם בעל תפקיד שזו משרתו.
יעקב מרגי: יהיו כמובן חברים, פונקציות מקצועיות.
יעקב מרגי: ברירת המחדל הראשונה היא רצון ההורים, כמובן טובת הילד, ושילוב.
יעקב מרגי: נתחיל סוף סוף למפות ולעשות פריסה כי מה שקורה היום זה שמשרד החינוך אונס – סליחה על הביטוי – רשויות מקומיות מסוימות שהקימו מסגרות לקלוט גם ילדים מבחוץ ומעל התקן, דבר שפוגע והוא לא נכון וגם לא צודק.
יעקב מרגי: אני מקווה שהשינוי המיוחל יהיה לקראת תשע"ט .
יעקב מרגי: זה חלק מהשינויים – לא אמרתי את כל השינויים – וחלקם יהיו קשורים אפילו בשינויי חקיקה.
יעקב מרגי: הם יהיו טעונים שינויי חקיקה.
איתן ברושי: אני רוצה להעיר משהו.
איתן ברושי: מההיכרות שלי, לא מדובר כאן על עניין החינוך המיוחד שהוא עניין רחב והוא מגוון ויש בו רמות שונות של קושי, אם מותר לי להשתמש בביטוי הזה.
איתן ברושי: הנקודה עליה מדברים חורגת מהחינוך המיוחד.
איתן ברושי: היא גם לא ביכולתו של מנהל רשות או מנהל מחלקת חינוך או לא ביכולתה של עירייה או מועצה מקומית להתמודד עם זה לבד.
איתן ברושי: מדובר כאן על בית ספר על אזורי שאמור לפתור שאלה של אשכול של ישובים ולא של ישוב בודד ואפילו אם הוא גדול.
איתן ברושי: צריך לומר כאן בבירור שמשרד החינוך לא בסדר.
איתן ברושי: משרד החינוך היה צריך לתת תשובה לכל ילד.
איתן ברושי: אם משרד החינוך שולח ילד כזה לנסוע שעה לכל כיוון, צריך לפטר את מי שאפשר לפטר שם ונתחיל מהשר.
איתן ברושי: אי אפשר לשבת כאן אין סוף ישיבות.
איתן ברושי: כשהייתה המנכ"לית הקודמת, כל פעם הוא קרא לה והמנכ"לית הייתה מצוינת עד שהוא פיטר אותה מרוב זה שהיא הייתה מצוינת, את מיכל.
יעקב מרגי: הוא לא פיטר אותה.
איתן ברושי: סיים את תפקידה.
איתן ברושי: היא הייתה כל כך מצוינת שהוא החליף אותה.
יעקב מרגי: מה זה קשור?
איתן ברושי: זה קשור לזה שמרוב מחמאות, לא פותרים את הבעיות.
איתן ברושי: צריך לומר שזה לא מקרה ראשון אלא ראינו את זה גם במשכורות של המורים.
איתן ברושי: יש לו זמן לטפל בכל הבעיות חוץ מאשר בחינוך.
איתן ברושי: בסופו של דבר זה מחדל.
יעקב מרגי: לא הזכרת את התחממות כדור הארץ.
איתן ברושי: הזכרתי בעיות אחרות.
איתן ברושי: הוא מומחה לכל הבעיות של מישהו אחר.
מאיר כהן: של ביבי.
איתן ברושי: תשאיר משהו לדמיון.
איתן ברושי: ראינו אותו עכשיו, איך הוא מתקזז עם המשותפת.
איתן ברושי: מה שאני אומר כרגע, באמת יש לזה גבול.
יעקב מרגי: איך הגעתם לזה עכשיו?
איתן ברושי: הגעתי לזה דרך הדימוי של שר החינוך.
איתן ברושי: אני חוזר לבעיה לשמה התכנסנו הבוקר ולכן הגעתי במיוחד ותכף אני צריך לצאת לוועדת הכספים.
איתן ברושי: אני אומר שזאת לא בעיה שאפשר להשאיר אותה, לא לרשות ולא להורים.
יעקב מרגי: אני נתתי את ההקדמה ואמרתי שהולך להיות שינוי כדי לחסוך את הנאום הזה.
איתן ברושי: קודם כל, למה שאני אחסוך?
איתן ברושי: הייתי חוסך אם הייתי מסכים אתך חברי.
איתן ברושי: אני לא מסכים אתך.
איתן ברושי: מה אתה אומר להם?
איתן ברושי: חבר'ה, בעתיד יהיה בסדר.
איתן ברושי: אני מבקש לומר אחרת.
איתן ברושי: צריך לפתור את זה מחר.
יעקב מרגי: כל הדיון הזה של תשע"ט יטופל.
איתן ברושי: אדוני היושב ראש, אתה מכיר את הקצב של המערכת הממשלתית ועובדי המדינה.
איתן ברושי: אתה קיימת כאן דיון על שכר המורים ואתה ידע כמה הדיון הזה השפיע.
יעקב מרגי: השפיע.
יעקב מרגי: השנה לא הייתה אותה תוצאה כפי שהייתה בשנה שעברה.
איתן ברושי: תשאל את המורים.
איתן ברושי: אני מציע לומר שזה עניין מידי.
איתן ברושי: שימצאו מבנה, שישכרו מבנה, שיפתרו את הבעיה לא עם מורי קבלן.
איתן ברושי: מה שאני שאלתי קודם, באמת לא צריך להיות גאון.
איתן ברושי: על פני המרחב בו מדובר בטווח סביר, אם אין בית ספר שעונה ויש לצערנו יותר מקרים ממקומות, צריך לפתוח בית ספר.
<קריאה: מה זה טווח סביר?
איתן ברושי: בטח לא שעה נסיעה.
יעקב מרגי: גברתי, פעמיים אמרת הערות חשובות אבל הן לא נרשמו כי את לא בזכות דיבור.
איתן ברושי: אני מבקש שהסיכום יהיה כזה שלא נראה מה יקרה אלא אנחנו נגיד מה יקרה.
איתן ברושי: אנחנו נתכנסנו כאן לא לקבל אמירה שבעתיד אלא לומר מחר צריך לסדר את זה.
מאיר כהן: אדוני היושב ראש, יעל, אני רוצה לדבר אליך ולבקש תשובות מכמה אנשים שיושבים כאן.
מאיר כהן: ברור מעל לכל ספק – רחל ממשרד החינוך – שאנחנו לא רואים נתונים של מיפוי מדויק ושל היערכות משרד החינוך.
מאיר כהן: אנחנו נשמח אם את תאמרי.
מאיר כהן: הבעיה היא לא רק במחוז תל אביב אלא בכל הארץ, אבל הקושי במקום שהוא פקוק, הוא גדול יותר.
מאיר כהן: עשרים קילומטרים במרכז הארץ, הם הרבה יותר משמעותיים מאשר מקרה של ילד שאני יודע שמניידים אותו מדימונה לבאר שבע.
יעקב מרגי: במועצה האזורית שלנו נוסעים עד אשדוד אבל זה פחות זמן.
מאיר כהן: אם בתך יוצאת ולוקח לה שעה, אנחנו באמת צריכים לחשוב על פתרון מיידי.
מאיר כהן: משרד החינוך, אני מכיר את הלקויות של המשרד, עבדתי במשרד הזה 25 שנים.
מאיר כהן: אני יודע שהרבה פעמים – רחל, ואני מקווה שזה לא כך – המשרד עובד כמו מכבה אש.
מאיר כהן: יש בעיה, הם באים, פותחים את הצינור ופותרים נקודתית ואין איזו ראייה מערכתית.
מאיר כהן: ברגע שיש מאה גנים לתקשורת במחוז תל אביב, שזה יפה, אבל יש רק עשרה בתי ספר שכל הגנים האלה מזינים לבתי הספר, ושניים מתוכם הם בתי ספר חרדיים ודתיים, זאת אומרת שיש עשרה גני תקשורת ושמונה בתי ספר שמפוזרים על פני כל המרחב שהגנים האלה מזינים אותם.
מאיר כהן: לכן אנחנו רוצים לשמוע, רחל, באמת, האם בשנת הלימודים הבאה יש צפי לפתוח בית ספר.
מאיר כהן: אין כאן שום פטנט אחר.
מאיר כהן: זה לא שאנחנו נביא היסעים.
מאיר כהן: אין דבר אחר.
מאיר כהן: צריך לפתוח עוד בתי ספר.
מאיר כהן: להערכתי בקצב של שני בתי ספר לשנה בתכנית חומש, אנחנו פותרים את הבעיה.
איתן ברושי: בכל הארץ?
מאיר כהן: אני מדבר על מחוז מרכז.
<קריאה: מחוז תל אביב ומרכז.
מאיר כהן: אגב, היום בשעה 12:30 אנחנו פותחים ועדת משנה שאני עומד בראשה שמטפלת בחוסרים הגדולים של קלינאי תקשורת והחבר'ה שעובדים בתוך בתי הספר, שזאת בעיה בפני עצמה.
מאיר כהן: אבל אני רוצה לשמוע, רחל, האם יש צפי לפתוח עוד בית ספר, להתחיל אותו עכשיו או בסוף השנה או כמו שאמר חבר הכנסת ברושי גם אם אין בינוי אבל יש בניין חלופי, האם בשנה הבאה הבת של ט' תמצא מקום כך שהיא לא תצטרך לנסוע שעה.
מאיר כהן: לגבי תל יצחק, בית הספר שם, היות ואני קצת מכיר את המקום הזה, אני לא הייתי פוסל.
מאיר כהן: גם בתי ספר שמנוהלים על ידי דנאל, חלקם, לא כולם, יש כוח אדם.
יעקב מרגי: לצערנו חלק גדול עוד לא מופשר.
מאיר כהן: הבעיה בבתי ספר כאלה שמנוהלים על ידי חברות כוח אדם היא התחלופה שם.
מאיר כהן: אני ניהלתי בית ספר הרבה מאוד שנים.
מאיר כהן: אני יודע שהתלמידים שלמדו בחינוך המיוחד או תלמידים עם צרכים מיוחדים, מה שמאוד מאוד עזר להתפתחותם הייתה הקביעות של המטפלים שעבדו אתם.
מאיר כהן: ברגע שאלה עובדים מחברות כוח אדם, זה הופך להיות לדלת מסתובבת וזה ממש פוגע בילדים.
יעקב מרגי: אני חושב שהעלית נקודות חשובות.
אלעזר שטרן: אנחנו מדברים כאן על כיתה א'.
אלעזר שטרן: איפה כיתה ב', ג' ו-ד'?
אלעזר שטרן: איפה הילדים שכבר נוסעים?
יעקב מרגי: זאת כיתה צומחת.
יעקב מרגי: הם ממשיכים.
אלעזר שטרן: צומחת זה ביישוב חדש.
יעקב מרגי: אם היא משובצת בכיתה א', היא ממשיכה.
אלעזר שטרן: ט' אימא לילדה שאמורה לעלות לכיתה א'.
אלעזר שטרן: אפשר לומר שמחפשים עכשיו להקים בית ספר צומח, שיתחיל עכשיו מכיתה א' וילך הלאה.
אלעזר שטרן: ילדים על הרצף יש עכשיו באותם מקומות גם בכיתות ב', ג' ו-ד' וסביר להניח שבאותם מספרים.
אלעזר שטרן: אני קודם כל שואל מה קורה אתם.
אלעזר שטרן: אני גם אומר למה אני שואל את השאלה הזאת.
אלעזר שטרן: על פניו אם היה מדובר על ילדים בכיתה א' ויש עוד סוגיות של בינוי ולא משנה מה, אולי אפשר לפתוח בבית ספר שקיים או באותו מקום רק כיתה א' עד שייפתח בית ספר צומח, שזה כבר סיפור אחר לגמרי.
<קריאה: אתה מסתכל לכיוון הלא נכון.
<קריאה: רחלי היא התשובה.
<קריאה: לא היא.
אלעזר שטרן: קודם אני שואל את ההורים מבחינת ההסכמה לדבר כזה והאפשרות לדבר כזה.
אלעזר שטרן: אני לא אומר לחבר את זה נגיד לגן שכבר קיים ולפתוח כיתה ליד הגן.
יעקב מרגי: אתה עובר לפתרונות.
אלעזר שטרן: הפתרון של לפתוח בית ספר.
יעקב מרגי: הציפייה שלנו היא לשמוע ממשרד החינוך.
<רחלי הכהן: המועצה לשלום הילד.
<רחלי הכהן: אני רוצה להגיד שזאת לא הפנייה היחידה שמגיעה אלינו בהקשר הזה.
<רחלי הכהן: קיבלנו לאחרונה כמה פניות שקשורות להסעות של תלמידים מהחינוך המיוחד שבאמת צריכים לנסוע בדרכים מאוד ארוכות זמן רב.
<רחלי הכהן: אני רוצה כן לומר לגבי הגדילה המשמעותית קודם כל שמספר הילדים - - -
יעקב מרגי: מאחר והזכרת, אפרופו דיוני ועדה.
יעקב מרגי: חלק מהשינוי שהולך להיות השגנו ברוך השם בתיקון התקנות שיובאו סוף סוף כך שגם ילדים מגיל שלוש עד חמש יוסעו עם מלווה, מה שלא היה בתקנות.
יעקב מרגי: זה בשינויים הקרובים.
יעקב מרגי: מה שקודם לא הבטחנו, גם זה בשינויים שיקרו.
מאיר כהן: אחד השינויים הכי מבורכים.
<רחלי הכהן: בשנתון הסטטיסטי שלנו שיצא ממש לאחרונה, רק לפני שבועיים, הוא הצביע על כך שבשנת תשע"ו מספר ילדים בחינוך המיוחד גדל משמעותית.
<רחלי הכהן: אם בשנת תש"ע הוא עמד על 61,811, הוא עלה עכשיו ל-85,266 ילדים.
<רחלי הכהן: לכן קודם כל אין ספק שצריך להתאים את מספר המסגרות והגודל שלהן למספר הילדים ולגידול הזה.
<רחלי הכהן: מעבר לזה, אני רוצה לומר, בסוגריים, חשוב לי להגיד שאנחנו כן מאמינים בשילוב ועם זאת ברור שיש מקרים שלא מתאימים וכל ילד צריך להגיע למסגרת שהולמת את צרכיו וצריך למצוא לו את המסגרת הקרובה יותר.
<רחלי הכהן: אני אומרת את זה על כל הילדים אבל קל וחומר על ילדים של החינוך המיוחד.
<רחלי הכהן: מעבר להגדלת הכיתות, אני רוצה לומר שממקרים אחרים שקיבלנו מאוד חשוב לשים לב שיש לפעמים את העניין של הגבולות המוניציפאליים.
<רחלי הכהן: יש בתי ספר שנמצאים קרוב ולא בגלל שלא היה מקום אלא פשוט כי הם נמצאים במסגרת של רשות אחרת, בעצם מניידים את הילד מאוד רחוק במסגרת של הרשות שלו.
<רחלי הכהן: לכן גם בהקשר הזה צריך למצוא פתרונות כדי שילד יגיע כמה שיותר קרוב לבית הספר.
מאיר כהן: אני רוצה לשאול את המועצה לשלום הילד.
מאיר כהן: האם אתם בשיח שלכם בסוגיה הזאת – נסתפק בסוגיה הזאת – מול משרד החינוך, אתם מאירים את הדברים או שאתם נחושים בתביעות?
מאיר כהן: זה שלום הילד, לקחת ילדה ולהסיע אותה שעה כל בוקר עם הרעה של תנועה צפופה, זה איום ונורא.
מאיר כהן: האם בכוחכם לבוא למשרד החינוך ולומר, רבותיי, בואו תנו לנו תאריך יעד לפתרון של הבעיות האלה?
מאיר כהן: זה השיח שלכם?
<רחלי הכהן: תאריך יעד, אני מודה שעוד לא הצבנו אבל כל מקרה פרטני שמגיע אלינו, אנחנו בקשר רציף עם רחל אברמזון ואנחנו פונים אליה.
<רחלי הכהן: אני כן אגיד שלאחר פניות - - -
יעקב מרגי: אם הייתי מחלק פרסי נובל, הייתי נותן לרחל אברמזון עבור הצטיינות בטיפול פרטני.
<רחלי הכהן: נכון.
<רחלי הכהן: לכן אני כאן, להעיד על הבעיה.
מאיר כהן: גם אני.
מאיר כהן: אנחנו מגיעים לכאן בגלל שאלה פרטנית אבל אנחנו דנים בתופעה שהיא באמת תופעה בעייתית בכל הארץ.
<רחלי הכהן: זה לא המקרה היחיד.
מאיר כהן: קולכם – וסליחה על הביקורת – צריך להישמע הרבה יותר נחוש.
יעקב מרגי: אני חושב שהוא זרק לפתחכם אתגר.
<רחלי הכהן: מצוין.
<י': אני אם לילד ממחוז מרכז ואני בהנהלת אלו"ט.
<י': חשוב לי מאוד לציין כמה דברים.
<י': קודם כל, הייתי בדיון באוגוסט, שבועיים לפני תחילת שנת הלימודים, עת היינו בשיא המשבר של 170 ילדים לא משובצים.
<י': הילדים נכנסו למסגרות.
<י': שוב אני אומרת שאני לא יודעת איזו מסגרת מוקמת ואיזה מסגרת לא מוקמת, ומה מרחקי הנסיעה.
<י': מה שמאוד חשוב לי, ואני מדברת כאן אל אנשים ואני מקווה שכולכם מבינים מהי הלקות.
<י': כשנבין את הלקות, נבין בפני מה אנחנו מעמידים את הילדים שלנו.
<י': ילד על הספקטרום שצריך לנסוע למעלה מחצי שעה במקרה הטוב, עד שעה וחצי, למסגרת לימודים, זה דבר נורא ואיום.
<י': היכולת שלו לשבת בהסעה בשקט, אם הילד עם פרצי זעם ואלימות, היא יכולת קשה.
<י': מאוד מאוד קשה לו.
<י': זו בעיה ראשונה שאנחנו מתמודדים אתה.
<י': הנושא של המרחקים, ההסעות, ואני חושבת שלכל ילד מגיע, על אחת כמה וכמה לילדים עם קושי אמיתי וממשי, מגיע להם לקבל מסגרת חינוך במרחק סביר מקום המגורים שלהם.
<י': דבר נוסף.
<י': הספקטרום הוא רחב ואנחנו לא מדברים על שילוב יחידני כאר שילוב יחידני הוא דבר אחד, כיתות תקשורת זה דבר אחר ובתי ספר לחינוך מיוחד זה דבר נוסף.
<י': לשאלתך, עלה הנושא של בתי ספר אזוריים.
יעקב מרגי: העלה את זה איתן ברושי.
<י': אני באופן אישי יזמתי מהלך.
<י': שלושת ערי הבירה – רעננה, כפר סבא והוד השרון – אנחנו מדברים על סדר גודל של בסביבות ה-600 ילדים על הספקטרום בטווח הגילאים של גני תקשורת עד גיל 18.
<י': פניתי לשלושת ראשי הערים ואמרתי, חברים - - -
מאיר כהן: את כל החבר'ה שנמצאים על טווח הספקטרום את רוצה להכניס לבתי ספר מיוחדים?
<י': בוא נגיד שאני בטוחה שמתוך ה-600 יש לי לפחות את המאה-מאה ומשהו.
יעקב מרגי: יש ילדים על הספקטרום שהם בתפקוד נמוך מאוד שזאת התמודדות יום יומית בתוך המסגרת ומחוץ למסגרת בבית.
יעקב מרגי: כדי לחוש את זה, חייבים לבקר באותם בתי ספר.
יעקב מרגי: אני ביקרתי בכדורי, באותו בית ספר שהוקם בכדורי.
יעקב מרגי: אני שמח שגם באשל הנשיא מרימים פרויקט זהה.
מאיר כהן: בבית ספר תיכון שרחלי מכירה, פתחתי כיתת אוטיסטים עד כיתה י"ב.
מאיר כהן: לצערי הגדול, אתם יודעים מה עשה משרד החינוך?
מאיר כהן: כשהילדים הגיעו לכיתה י"ב, קיבלתי מכתב נזיפה על כך שציוני הבגרות ירדו בעשרה אחוזים.
<י': על זה אני מדברת.
יעקב מרגי: אשריך שנתפסת על דברי תורה.
<י': על זה אני מדברת, על להבין את הלקות.
<י': תבקרו בבתי הספר, תגיעו למסגרות, תכירו, תבינו את הלקות ואז תבינו איזה מסגרות צריך להקים.
<י': אני חוזרת לנושא.
<י': פניתי לשלושת ראשי הערים ואמרתי, ידידיי, יש לנו כאן ילדים - - -
יעקב מרגי: בואי אני אספר לך.
יעקב מרגי: יש בית ספר זהה בירושלים, לצערי הרב הם שוכרים מבנים.
יעקב מרגי: הם שוכרים מעמותה שזכתה במבנה מהמדינה, אשכול פיס, חצו אותו.
יעקב מרגי: לא להקצות להם שטח, לא לסייע בבנייה, אני אומר לכם שהשינוי שהולך להיות חייב לתת את המענה הכולל.
יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על מיפוי, זה לתת לאו דווקא בשלושת הערים אלא באמת לפי צורך.
יעקב מרגי: לעשות את זה בפריסה הכי ידידותית שיכולה להיות.
יעקב מרגי: המדינה יכולה להרשות לעצמה את זה.
יעקב מרגי: היא חייבת לעשות זאת ואני מקווה שזה התהליך שיקרה בעקבות אותו דיון.
יעקב מרגי: זה לא רק אותו דיון אלא מה לעשות שאני עושה הקבלה, תרצו או לא תרצו.
יעקב מרגי: אני התמודדתי עם סוגיית אפליית הבנות החרדיות בתחילת שנת לימודים.
יעקב מרגי: זה כמעט זהה.
יעקב מרגי: אני חושב שדבר אלמנטרי לכל ילד זה לדעת שהוא מסיים שנת לימודים והיכן הוא לומד בשנה הבאה.
יעקב מרגי: 30 ביוני מסיים, מקבל תעודת סיום שנה, והוא יודע היכן הוא לומד בשנה הבאה.
יעקב מרגי: לגבי חינוך מיוחד ולגבי בנות חרדיות, זה לא עובד.
יעקב מרגי: אז לקחתי את זה כפרויקט.
יעקב מרגי: אני שמח שעם החינוך המיוחד אני מתקדם יותר מהר מאשר עם הבנות החרדיות.
אלעזר שטרן: אני מקווה שאתה מבין למה.
יעקב מרגי: אתה רוצה עכשיו כיד הדמיון הטובה עלי?
יעקב מרגי: אתן לך ארבעה דימויים.
יעקב מרגי: אני צועד אתך קדימה.
יעקב מרגי: אני שמח שבחינוך המיוחד אנחנו מתקדמים והולכים לקראת משהו.
<י': אתה יודע איזו עבודת הכנה נדרשת כדי להכין ילד לבית הספר?
יעקב מרגי: אני לא רוצה להתחרות.
<י': חשוב לי שיבינו.
<י': להכין ילד על הספקטרום לתחילת שנת הלימודים, אתה לא יכול לקחת ילד יומיים לפני תחילת שנת הלימודים ולהכניס אותו למסגרת.
יעקב מרגי: גם רצף טיפולי.
יעקב מרגי: אמר מאיר כהן שאפילו המורה המטפלת צריכה להיות אותה דמות.
<י': צריך לדעת לאן הוא נכנס ומי הצוות.
יעקב מרגי: גם הצוות צריך להכיר אותו.
יעקב מרגי: כל ילד הוא אינדיבידואל.
אלעזר שטרן: אני הייתי מוסיף גם ההכנה כל בוקר לפני הנסיעה הארוכה, כמה זמן זה לוקח כדי להכין אותו לאותה נסיעה.
<י': נכון.
יעקב מרגי: אני יכול לשבת שעות ולדבר על האמפתיה ועל ההתמודדות של אותם הורים.
יעקב מרגי: אני הולך לנדב היום את רמת השרון.
יעקב מרגי: אני אוהב את העירייה הזאת ואין סיכוי שהיא לא תיקח על עצמה עם היכולת הכלכלית שלה.
יעקב מרגי: תעבירי מסר חם ואוהב – זאת לא פרסומת - לראש העיר.
יעקב מרגי: אנחנו נקים ברמת השרון – אני אומר אנחנו כי אני משתף פעולה אם צריך – ולתת מענה כי אני יודע שאזור השרון הוא צוואר בקבוק בסוגיה הזאת.
יעקב מרגי: רמת השרון יכולה להרשות לעצמה והיא יודעת לעשות דברים גדולים.
<רחל אברמזון: ברשותכם, בוקר טוב.
<רחל אברמזון: מנהלת האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך.
<רחל אברמזון: קודם כל, אני רוצה לומר שאנחנו אתכם בתפיסה.
<רחל אברמזון: משרד החינוך בוודאי רוצה שכל ילד ילמד הכי קרוב לביתו, שיימצא עם הקהילה, עם הסביבה הטבעית בה הוא גדל.
<רחל אברמזון: יחד עם זאת נוצרה איזושהי מציאות ולמציאות הזו אנחנו התכנסנו בצוות משימה שמינה המנכ"ל בתחילת שנת הלימודים כדי לגבש את כל התובנות.
יעקב מרגי: תזכירי את השולחן העגול שעשינו.
<רחל אברמזון: אני קודם כל מפרגנת באהבה לשולחן הזה כי אני באמת חושבת שאנחנו מקיימים כאן דיונים מהותיים משמעותיים וגם מתניעים יחד דברים.
<רחל אברמזון: באמת לומר תודה.
<רחל אברמזון: זה נכון שאנחנו זיהינו חסר גם בתוך התשתיות לגבי אוכלוסיות מסוימות עם מוגבלויות שבאמת הריכוז הוא מרכז ותל אביב.
<רחל אברמזון: יחד עם זאת אני מבקשת באמת לא להתבלבל.
<רחל אברמזון: השיבוץ של הילדים נמצא - גם ברמה הסטטוטורית - בידי הרשויות המקומיות ואנחנו עובדים יחד עם הרשויות המקומיות באמת יד ביד כדי למצוא ולתת את המענה עד אחרון התלמידים.
<רחל אברמזון: אני לפחות, מבירור שלי ומהיכרות שלי את עיריית הרצליה שדואגת מאוד לילדיה, עשרים תלמידים נמצאים בתוך בית הספר בתל יצחק.
<רחל אברמזון: אין שום מניעה שלקראת שנה הבאה לא ייקלטו שם ילדים.
<רחל אברמזון: בית הספר הוא בית ספר טוב, הוא בית ספר איכותי, לא צריך להציג את זה כאילו חברת כוח אדם מנהלת.
<רחל אברמזון: בית אקשטיין היא רשת חינוך טובה שמפוקחת ומבוקרת על ידי משרד החינוך.
<רחל אברמזון: לכן אני מבקשת שלא נזלזל במסגרות שקולטות את התלמידים.
<רחל אברמזון: זה לגבי המענה הספציפי.
מאיר כהן: אני רוצה להקשות עליך.
מאיר כהן: למה הנכד שלי שלא מאובחן הולך לבית ספר של המדינה?
מאיר כהן: למה ילד או ילדה עם מוגבלויות הולך לבית ספר שמנוהל על ידי חברת כוח אדם?
<רחל אברמזון: לא השלמתי את הדברים.
מאיר כהן: במשרד הרווחה יש עכשיו תהליך טוב שקורה, שהחליטו להלאים בחזרה את המסגרות.
יעקב מרגי: התפרצת לדלת פתוחה.
<רחל אברמזון: זה חלק אחד למחר בבוקר במענה הזה שט' דואגת שלבת שלה אולי לא יהיה מענה בשנת הלימודים הבאה.
מאיר כהן: את אומרת שזה לעכשיו.
<רחל אברמזון: זה למחר בבוקר.
<רחל אברמזון: יחד עם זאת, זאת בדיוק הנקודה בה דן צוות המשימה בנוגע למבנים ולאחריות שלנו כמדינה לקחת ולנסות להעביר - זה יהיה תהליך הדרגתי – את כל בתי הספר בחינוך מיוחד תחת הפיקוח הממלכתי.
<רחל אברמזון: יחד עם זאת, לראות גם אל תוך המקומות המוכרים שאינם רשמיים שפועלים היכן אנחנו מהדקים את הבקרה ואת הפיקוח כדי להגיד שזה שלנו גם.
<רחל אברמזון: אם כן, קודם כל, זה הכיוון.
יעקב מרגי: קחי אוויר רגע.
יעקב מרגי: חלק מהרוח הגבית שנתנו למשרד החינוך, דחפנו את משרד החינוך, אני טענתי שבסוגיית החינוך המיוחד לא צריך להיות שוני בתקצוב בין מוכשר לממלכתי.
יעקב מרגי: משרד החינוך הבין לאן זה הולך.
יעקב מרגי: גם גילינו שזה לא חוקי לתקצב את המוכשר בחינוך המיוחד פחות, בחסר, לעומת החינוך הממלכתי.
יעקב מרגי: משרד החינוך הבין לאן זה הולך, את המעמסה ואת הכיוון.
יעקב מרגי: אני זוכר תקופות שהמדינה טיפלה בילדים עם מוגבלות, שיתוק מוחין, רק על ידי כנסיות ונזירות.
יעקב מרגי: מאז התקדמנו ברוך השם והמדינה הקימה מקומות.
יעקב מרגי: לבושתנו כך היה והיו מסגרות כאלה מיועדים לילדים עם פיגור קשה ועם שיתוק מוחין.
יעקב מרגי: כנסיות ונזירות טיפלו בהם.
יעקב מרגי: היום המדינה הקימה ברוך השם.
יעקב מרגי: חינוך מיוחד, גם אני תהיתי למה המדינה צריכה להישען על מוכשר, על גופים שעושים עבודתם נאמנה.
יעקב מרגי: אדרבה, היכן שלא הייתה המדינה, הם נכנסו ועשו ויש הרבה גופים.
יעקב מרגי: לכן אני אומר שזה היה הדיון שהניע את כל התהליך.
יעקב מרגי: אם אני לא טועה, רחלי, זה הופץ למשרדי הממשלה בשבוע שעבר או השבוע.
<קריאה: אתמול.
יעקב מרגי: עשרים ימים התייחסות הממשלה.
יעקב מרגי: אנחנו גם ניתן להם רוח גבית נוספת.
יעקב מרגי: מגישים בשבוע הבא את הצעת החוק הפרטית שלי ואני אמנם אצמד לנוסח הממשלתי כדי שלא נשאיר את זה מקרטע אלא נדחף את זה.
יעקב מרגי: מה שיזמנו כאן, זה חלק מהשינויים.
<רחל אברמזון: מה שחשוב לי כן לומר זה שבאמת במסגרת צוות המשימה אנחנו בנינו גם איזושהי מעטפת ואנחנו בשיח עם השלטון המקומי והרשויות המקומיות, מעודדים רשויות מקומיות כדי באמת לפתוח מסגרות וגם קרוב ככל שאפשר במוסדות חינוך רגילים כי אנחנו מבינים את הצורך.
<רחל אברמזון: יחד עם זה אנחנו כבר – ואני חושבת שכל מי שקרא את הפרסום שהיה השבוע בעיתון – זאת לא סיסמא אלא זה ממש תכנית מסודרת של טווח של 1,150 כיתות בפריסה של ארבע שנים.
יעקב מרגי: עלות של מאות מיליוני שקלים.
<רחל אברמזון: כמעט מיליארד שקלים לבינוי.
<רחל אברמזון: לעודד את הרשויות המקומיות.
<רחל אברמזון: יתרה מזאת, גם השר אמר וגם המנכ"ל, ואנחנו נמצאים שם בשיח עם השלטון המקומי והשלטון המקומי הסכים, שבמקום שאנחנו מאתרים במיפוי שלנו צורך, רשות מקומית תצטרך להתחייב לפתרון ותחויב לבנות במקומות שהיא יכולה.
יעקב מרגי: מה שלא היה.
<רחל אברמזון: אם למשל – אני סתם אומרת עכשיו – הרצליה מזהה שהיא נמצאת במצוקה מאוד קשה של שטחים לבינוי וכולי, העירייה מחויבת לבוא בדין ודברים עם שכנתה ולעשות יחד עם זה את התהליך.
<רחל אברמזון: אנחנו נהיה שם לאורך כל הדרך.
<קריאה: חייבים לחייב אותן.
<רחל אברמזון: חד משמעית.
יעקב מרגי: נכון להיום ראש רשות שרצה לשחק ראש קטן ולא עניינו אותו אותם ילדים, הוא הרשה לעצמו.
יעקב מרגי: בשינוי הזה, זה לא יהיה.
יעקב מרגי: זה יהיה המיפוי.
יעקב מרגי: זאת הדרישה של המיפוי.
יעקב מרגי: רבותיי, הדיונים שהיו כאן לא נערכו לריק.
יעקב מרגי: המלים נכתבו.
<רחל אברמזון: הדבר הנוסף שהוא חשוב מאוד זה שאנחנו במיפוי שלנו, אנחנו בעצם מחלקים את הארץ לאשכולות ולא רק לפי מחוזות.
<רחל אברמזון: כי מה שקרה היום, אמרו את זה קודם, עניי עירך קודמים, מחוז תל אביב דואג לכל ילדיו, כל רשות משבצת את ילדיה, המחוז דואג ואז קורה שמהרצליה נוסעים לבת ים אבל יחד עם זאת להגיד רגע, בואו נסתכל בראייה ארצית, באשכולות.
יעקב מרגי: יש מקומות שלא תהיה הצדקה.
<רחל אברמזון: חלוקה מחוזית.
<רחל אברמזון: אם ראש העין היא מחוז מרכז ולידה פתח תקווה היא מחוז תל אביב, ראש העין ופתח תקווה יחברו יחד לשבת את ילדיהן ולא בגלל המחוז הזה והמחוז הזה.
יעקב מרגי: אני אומר לך מה רצית את לומר.
יעקב מרגי: אמרתי את זה כמה פעמים.
יעקב מרגי: יש לי תחושה, לפעמים, בתחומים מסוימים, ששנת ה-70 של מדינת ישראל היא שנה מכוננת.