GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר כהן: אל תחשוב על אלה שמצליחים להגיע אליך.
מאיר כהן: תחשוב על אלה שאתה אומר להם לא.
מאיר כהן: תחשוב מה היה קורה שאם אתה היית מתאמץ ואומר כולם היו בניי, ופותח עוד כיתות.
מאיר כהן: אם אתה היית בא לפה ואומר, אני רוצה לפתוח עוד כיתות, היו עושים עליך כתבה הרבה יותר מפוארת, כי מעט מאוד מנהלים באים ואומרים, רבותיי, כולם היו בניי, תביאו אותם.
מאיר כהן: ברגע שאתה הולך למיונים, זה א', נגד החוק.
מאיר כהן: לא משנה איך אתה תעשה את זה, יפה כזה ואחרת.
מאיר כהן: הדבר השני, בעיניי, אולי מישהו אחר חושב כמוני, זה פוגע בשלמות הזאת שאני מצפה מתוך בית ספר.
מאיר כהן: האמן לי.
מאיר כהן: היו לי תלמידים יותר קשים מהתלמידים שלך והתעוררתי בבוקר ומ-6:00 בבוקר הרמתי טלפונים לתלמידיי, וקיבלתי בית ספר עם 18% בגרויות ואחרי זה אותם תלמידים, מעולם לא עשיתי בחינה לתלמיד.
מאיר כהן: תלמיד הגיע לבית הספר, קיבל תפריט.
מאיר כהן: אמרתי לו, תבחר מה אתה רוצה.
מאיר כהן: בעוד שלושה חודשים חובת ההוכחה עליך.
מאיר כהן: נכנסת ל-5 יחידות מתמטיקה, בעוד שלושה חודשים תיבחן.
מאיר כהן: לקחת אווירונאוטיקה, בעוד שלושה חודשים תיבחן.
מאיר כהן: אתה יודע מה המשמעות החינוכית של דבר כזה?
מאיר כהן: אחרי עשר שנים בית הספר הגיע ל-96% אחוזי בגרות בפיזיקה, באנגלית, בכל המקצועות מעל הממוצע הארצי, אז זה יפה מאוד שאנחנו מנסים.
מאיר כהן: בסופו של דבר אם אתה תחת הכובע של בית ספר ציבורי, אויה לנו אם אנחנו נרשה לעצמנו לעשות הנחות.
מאיר כהן: אתה בית ספר ציבורי.
מאיר כהן: אתה רוצה לתייג?
מאיר כהן: אתה רוצה להסליל?
מאיר כהן: אתה רוצה לעשות מיונים?
מאיר כהן: בבקשה, תוריד את הכובע של בית ספר ציבורי, לך תהיה בית ספר פרטי.
מאיר כהן: זה הכול, אדוני.
יעקב מרגי: תקשיב, אתה נמצא במציאות בעייתית.
יעקב מרגי: אני שם לך את זה על השולחן.
מאיר כהן: סיסקו, ועוד פעם, אומרים לי שאתה המנהל הכי טוב בארץ.
<קובי נווה: בואו לבקר.
מאיר כהן: ולא גיסתי.
<קובי נווה: תודה רבה.
יעקב מרגי: ד"ר נווה, תקשיב.
יעקב מרגי: אני בא ואומר לך, אני מתחבר לדברים של מאיר, ומשלים, אם אפשר.
יעקב מרגי: אני פה בכנסת וחבריי, הפרזנטורים, היחצ"נים הגדולים של כפרי הנוער וסיפורי ההצלחה שלהם.
יעקב מרגי: אנחנו מופיעים, אתה רואה אותנו בכנסים ומאמינים.
יעקב מרגי: אנחנו קנאים לכל תקלה שנמצאת פה ושם, למה?
יעקב מרגי: כי זה באמת סיפור הצלחה.
יעקב מרגי: למה התגאית ולא לחינם הבאת פה את התלמידות שלך?
יעקב מרגי: לא לחינם הבאת את בני לפה.
יעקב מרגי: זה סיפורי הצלחה.
יעקב מרגי: מה אומר לך מאיר במילים אחרות?
יעקב מרגי: הרי זה לא אתגר לבוא לעשות מיון, לעשות כמו במבדקי הטייס.
יעקב מרגי: זה לא אתגר.
יעקב מרגי: עם כל הכבוד, אלה יצליחו בלעדיך ולמרות מערכת החינוך.
יעקב מרגי: אני מבין שאי אפשר לנהל את כל מערכת החינוך רק על אתגרים.
יעקב מרגי: צריך לתת חינוך לכולם.
יעקב מרגי: פתחתי ואמרתי, אתה נמצא במציאות בעייתית, כי מצד אחד המיקום שלך, מצד שני אתה לא שייך לאזור רישום.
יעקב מרגי: אתה גם כפר נוער, נוצר תהליך כזה שגם נדבק בך, ואתה לא צריך להתנצל על כך, של בית ספר אליטיסטי חזק, מצליח, ואתה צריך לחיות במציאות הזו.
יעקב מרגי: איך אתה תיבחן אצלי?
יעקב מרגי: שבאמת הקטע הזה, סליחה על הביטוי, שהמשפחתונים והפנימייה הם לא איזה עלה תאנה כפי שנאמר כאן.
יעקב מרגי: אתה יודע איך אני אבדוק אותך?
יעקב מרגי: אני אבדוק אותך במידת השילוב שלהם בכיתות הרגילות.
<קובי נווה: כולם משולבים, זה העניין.
יעקב מרגי: בזאת תיבחן.
יעקב מרגי: למרות שגם אם תיתן לי תשובות מניחות את הדעת, עדיין על החלק הארי של התלמידים האלה שעליהם נסובה הכתבה, אתה צריך לייצר מפת איזונים מיוחדת שאתה אומר, סליחה, נכון, אני לא הולך לפתוח בית ספר שהוא רק של חינוך מיוחד או רק לנערים בסיכון או רק לכאלה שאין להם עורף משפחתי.
יעקב מרגי: תחלק את זה.
יעקב מרגי: צריך להיות לך חלק כזה וחלק שבאמת אתה דוחף אותו מהבינוניות למעלה וחלק שנמצאים למטה ואתה דוחף אותם.
יעקב מרגי: זה הדגל של כפרי הנוער.
יעקב מרגי: זה שאתה נמצא באיזה שעטנז כזה, הוא בעייתי לך.
יעקב מרגי: התמלול של הכתבה הוא בעייתי.
יעקב מרגי: אני קורא פה את הראיונות עם התלמידות.
<קובי נווה: זה ערוך.
יעקב מרגי: למה אתה מפריע לי לעזור לך?
<קובי נווה: סליחה.
יעקב מרגי: יכול להיות שעמרי עשה כתבה הכי אובייקטיבית.
יעקב מרגי: אנחנו נתקלים שיש עריכה של כתבה שנותנת פתאום את הפוקוס לכיוון מסוים.
יעקב מרגי: אני כרגע לא יכול לומר לך, שמע, נכשלת, אבל יש פה שאלות שמתבקשות.
יעקב מרגי: עכשיו אתה תצטרך לדבר עליהן.
יעקב מרגי: תבוא, תגיד לי, סליחה.
יעקב מרגי: הבחינה, אני בכוונה שאלתי.
יעקב מרגי: אתה ברחת מזה.
יעקב מרגי: אם תבוא ותגיד לי, המבחן הזה הוא מבחן יותר, לא ציונים, לא רמה אלא לבדוק אישיות, לבדוק יכולות מנטליות כדי לעשות איזו הפנייה למסלול קשה יותר, למסלול קל יותר, גם זה בעייתי, אבל קשה לי לשפוט אותך כי אתה לא תחת מה שנקרא אזור רישום.
יעקב מרגי: זה שעטנז שהמשרד יצטרך להתמודד איתו.
יעקב מרגי: אתה מצד אחד מתנהג כמו בית ספר פרטי כי אין עליך שום שוט.
יעקב מרגי: ראש עיריית רמת השרון לא יכול לכפות עליך, יתקנו אותי אם זה לא נכון, לקבל תלמיד תושב רמת השרון.
יעקב מרגי: לתל אביב אתה בכלל יכול לסרב, אבל אתה מקבל.
יעקב מרגי: יש פה איזו בעייתיות במבנה ובהגדרה.
יעקב מרגי: יוסי יונה רוצה לשאול מספר שאלות.
יעקב מרגי: לאחר מכן תתייחס גם למה שאמרתי וגם למה שיוסי ישאל.
יוסי יונה: תראה, אמרת לגבי השילוב.
יוסי יונה: קודם, אני מאוד שמח בשתי הבנות והבחור, שנמצאים.
יוסי יונה: עצם העובדה שהם באו לכאן, הן יכולות ויכול להעיד על כך שהם מאוד נהנים בבית הספר ומקבלים את ההזדמנויות הטובות ביותר כדי להתפתח ולהגיע להישגים מרשימים, וכל הכבוד לך וכל הכבוד להם.
יעקב מרגי: אנחנו גם מכירים את סיפורי ההצלחה.
יוסי יונה: אנחנו, שאנחנו עוסקים בשאלות, בוא נאמר, עם איזושהי הטיה אקדמית, אנחנו מתרשמים מהם אינדיבידואלית, מכל אחת ואחד מהם, וכל הכבוד.
יוסי יונה: אנחנו, שמדברים איתך לגבי זה, אנחנו אומרים לך דבר מאוד פשוט, אדוני.
יוסי יונה: אתה אומר שילוב?
יוסי יונה: תגיד לנו כמה כיתות יש לך.
יוסי יונה: יש לך את הפנימיות.
יוסי יונה: אני חושב שאתה אומר שהם באו מאזורים כאלה ואחרים.
יוסי יונה: אנחנו רוצים לדעת במדויק מה שיעורם בכיתות של תלמידים שמגיעים מהפנימיות הללו, שבהן בית הספר פתוח לתלמידים שהם מגיעים מרמת השרון, מצפון תל אביב, מהרצליה וכו'.
יוסי יונה: זה הנתון.
יוסי יונה: אתה בטח יודע.
יוסי יונה: אתה מנהל בית ספר.
יוסי יונה: קראת וערכת מן הסתם מאמרים אקדמיים, ובמאמרים מהסוג הזה אנחנו לא עוסקים באיזה מחקר איכותני שאתה מביא דוגמא אחת או שתיים ומתרשמים ממנה, ובאמת מתרשמים ממנה, אלא כמה.
יוסי יונה: על פי שנאמר כאן עד כאן, אדוני היושב ראש, ניתן לומר באופן חד משמעי, מבחנים נעשים.
יוסי יונה: מיון, נעשה.
יוסי יונה: תשלום, נגבה, זאת אומרת ישנם שלושה "לאווים" מאוד גדולים שמשרד החינוך אוסר על קיומם והם אכן נעשים והם צריכים לעבור מן העולם.
יעקב מרגי: אלא אם כן אושר להם תל"ן והם מבצעים תל"ן.
יוסי יונה: במה יש לנו גם בעיה, אדוני?
יוסי יונה: אנחנו משערים.
יוסי יונה: אני אביע איזשהו חשש לא מבוסס, אדוני היושב ראש, שהתלמידים שמגיעים מהשכונות האמידות יחסית, מהאזור של בית הספר, מן הסתם כיסם מאפשר להם לשלם סכומים מאוד משמעותיים כדי שילדיהם יקבלו חינוך מאוד איכותי, וזו שוב אינדיקציה לפגיעה המאוד משמעותית ומהותית בשוויון הזדמנויות בחברה הישראלית, אבל כפי שאדוני היושב ראש אמר, זו כבר פרשה ארוכה, מורכבת, שאנחנו מתנהלים איתה, למולה, נגדה, ועד כה לא עלה בידנו להבקיע את החומה הבצורה הזו של משרד החינוך.
יעקב מרגי: אבל בנחישות ובעקביות ובזהירות גם נצליח.
יוסי יונה: אני מקווה שבסופו של יום יעלה בידנו ובאמת אנחנו לא עושים זאת מתוך חס וחלילה צרות עין במי שיש לו אלא הדבר המרכזי שמדאיג אותנו, אנחנו רוצים שתהיה לנו חברה לכידה, שתהיה לנו חברה שבה לכל ילדה וילד הזדמנות שווה להשתלב בסופו של דבר בחברה, להועיל לה ולפתח את עצמו וגם להשתלב בשוק העבודה שלה באופן מיטבי.
יוסי יונה: אלה הם הערכים שלנו.
יוסי יונה: דאגתנו לחברה הישראלית העתידית שתהיה שוויונית, לכן אני חוזר לשאלה שאני מציב בפניך, האם אתה יכול להציג בפני חברות וחברי הוועדה והסובבים כאן נתונים מספריים לגבי שיעור השילוב של תלמידי הפנימיות בכיתות הרגילות.
יעקב מרגי: לפני כן, אתה תשיב.
יעקב מרגי: לאחר מכן נשמע את בני, לאחר מכן הבנות הנחמדות ולאחר מכן משרד החינוך ונתכנס לסיכום.
<קובי נווה: אני אגיד את הדברים בקצרה.
<קובי נווה: אין מיונים.
<קובי נווה: הבחינה היא בחינת רשות להורים שרוצים להתבלט בין מסלולים.
יעקב מרגי: חד משמעית?
<קובי נווה: חד משמעית.
<קובי נווה: אני יכול להוכיח את זה בפני כל פורום, ואני שמח לביקורת מבקר המדינה, כי שם ישפטו אותי אובייקטיבית, לא בכתבה מגמתית.
יעקב מרגי: תודה רבה לך המחמאה כלפינו.
<קובי נווה: לא, חלילה.
<קובי נווה: אתם, אין לכם כלים.
יעקב מרגי: יש לנו.
יעקב מרגי: אתה עוד מעט תרגיש בסוף הדיון איזה כלים.
<קובי נווה: אדרבא.
<קובי נווה: הזמנתי אתכם, לכן, לבוא לבקר בכפר הירוק.
יוסי יונה: אני רוצה גם למחות באמת על פגיעה באינטגריטי של איש המקצוע, של להאשים אותו שהוא עושה עבודות שהן מגמתיות ולא אובייקטיביות, אז בבקשה.
<קובי נווה: אז למה הוא סינן את התגובה שלי?
<קובי נווה: כשכתבתי לו, הכפר הירוק הוא מוסד אינטגרטיבי, את כל זה הוא הוריד.
<קובי נווה: למה?
יוסי יונה: כי הוא על פניו ראה שהוא לא אינטגרטיבי.
<קובי נווה: הוא לא רצה לשמוע, הוא לא רצה לראות.
יעקב מרגי: קובי, תמשיך להתייחס.
<קובי נווה: 100% של תלמידי הפנימייה והמשפחתונים משולבים בכיתות עם ילדי צפון תל אביב ורמת השרון.
יעקב מרגי: זה לברכה לתלמידי צפון תל אביב.
<קובי נווה: בהחלט ברכה.
יעקב מרגי: זה עוזר להם קצת להיות יותר - - -
<קובי נווה: לשני הצדדים.
<קובי נווה: 100% מהתלמידים הנידחים הם תלמידים מחתך סוציו אקונומי גבוה.
<קובי נווה: אמרתי, ילדים של רופאים ופרופסורים.
<קובי נווה: אדרבא, אתם רוצים שאני אכפיל את כמות התלמידים?
<קובי נווה: אגב, ארבעת אלפים ילדים רוצים ללמוד אצלי כל שנה.
<קובי נווה: מה אני עושה איתם?
<קובי נווה: למה ארבעת אלפים רוצים לנסוע בממוצע שעתיים כל יום?
<קובי נווה: יוצאים בחשיכה, חוזרים בחשיכה.
<קובי נווה: להוציא את הנשמה כדי ללמוד בכפר הירוק.
<קובי נווה: תבדקו את זה.
יוסי יונה: כי זה בית ספר טוב.
<קובי נווה: מעולה.
יוסי יונה: אין ספק.
<קובי נווה: והוא מטפח את כולם.
<קובי נווה: אנחנו מביאים אותם לאליפות העולם של נאס"א.
<קובי נווה: אנחנו כל שנה אלופי העולם, כי יש יזמות ויש חדשנות ויש להט של עשייה ולא קפיאה על השמרים.
יעקב מרגי: תשלומים.
יעקב מרגי: על מה נדרש לשלם תלמיד אקסטרני?
<קובי נווה: אנחנו גובים על פי התקנות של משרד החינוך, אני יכול להוכיח את זה, אלא מה, את הבן שלך או שלו אני צריך להסיע.
<קובי נווה: העירייה לא מסיעה.
<קובי נווה: אני נותן לו ארוחת צהריים חמה בחדר האוכל.
<קובי נווה: התשלום הזה הוא בעיקר עבור הסעות.
<קובי נווה: זה הון תועפות, ארוחת צהריים חמה כל יום בחדר האוכל, ספרים, טיולים, יציאה לאוניברסיטה.
יעקב מרגי: אנחנו בוועדת כנסת.
יעקב מרגי: יש כללים לגביית תשלומים ואתה מכיר אותם.
יעקב מרגי: יש חוזר.
<קובי נווה: אני על פי הכללים.
יעקב מרגי: יש מה שאישרה ועדת החינוך.
יעקב מרגי: כשאתה מערבב לי ארוחת צהריים, הסעות עם ספרים וטיולים, אתה עושה לי מיקס.
יעקב מרגי: מה שמותר לך לגבות, אל תמנה לי.
<קובי נווה: אני גובה מה שמותר.
יעקב מרגי: ארוחת צהריים אתה נותן?
<קובי נווה: אני נותן ואני גובה.
יעקב מרגי: הרי אסור לך לגבות משהו שאין תמורה.
<קובי נווה: מותר לגבות משהו שהוא לא בסל.
יעקב מרגי: אז תאמר לי על מה.
<קובי נווה: ארוחת צהריים, 15, חדר אוכל כל יום, הסעות, טיולים.
יעקב מרגי: טיולים, יש לך את זה.
<קובי נווה: ותל"ן על פי מה שמותר.
יעקב מרגי: תסביר לי מה זה התל"ן.
<קובי נווה: התל"ן זו תוכנית לימודים נוספת.
יעקב מרגי: איזה תל"ן אתה נותן ובאיזה שעות אתה עושה אותם?
<קובי נווה: יש לנו תוכנית מיוחדת, מופלאה.
<קובי נווה: שיבואו ללמוד אותה.
<קובי נווה: אנחנו בית הספר היחיד בארץ, כבוד היושב ראש, שמוציא את כל הילדים מכיתה ז' ללימודים באוניברסיטה.
<קובי נווה: אני מוציא את כל התלמידים בסבבים.
<קובי נווה: אני חושף אותם לכל הפקולטות.
יעקב מרגי: זה במסגרת התל"ן?
<קובי נווה: זה גם.
<קובי נווה: יש לנו תוכנית נוספת שהם מקבלים בתוך בית הספר.
יעקב מרגי: לו יצויר שאני חפץ ללמוד בכפר הירוק בלי תוכנית לימודים נוספת, רק שעות התקן.
יעקב מרגי: יתאפשר לי?
<קובי נווה: יתאפשר לך.
<קובי נווה: אף אחד לא רוצה את זה.
<קובי נווה: יש כאלה שאומרים, אנחנו רוצים לוותר על הסעות, יש כאלה שרוצים לוותר על פריט זה או אחר.
יעקב מרגי: אתה יכול לומר לי בכנות המלאה, תרד מ"נדיב אני".
יעקב מרגי: אני מבקש את הכנות שלך, להפעיל את כל מערך הבקרה.
יעקב מרגי: אתה לא גובה שום תשלום שאין עליו תמורה.
<קובי נווה: יתרה מזאת, אני מסבסד את כל הילדים, כי אני לא רוצה ילדי עשירים רק.
יעקב מרגי: מה המקור שלך?
<קובי נווה: אני עושה פעילות כלכלית.
<קובי נווה: כבוד היושב ראש, אני לא יוצא בקיץ לחופשות.
<קובי נווה: כל השנים אני מנהל מערך קייטנות, 3 מיליון שקל, ואת כל הכסף הזה אני נותן לילדים, ואני הצלחתי לגייס את כל העובדים שלי.
<קובי נווה: דוגמא אחת.
<קובי נווה: כבוד היושב ראש, ילד אקסטרני שאין לו אמצעים, אני נותן לו עד 100% סבסוד.
<קובי נווה: אני אוכיח לכם את זה.
יעקב מרגי: שם?
<מיתר ואגס: מיתר.
יעקב מרגי: גיל?
<מיתר ואגס: 17.
יעקב מרגי: מיתר, אם את תאמרי דברים, מאחר ואת עדיין קטינה, שנחשוש שצריך לחסות אותם או לחסות את השם שלך, אנחנו מודיעים זאת לפרוטוקול שאנחנו נעשה אותם חסויים.
<מיתר ואגס: לי קוראים מיתר.
<מיתר ואגס: זאת אחותי התאומה, צליל.
<מיתר ואגס: אני מכיתה ג' בכפר הירוק, במסגרת הזאת שכרגע אנחנו דנים עליה.
<מיתר ואגס: אני נכנסתי לכפר הירוק דרך הרווחה.
<מיתר ואגס: אני גרה ביבנה.
<מיתר ואגס: אין לי כל כך הרבה אמצעים, אין לי כסף לשלם לבית ספר של הכפר, 12,000 שקל, אין לי את זה.
<מיתר ואגס: אני כרגע לומדת בכפר הירוק בכיתה שרובה הם "חוצניקים" מרמת השרון, צפון תל אביב, כל ה"מי ומי".
יעקב מרגי: בשבילי ה"מי ומי" הם אלה שגרים ביבנה, בשכונות המערביות, בחולות הישנים.
<זאב גולדבלט: חשבתי שתתייחס לזה שהם "חוצניקים", יענו, אנחנו בעלי הבית, הם האורחים שלנו.
<זאב גולדבלט: זה החלק היפה.
יעקב מרגי: מה את לומדת?
<מיתר ואגס: אני מרחיבה מוסיקה, 10 יחידות, ובנוסף לזה מחשבת ישראל.
<מיתר ואגס: הציונים שלי ברמה מאוד גבוהה ואפילו יותר גבוהה מילדים שבאים מכל המקומות שנחשבים.
<מיתר ואגס: רוב החברים שלי הם "חוצניקים".
<מיתר ואגס: אני בסביבה "עשירה" ואני לא מרגישה שום חסך, אני לא מגישה שאני שונה מהם אלא להיפך, ילדים באים אלי, מבקשים עזרה, רוצים לישון אצלי במשפחתון, אם זה במוסיקה, מנגנים איתי, שרים איתי, מבקשים ממני להופיע איתם.
<מיתר ואגס: אני משולבת בחברה של הכפר הירוק ב-100% ואני לא מרגישה שחסר לי משהו.
יעקב מרגי: אל תגידי מנהלת הכפר הירוק, כי הוא לא חולם לפרוש בזמן הקרוב.
<מיתר ואגס: אני לא אעזוב את המוסיקה, אבל אני לא רוצה שזה יהיה הדבר היחידי.
<מיתר ואגס: אני רוצה ללמוד לימודים אקדמאיים, אולי מוסיקה, אבל אני לא יודעת.
<מיתר ואגס: זה התוכניות שלי.
יעקב מרגי: אחותך.
<צליל ואגס: שלום, קוראים לי צליל.
<צליל ואגס: אני גם בת 17, תלמידה בכיתה י"ב.
<צליל ואגס: אני רוצה להגיד שאני לא עשיתי שום מבחן להתקבל לכפר.
יעקב מרגי: אתן תאומות?
<צליל ואגס: כן, תאומות זהות.
<צליל ואגס: אציין משהו שהוא ממש עכשווי.
<צליל ואגס: השנה אני עשיתי פסיכומטרי וקיבלתי מלגה מהכפר, כי קורס פסיכומטרי עולה מלא כסף ולא היה לי איך לשלם את זה, כי אני רוצה לעשות עתודה בצבא, עתודה משפטים, אז אני אציין את זה שקיבלתי מלגה של 50% ממה ששילמתי.
<צליל ואגס: הם עזרו לי לממן את זה כדי שאני אוכל באמת לגשת לעתודה משפטים.
<צליל ואגס: אני משולבת בכיתה כמו אחותי, רובם "חוצניקים", לא באותה כיתה, והם חברים הכי טובים שלי ואני מרגישה כמוהם.
יעקב מרגי: יציאות הביתה, איך הפנימייה מתנהלת?
<צליל ואגס: אנחנו יוצאות הביתה פעם בשבועיים.
<צליל ואגס: יש הסעות לכל תלמידי הפנימייה עד הבית.
יעקב מרגי: אמרתי לך, בלי לשאול אותם אני יודע מה סיפורי ההצלחה של כפרי הנוער.
יעקב מרגי: בני, רוצה לומר משהו?
<ביניאם פרדה: ודאי.
<ביניאם פרדה: אני בני.
<ביניאם פרדה: בראיון שהיה בכתבה הייתה שאלה אם תלמידי יוצאי אתיופיה לומדים אתכם בבית ספר.
<ביניאם פרדה: התשובה הייתה לא.
<ביניאם פרדה: אני לא יודע אם זו תשובה נכונה או לא, אבל הבת שלי לומדת עם אחת מהם בכיתה, יוצאת אתיופיה.
<ביניאם פרדה: יש לנו עשרים ושלושה תלמידים יוצאי אתיופיה שאף אחד מהם לא הגיע לבד, זאת אומרת, אנחנו נוסעים עד השכונות שלהם כדי לשכנע לבוא וללמוד בכפר הירוק.
<ביניאם פרדה: חמישה תלמידים לומדים כרגע, יוצאי אתיופיה, משכונת פרדס כץ למשל, כולם באופן אישי עד הבית.
<קובי נווה: אנחנו נותנים מחשב חינם לכל ילד יוצא אתיופיה, לפטופ אישי חינם, חדש.
יעקב מרגי: משרד החינוך, מה אתם יודעים על הכפר הירוק, לא מבחינת הישגים, פועלים לפי הנהלים?
יעקב מרגי: נעשתה ביקורת בעקבות הכתבה?
יעקב מרגי: לפני הכתבה?
<טל שריר: משנת 2005 אנחנו עוקבים אחרי הכפר הירוק כמו אחרי הרבה בתי ספר.
<טל שריר: אני מדברת בשם ועדת ייחודיים.
<טל שריר: ועדת ייחודיים פועלת משנת 2003 כשהמטרה שלה היא באמת להסדיר את המקום הזה שהורים רוצים לבחור לילדים שלהם בתי ספר ייחודיים, ומצד שני אנחנולא רוצים לרוקן את התלמידים הטובים מבתי הספר שבשכונות, ולכן מטרת הוועדה היא באמת לייצר את האיזון הזה שבין תלמידים מאוכלוסיות מוחלשות והורים חזקים שרוצים בתי ספר ייחודיים.
<טל שריר: אני יכולה להגיד שאנחנו עוקבים אחרי בית הספר הזה משנת 2005.
יעקב מרגי: יש מיונים?
<טל שריר: יש מיונים בבית הספר באופן מאוד ברור.
<טל שריר: בשנה שעברה הגיעו אלינו תלונות של הורים באמצעות בקרת הוועדה.
<טל שריר: הוועדה זימנה את סיסקו, כאיש מקסים.
יעקב מרגי: דברי חופשי כי אני אגיד לך איפה הבעיה.
יעקב מרגי: הבעיה זה לא סיסקו, זה אתם.
<טל שריר: אני יכולה להגיד מה אנחנו עשינו.
<טל שריר: הוא הגיע לדיון בוועדה.
<טל שריר: ועדת ייחודיים כוללת נציגי ציבור, כוללת נציגות משרד בכירה, והוא אמר כמו פה, אין מיונים בבית הספר.
<טל שריר: הוא גם לא אמר שיש מבחנים, כמו שהוא אמר פה.
<טל שריר: זה ראיתם בכתבה.
<טל שריר: הוועדה לא השתכנעה ושלחה תת ועדה לסיור בבית הספר.
<טל שריר: אני נכחתי בתת הוועדה.
<טל שריר: טל, רכזת הוועדה, נכחה בסיור.
<טל שריר: הגענו לבית הספר, ביקשנו לדבר עם הורים, עם תלמידים.
<טל שריר: הסתובבנו בכיתות, דיברנו עם אנשים ובאמת גילינו שאכן מתקיימים מיונים.
<טל שריר: הם לא מיונים גלויים, הם מיונים סמויים.
יעקב מרגי: אני חשבתי שרק החרדים המציאו את השיטה.
<טל שריר: אתה רואה מה זה?
יעקב מרגי: של מיונים סמויים.
<טל שריר: כן.
<קובי נווה: הבדיקה שלכם היא מגמתית?
<טל שריר: הבדיקה שלנו נעשית בכל בתי הספר שהוועדה מטפלת בהם.
<טל שריר: אני רוצה שתבין את המסגרת החוקית הגדולה של הוועדה.
<טל שריר: מדינת ישראל אוסרת על מיונים בבתי ספר חוץ מבתי ספר ייחודיים שבהם הוועדה השתכנעה שבכדי שבית הספר יוכל להתנהל, הוא חייב למיין סוג מסוים של תלמידים.
<טל שריר: כיום הוועדה לא מאשרת לאף בית ספר יסודי במדינת ישראל לקיים מיונים.
<טל שריר: אני רוצה להגיד גם על היסודי, גם מוכר ורשמי, גם מוכר שאינו רשמי.
<טל שריר: אנחנו מטפלים בכל מה שהוא לא תל"ן תורני.
<טל שריר: תל"ן תורני הוא לא בטיפול הוועדה.
יעקב מרגי: תתחילו לעבוד גם על הדתיים בבקשה.
<טל שריר: בבקשה.
<טל שריר: זה לא בסמכות הוועדה.
יעקב מרגי: ליועצים המשפטיים אני מדבר.
יעקב מרגי: אני עכשיו רוצה להיות סניגור שלו ואני רוצה לשמוע, אולי כן.
יעקב מרגי: במידה ואני אקבל תשובות, אז אני לא אהיה סניגור שלו, אני אהיה הקטגור.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת אם הגדרתם את מתחמי ומרחבי הפעילות בסוגיה הזו של מיונים, של תשלומים לבית ספר הכפר הירוק?
<טל שריר: בוודאי.
יעקב מרגי: באיזו הגדרה הוא נמצא?
יעקב מרגי: תסבירי לי, אם הוא לא באזור רישום ויש לו תחרות בין ארבעת אלפים מועמדים לאלפיים וארבע מאות, איך את רוצה שהוא יפעל?
יעקב מרגי: הכתבתם לו איך לפעול?
<טל שריר: בוודאי שהכתבנו לו איך לפעול.
<טל שריר: אמרנו לו, הוא חייב קודם כול לקבל את כל התלמידים, לעשות הגרלה בין אלו שמבקשים ורק אחר כך לבצע הסללה למסלולים לפי הצרכים, בדיוק כמו שפרופ' יוסי יונה אומר פה.
<טל שריר: הוא קיבל את זה, יש לנו את המכתב פה, אני מוכנה להעביר לך אותו, את המכתב הרשמי.
<טל שריר: ב-5 ביוני 2017 יצאה הוראה של הוועדה על המיונים של השנה, אחרי שנוכחנו ב-2016 שיש מיונים.
<טל שריר: הוא קיבל התראות, הוא קיבל את הכול.
<טל שריר: אנחנו העברנו את זה לאכיפה לטפל בזה ועדיין מתקיימים מיונים.
יעקב מרגי: קובי, מה הבעיה שלך לעשות מיונים אחרי הגרלות?
<קובי נווה: הסברתי, זה בדיוק ממוטט את כל השיטה שעליה בנוי הכפר הירוק.
יעקב מרגי: תשנה את השיטה.
יעקב מרגי: החוק גובר על השיטה.
<קובי נווה: אבל אני רוצה שילדים יהיו מאושרים.
יעקב מרגי: אני, דפקו לי את הצורה במערכת החינוך ואני ילד מאושר.
<קובי נווה: אני מזמין את נציג משרד החינוך ואת נציג - - -
יעקב מרגי: תקשיב קובי, אני יכול לתת פרס ישראל על ההצלחות שלך, אבל באותה מידה יכול לדרוש בקנאות את העבודה לפי הנוהל, יותר ממה שמשרד החינוך דורש ממך.
יעקב מרגי: מערכת החינוך דפקה לי את העתיד שלי.
יעקב מרגי: במערכת החינוך הממלכתית אני למדתי, אבל אני עדיין ילד מאושר.
יעקב מרגי: אני אומר לך, אתה תצטרך, לא יעזור כלום, רוצים לתת לך את מרחב הפעולה, רוצים לתת לך את הייחודיות שלך ואת סיפור ההצלחה הזה במיקום הבלתי אפשרי שאתה נמצא בו, בהגדרה הבלתי אפשרית, אבל תצטרך לעבוד לפי הנהלים.
יעקב מרגי: אם משרד החינוך אומר לי שהוא נתן לך והכתיב לך וגם התרה בך, תצטרך להתיישר לפני זה.
<טל שריר: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים.
<טל שריר: מבחינתי, הוועדה בשנתיים האחרונות נמצאת במלחמת חורמה מול בתי הספר.
יעקב מרגי: אני לא אוהב זעזוע, חורמה, שבאמצע יש תהום, כלום.
יעקב מרגי: אל תגידי, משרד החינוך רוצה מלחמת חורמה.
יעקב מרגי: הוא לא עושה מלחמת חורמה.
יעקב מרגי: את עושה בקרה מסוימת, כי מלחמת חורמה, היינו בתוצאות אחרות, גבירתי.
<טל שריר: אני רוצה להגיד, מכיוון שפתחתם בזה, ולי זה חרה כי אנחנו כל כך עסוקים בזה, אנחנו עוסקים בהסדרה מאוד עמוקה של הנושא הזה, אני יכולה להגיד, מול בתי ספר שבמשך שנים היו שם תהליכי מיון בחסות המדינה.
<טל שריר: בית ספר לטבע, סגרנו את כל הנושא, הריאלי.
<טל שריר: אנחנו ממש עוברים בית ספר, בית ספר.
יעקב מרגי: ליד"ה, ריאלי ואולפנות ושדה בוקר.
יעקב מרגי: באותה נשימה אתם מאשרים 12,000 שקלים גבייה ו-8,000 ₪ גבייה.
<קובי נווה: שוב אני יכול להוכיח שכל ילד מקבל הזדמנות וכל ילד נכנס - - - .
<קובי נווה: דבר אחרון, תכפילו את מספר הכיתות, אני אכפיל את מספר הילדים.
יוסי יונה: אני רוצה לומר באופן חד משמעי באמת בדרך הומוריסטית אבל לא פחות חריפה, שמה שקרה פה בוועדה היום זה מזכיר לי את המערכון של דן בן אמוץ על אדם שמנסה להבריח חשיש במכס ושואלים אותו, תגיד, מה זה?
יוסי יונה: אז הוא אומר, זה אוכל לציפורים.
יוסי יונה: אומרים לו, אבל זה סמים.
יוסי יונה: הוא אומר, לא, מבחינתי זה אוכל לציפורים.
יוסי יונה: כך אנחנו רואים כאן באמת את התופעה הזאת, ואנחנו בדקנו את הסוגיה הזאת ובאמת בלי להתמקד באופן חד משמעי בכפר הירוק, זו תופעה מגונה, מאוד נפוצה, מאוד רווחת במערכת החינוך.
יוסי יונה: למרות באמת המנהל הנכבד, שאני בטוח שאתה עושה עבודה טובה, למרות ההכחשות, ישבו כאן נציגי משרד החינוך ואמרו באופן חד משמעי את מה שחששנו ממנו ומה שעלה בכתבה, אדוני היושב ראש, שכן קיימים מבחנים.
יוסי יונה: האם קיימים מיונים?
יוסי יונה: הם קיימת גבייה?
יוסי יונה: האם יש הסללה?
יוסי יונה: האם קיימת סגרגציה בכפר הירוק כמו בבתי ספר אחרים?
יוסי יונה: התופעה הזו היא באמת נוראית, קשה, ואני מקווה שיעלה בידנו, אדוני היושב ראש, לחשוב על דרכים שבהן נוכל להתמודד בהצלחה.
יעקב מרגי: מאחר ובכיתת לימוד עסקינן, במערכת החינוך, אז הנה שיעורי בית.
יעקב מרגי: הייתי יכול לכתוב כאן סיכום חד משמעי ודורסני.
יעקב מרגי: מאחר והתאפשרה התנהלות מסוימת, אני קורא למשרד החינוך באמצעות היועצים המשפטיים, ועדת החריגים והייעודיים להיכנס להידברות ולעובי הקורה יחד עם הנהלת הכפר הירוק, להגיע לאיזה מסלול מוסכם איך מתנהלים מהיום והלאה לקראת תשע"ט.
יעקב מרגי: מבחינתי גם אם אין לכם משהו אחר, אז תכתבו לי את ה"אני מאמין" שלכם.
יעקב מרגי: אני חושב שצריך לבוא להידברות וגם לראות איך מיישרים קו ומטים את ההגה בעדינות.
יעקב מרגי: אני בחמלה פונה לאור ההצלחה, אבל בגדול, כי היה צריך להיות אחרת.
יעקב מרגי: היה צריך לדרוש לנקוט גם בסנקציות וגם לפעול לפי מה שהמשרד צריך לעשות.
יעקב מרגי: אני רוצה תוצאות של האכיפה, של ההסדרה, של הניהול.
יעקב מרגי: גם אכיפה, אני יודע שבסוף אתם מגיעים להסדרה.
יעקב מרגי: אני מבקש תוך 45 ימים מהיום תוצאות.
יעקב מרגי: בנות, תצליחו.
יעקב מרגי: כדרכנו בקודש, אני אחסוך את מילות הפתיחה שלי, כי אנחנו התחלנו באיחור בגלל הדיון הקודם.
יעקב מרגי: כאיש הנגב אני יכול לומר לכם, חייבת להיות מכללה אקדמית בנגב.
יעקב מרגי: אני אומר שהיא חייבת, בהסתייגות מסוימת.
יעקב מרגי: אם אין מענה שהוא כולל הכול, כולל שפת ההוראה, כולל לתת את כל הפרמטרים המתבקשים כדי שתהיה מכללה מצליחה או שהסטודנטים שילמדו או שלומדים כבר, יצליחו ברמות גבוהות, כי אני יכול להעיד על חברי הכנסת שיושבים כאן, שהדאגה שלהם באמת שאם כבר יש בוגרים למכללות האלה, שהם בוגרים איכותיים.
יעקב מרגי: הם לא אחת מלינים על מכללות מסוימות שיוצאות משם בוגרים והם לא הכי מצוינים, בלשון המעטה, והם דורשים איכות, ועל כך אני מודה לחברי הכנסת.
יעקב מרגי: חבר הכנסת הראשון המציע, יוסי יונה, בבקשה, בקצרה.
יוסי יונה: למען האמת, הסוגיה הזו, אדוני, הגיעה לתשומת ליבי בביקור שערכתי לפני מספר חודשים בנגב ובמיוחד במועצה האזורית של בני שמעון, ואז דיברו איתי שם, יושב ראש המועצה האזורית שם, על איזושהי תוכנית להקמתה של מכללה בדואית באזור, ליד היישוב רהט, והוא אמר שהנושא הזה היה כבר בדיונים כאלה ואחרים, אבל בגלל התנגדויות משרדי ממשלה כאלה ואחרים הדבר לא הסתייע.
יוסי יונה: הנקודה החשובה כאן לפני שמדברים על המכללה, זו התופעה המאוד בעייתית שמערכת החינוך שלנו, של ההשכלה הגבוהה, אינה מצליחה לתת מענה לצורך של צעירים בדואים או לפחות לכולם, להגיע למוסדות להשכלה גבוהה, וכפי שאדוני גם אמר בפתיח של דבריו, אני בכל אופן באופן אישי לא סגור על מה הוא הפתרון, אלא על הצורך המאוד חיוני במתן פתרון לצעירים רבים, בדואים, להגיע למוסדות להשכלה גבוהה, להתמחות שם בתחומים מסוימים וכך גם להתפתח באופן אישי ולתרום לחברה בכללותה ולחברה שבה הם חיים ופועלים.
יוסי יונה: כתוצאה מכך שאין פתרון לחלק משמעותי או לפחות עד כה לא הוצע פתרון מעשי לבעיה הזו, אנחנו עדים לתופעה שבה צעירים בדואים נודדים לאזורי יהודה ושומרון למכללות לעיתים איסלאמיסטיות ורוכשים את ההשכלה החלופית שלהם שם וגם בחו"ל, במקום שהם ירכשו אותה - - -
חנין זועבי: אתה פוחד מהמכללות האיסלאמיסטיות.
יוסי יונה: אמרתי, ובין היתר המכללות האיסלאמיסטיות, ואם כבר פתחת בדברייך, אין לי בעיה לומר שלי יש בעיה עם חלק מהאוריינטציות הלימודיות שם, שאם יש בהן משום הגדלת הניכור והעוינות בינינו לבין אחינו הבדואים, אז בוודאי שיש בעיה, ואכן שמענו גם, ופה אני רוצה לציין אדוני באמת בקצרה, את הכתבה שנעשתה על ידי אוהד חמו מחברת החדשות, שלמעשה אני יזמתי לאחר שביקרתי שם, שאכן כאשר הוא דיבר עם חלק מהסטודנטים, אמרו לו שהם משתתפים במספר קורסים שלא כל כך לרוחם, אבל הם חייבים ללמוד אותם משום שזה חלק מהסילבוס של תפיסת הלימודים, לכן אני אומר באופן חד משמעי - - -
חנין זועבי: גם באוניברסיטאות פה יש את הבעיה הזאת.