GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ג'בארין: אני גם נתקל בבעיה, כבוד סגן השר, של אי זמינות חומר בערבית, לרבות באתר בעברית.
יוסף ג'בארין: למשל, לדעתי אחד החומרים החשובים זה בכל מה שקשור לקישור "הכול בריאות", קוראים לזה.
יוסף ג'בארין: הרבה מידע עדכני בנושאים של בריאות.
<קריאה: במשרד החינוך או במשרד הבריאות?
יוסף ג'בארין: משרד הבריאות.
יעקב ליצמן: אמרתי לפני שהיית, שאנחנו עושים קמפיין גדול במיוחד למגזר הערבי.
יוסף ג'בארין: מה שאני אומר, שבאתר של משרד הבריאות יש הרבה מידע חיוני ומקיף ומתעדכן כל הזמן בענייני בריאות, לרבות קישורית של "הכול בריאות".
יוסף ג'בארין: הרבה מהמידע הזה רק בעברית.
יעקב ליצמן: אני רציתי למשל באידיש.
יוסף ג'בארין: אני אשמח אם יהיה גם באידיש, אבל בוא קודם כול בשפות הרשמיות ואחר כך הלאה.
יעקב ליצמן: בערבית מחויבים.
יוסף ג'בארין: לפי חוק, אבל לא כל כך מיושם.
יעקב מרגי: אורית חזון.
<אורית חזון מנדל: אורית חזון מנדל, גם מפורום ועדי ההורים היישובים יחד עם איריס.
<אורית חזון מנדל: אני גם מברכת על הוועדה הזו.
<אורית חזון מנדל: אני מברכת גם על שיתוף הפעולה עם משרד הבריאות ועם משרד החינוך.
<אורית חזון מנדל: אני ממש רואה התחלה של תהליכים טובים.
<אורית חזון מנדל: אני מאוד מקווה לא להתאכזב ושזה יקרה מהר ושבתחילת שנה הבאה כבר יהיה שינוי משמעותי במערכת החינוך.
יעקב מרגי: מבלי שההורים לא ייקחו אחריות גם כן, נכון שזה לא נוח להיות עם ילדים דעתניים ורוצים דווקא, אבל מודעות גבוהה של ההורים תשפיע גם על המערכת.
יעקב מרגי: אי אפשר בלי שיתוף פעולה.
יעקב מרגי: אי אפשר לזרוק הכול על המערכות.
<אורית חזון מנדל: זה בדיוק מה שרציתי להגיד.
<אורית חזון מנדל: באמת מדברים כאן דברים יפים ודברים נכונים, אבל שורש הבעיה כאן, אם חגי מציע איזושהי תוכנית, ועוצרים, משרד הבריאות הרי יצא בקמפיין פרסומי להגדלת המודעות למזון בריא.
<אורית חזון מנדל: התעשיינים עוצרים את זה, אז אם משרד הבריאות ובכלל המשרדים מתקפלים לתעשייה - - -
יעקב מרגי: קשובים, לא מתקפלים.
<אורית חזון מנדל: מתקפלים, כי הסירו את הקמפיין הזה, אז איך אנחנו נעלה למודעות אם אנחנו נתקפל מול התעשיינים?
יעקב מרגי: סגן השר יושב פה והוא מאלה שחטף הרבה ביקורת כשהוא התבטא על סוג מזון כזה או אחר.
יעקב מרגי: הוא שם את הדברים בקדמת הבמה.
יעקב מרגי: יש תהליכים, מה לעשות.
יעקב מרגי: הלוואי והכול היה נגיש וקל.
<אורית חזון מנדל: אז אני שואלת איך אפשר להעלות את המודעות.
יעקב מרגי: לו יצויר שנעבור במעבר חד ברוח הקמפיין, לתעשיות של מזון בריא וזה היה מחסל כמה מפעלים עם מאות עובדים, איך המדינה הייתה?
<ד"ר חגי לוין: זה איומי סרק.
יעקב מרגי: חגי, אתה יכול להגיד איומי סרק וזה קל לומר את זה.
יעקב מרגי: כשאתה מנהל מערכות ומקיים דיונים ואתה רוצה להגיע ליעד, הכול או לא כלום, אני מכיר פה דיונים בצד הזה של השולחן כשאנחנו מצד ארגונים, שאנחנו סוף סוף אחרי 70 שנות קיומה של המדינה מנסים לעשות שינויים כאלה ואחרים בתחום של ילדים עם מוגבלויות במערכת החינוך או בתחום של ילדים אלרגיים, הם עומדים על הרגליים האחוריות ואומרים, הכול או לא כלום.
יעקב מרגי: אני אומר, אבל אני מתקדם שני צעדים לקראת היעד.
יעקב מרגי: חכו, לא, הכול או לא כלום.
יעקב מרגי: הכול או לא כלום, לפעמים צריך גם להיות קשוב.
יעקב מרגי: לא אומר בכל מקרה.
יעקב מרגי: הכוחות הכלכליים, יש להם - - -
<קריאה: אבל באיזה מחיר?
יעקב מרגי: מידת האיזון, אני לא אומר את זה שחור או לבן, לכן כשאומרת לך הממשלה ומתכנסת ומקיימת דיונים, אומרת לה, רבותיי, כן, מדינה צריכה להתנהל יותר אחראי.
יעקב מרגי: כשאומרים לך שבאות התקנות של משרד המשפטים, ואומרים, שינוי מיידי פוגע בתקנת ההסתמכות, יש דיוני החוזים, יש מערכות שקיימות, צריך להתייחס, ואם באים התעשיינים ואומרים, תראה, זה יכול - - - , אני לא אומר שמייד להתקפל.
יעקב מרגי: צריך לקיים דיון, להתכנס.
יעקב מרגי: אני לא אומר את זה שחור או לבן.
יעקב מרגי: צריך לחשוב על המחיר.
<קריאה: אבל איזה מחיר?
יעקב מרגי: המחיר, אז השבתנו את מערכות התקשורת האלחוטית בגלל קרינה?
<קריאה: אומר משרד הבריאות שהכי הרבה אנשים מתים מתזונה מזיקה.
<קריאה: בואו לטפל בזה.
יעקב מרגי: תסכמי, בבקשה.
<אורית חזון מנדל: כן, לא סיימתי.
<אורית חזון מנדל: אני חושבת שצריך שיהיה שיתוף של משרדי הממשלה לחקיקת חוק בריאות ישראל.
<אורית חזון מנדל: שתהיה פעילות משותפת ושהתוכנית של "אפשריבריא" תתרומם למעלה ותקבל תמיכה גם של כל המשרדים, שזה צריך להיות דבר משותף לכולנו.
<אורית חזון מנדל: אני חושבת שצריך להבהיר לתעשייה לייצר מוצרים בריאים, שזה יהיה הדגל, זה יהיה דבר שאנחנו מובילים אותו.
<אורית חזון מנדל: אני חושבת שברגע שהתקנות יעברו, של בתי הספר, של הקפיטריות, צריך להגדיל את הפיקוח.
<אורית חזון מנדל: צריך להגדיל את הפיקוח בכלל גם בצהרונים.
<אורית חזון מנדל: דיברנו על זה.
<אורית חזון מנדל: זה עדיין חסר.
יעקב מרגי: אתם תהיו צלע בפיקוח הזה, ההורים.
<אורית חזון מנדל: אני חושבת שכל מה שקשור לילדים, כל נושא, כל מקום שהילדים נוגעים בו, זה צריך להיות קידום מזון בריא.
<אורית חזון מנדל: זה בסופרמרקטים בגובה של הילדים, שהם רואים את כל המזון המזיק הזה, זה בהצגות ילדים, זה בבתי ספר, בקפיטריות ובדוכנים.
<אורית חזון מנדל: אני חושבת שאנחנו, המבוגרים, צריכים לתת להם את זה לחינוך, להגדיל את המודעות גם של ההורים, גם של הילדים לאורח חיים בריא.
<אורית חזון מנדל: כמובן ספורט.
<אורית חזון מנדל: מה שאתה אמרת זה נכון.
<אורית חזון מנדל: אני מאוד מזדהה עם מה שאתה אמרת.
<אורית חזון מנדל: החינוך לא צריך להיות פרונטלי, בצורה באמת שתשעמם אותם.
<אורית חזון מנדל: זה צריך להיות תוך כדי עשייה של ספורט, תוך כדי עשייה של יצירה, של בישול.
<אורית חזון מנדל: ממש תוך כדי יצירה, שיעבור החינוך, לא פרונטלי.
יעקב מרגי: יהודית, בבקשה.
<יהודית אילני: מספר דברים אודות המצב של החינוך הגופני בחברה הערבית.
<יהודית אילני: בבתי ספר רבים חסרים בכלל אולמות ספורט.
<יהודית אילני: באותם בתי ספר בהם יש אולמות, בהיעדר כיתות הם הפכו את אולמות הספורט לכיתות מאולתרות ולכן הם לא משמשים לפעילות ספורטיבית.
<יהודית אילני: אין רשתות צל בחצרות, וילדים, במקום שיעשו את הפעילות בחצר, החצר לא מתאימה במקרים רבים, אבל גם אין רשתות צל ואז החל מאפריל עד סוף שנת הלימודים ומספטמבר עד בערך נובמבר, הפעילות לא מתקיימת בגלל השמש החזקה.
יעקב מרגי: קיימנו דיונים על זה, לא מספיק.
יעקב מרגי: לצערי הרב יש בעיות אובייקטיביות ולא אובייקטיביות רבות במגזר, שמונעות את השיפוץ.
<יהודית אילני: גם באותם מקומות שבהם בנו אולמות מרכזיים כמו למשל במג'דל כרום ובעוד מקומות שבהם אנחנו בדקנו את זה, מגיעים באותה שעה ילדים מחמישה בתי ספר יסודיים, לאולם הספורט.
<יהודית אילני: באולם אחד 200 ילדים אמורים לקיים פעילות ספורטיבית, אז גם אם יש תוספת 90 דקות, אין תוכן ל-90 דקות האלה.
<יהודית אילני: בסופו של דבר לגבי בנות מתבגרות ופעילות ספורטיבית בחברה הערבית, יש איזושהי - - - וצריך לחשוב על תוכניות חינוכיות שמעודדות ספציפית לאוכלוסייה הזאת את הפעילות הספורטיבית, כי קיים חוס מתן לגיטימציה לבנות ברגע שהן נכנסות לגיל ההתבגרות, לעסוק בפעילות ספורטיבית אם זה לא במקום סגור ומוגן.
<יהודית אילני: מוכרחים להתייחס לזה.
יעקב מרגי: כבוד סגן השר, לפני סיכום.
יעקב ליצמן: הסיכום אתה תיתן, אדוני, אבל שתי הערות לגבי הדיון.
יעקב ליצמן: העליתם דברים יפים וטובים ואי אפשר להגיד לא, רק מה, כשבא השר וביקש מסגן השר לדון, מה הוא צריך לעשות, הוא נכנס למשרד, יש לו דיון, יש לו זיהום, יש לו תרופות, יש לו MRI.
יעקב ליצמן: אני אסקור לכם רשימה ארוכה שהוא לא יודע מאיפה להתחיל את הבוקר טוב שלו.
יעקב ליצמן: הכול בבעיות, הכול בצרות.
יעקב ליצמן: אתן לכם דוגמא מהשבועיים האחרונים.
יעקב ליצמן: התקציב האחרון של 2019 - - - , התעקשתי על סיעוד, וקיבלתי.
יעקב ליצמן: לא משנה, יש עוד ויכוח פה ושם, אבל הממשלה אישרה את זה בסוף.
יעקב ליצמן: ברגע שאני מקבל סיעוד, זה המון כסף.
יעקב ליצמן: אוטומטית משרד האוצר, ואני אומר, בצדק, אני אומר גם על האוצר, בצדק.
יעקב ליצמן: אומר, אתה קיבלת מיליארד שקל עכשיו, אי אפשר.
יעקב ליצמן: אז קיבלתי טיפולי שיניים לזקנים וקיבלתי לזיהומים קצת, קיבלתי עוד, כל מיני דברים קטנים.
יעקב ליצמן: זה כבר לפנים משורת הדין לדבריהם, אבל אי אפשר ללכת למשהו גדול, לכן אמרתי גם קודם, גם אני רוצה למשל אחות בכל בית ספר, למה לא?
יעקב ליצמן: אספר לכם עוד דברים מה שאני רוצה, אבל מה, אני במציאות.
יעקב ליצמן: יש לי דבר אחד, אני צריך לראות מה אני מתקן.
יעקב ליצמן: יש לי כסף איקס, מה אני עושה עם זה.
יעקב ליצמן: זו אחריות של כל שר, כל אחד.
יעקב ליצמן: אפשר להגיד שאני לא צודק, אז זה הקלפי.
יעקב ליצמן: הקלפי יגיד אם אני צדקתי או לא צדקתי, באתי טוב, לא באתי טוב.
יעקב ליצמן: צריך להבין דבר אחד, יש דילמה לכל שר על האג'נדה שלו, מה הוא עושה עם הכסף, ואני אומר לכם על זה, יש לי רשימה ארוכה על כל מיני דברים.
יעקב ליצמן: לא רוצה להלאות אתכם.
יעקב ליצמן: צריך לסמוך על המשרד שעושים את המקסימום.
יעקב ליצמן: אגב, גם בסיעוד, זה לא מאה אחוז מה שרציתי, אבל קיבלתי 70% ואני שבע רצון ואני מברך על כך, ועכשיו כל שנה מעלים את זה.
<ד"ר חגי לוין: הפרטת אחיות בית ספר עלתה לנו ביוקר.
<ד"ר חגי לוין: אתה צריך יותר כסף.
<קריאה: וגם חוסר יעילות.
יעקב ליצמן: הזיהום עולה לי פי עשר מזה.
יעקב ליצמן: בחדרי מיון מה שקורה היום, עולה לי פי עשר.
<קריאה: בגלל זה צריך להשקיע בתזונה.
<קריאה: 9 מיליארד שקל בשנה?
יעקב ליצמן: אי אפשר בבת אחת.
יעקב ליצמן: אז זה מה שאמרתי, אז לאט-לאט גם קצת - - -
יעקב מרגי: הוועדה מודה לכבוד סגן השר ליצמן על נוכחותו בוועדה ועל תרומתו לדיון.
יעקב מרגי: הוועדה עמדה מקרוב על העשייה המשותפת בין משרד החינוך למשרד הבריאות בתחום החינוך לאורח חיים בריא.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה מכבוד השר על הכוונה להיכנס לטיפול ורפורמה על תחנות לטיפול באם ובילד, מה שנקרא טיפות חלב, והפעלת משמרת שנייה וכן שיפור התנאים הפיזיים של התחנות.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על תוכנית משרד החינוך להקיף עד 2020 את כלל בתי הספר במסגרת "אפשריבריא" ולהפכם לבתי ספר כמקדמי בריאות.
יעקב מרגי: הוועדה תקיים סיור פתע באחד מבתי הספר כדי לעמוד מקרוב על אותם בתי ספר שמוגדרים מקדמי בריאות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לבחון שינויים בשיעורי החינוך הגופני, להפוך אותם ליותר מאתגרים ומהנים לתלמידים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לשר החינוך לבחון כתמריץ הקמת חדרי כושר בבתי ספר שיצטיינו כבתי ספר מקדמי בריאות על מנת לתמרץ את שאר בתי הספר.
יעקב מרגי: נמשיך לעקוב ונמשיך לקיים דיונים בנושא הזה.
יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-31 בינואר 2018, ט"ו בשבט התשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא: שבועות העבודה החקלאית למערכת החינוך בישראל.
יעקב מרגי: הדור שלנו זוכרים את החוות החקלאיות שהיינו נוסעים פעם בשבוע או פעמיים.
יעקב מרגי: כולנו שואפים שבאמת התלמידים שלנו לא יהיו רק דיגיטליים, הבנים שלנו לא יהיו דיגיטליים והייטקיסטים.
יעקב מרגי: זה הכול טוב, אבל גם קצת חיבור לאדמה.
יעקב מרגי: אני חושב שהשאיפה להחדיר למערכת החינוך שבוע עבודה חקלאית, יש בה תרומה רבה מעבר לחקלאות, ועוד ידע, גם חיבור לערכים.
יעקב מרגי: ערכים חשובים לנו כאן בחברה במדינת ישראל.
יעקב מרגי: אני מודה לחיים ילין שהוא מוביל גם את השדולה וגם את היום הזה בכנסת.
יעקב מרגי: נמצא איתנו גם דובי אמיתי, נשיא התאחדות האיכרים במדינת ישראל.
יעקב מרגי: אנחנו מודים לו על כל התרומה לחקלאות ועל כל המאבקים שהוא מוביל.
חיים ילין: בוקר טוב, תודה רבה.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, אנחנו חוגגים היום 69 שנה לכנסת ישראל.
חיים ילין: אנחנו היום גם נמצאים בט"ו בשבט, וגם היום כשאנחנו עולים לירושלים והרכב סוחב, אנחנו מכבדים את שומרי השיירות ששמרו ונלחמו על זה שאנחנו נוכל להגיע לירושלים.
חיים ילין: אני לא סתם אומר את הדברים האלה, כי היום חיים גורי הלך לעולמו.
חיים ילין: בעצם הוא לא בחר ללכת לפני שבוע והוא לא בחר ללכת בעוד שבוע, הוא בחר ללכת דווקא ביום הזה.
חיים ילין: אני חושב שזה אך סמלי שאנחנו היום נקדיש לו את המילים שאני אומר, כי באמת בזכותם אנחנו יכולים לעלות לירושלים.
חיים ילין: מה שאנחנו מנסים לעשות היום, זה להחיות גם את הערכים של החקלאות על ידי זה שאנחנו נוכל לחבר את החינוך לחקלאות.
חיים ילין: אני באופן אישי נפגשתי שבוע שעבר עם מנכ"ל משרד החינוך כדי ללחוץ ולעודד את משרד החינוך.
חיים ילין: אני חייב להגיד שהשורה התחתונה היא שהם שם מאוד מעודדים את זה, מאוד רוצים את זה.
חיים ילין: התמיכה היא בארבעה בתי ספר.
חיים ילין: אנחנו רוצים שהתמיכה תהיה בעוד הרבה מאוד בתי ספר ואנחנו מאוד רוצים שהמגזר העירוני, לא החינוך ההתיישבותי דווקא, יוכל להיטמע בתוך החינוך ההתיישבותי, כך שלפחות החוויה של יומיים-שלושה יוכלו הנערים לחוות דרך החקלאות.
חיים ילין: בסוף הם יעשו בגרות ו-5 יחידות, והם יעשו את כל מה שאתה רוצה, אבל את השריטות של קטיף הלימונים לא ישכחו לעולם.
חיים ילין: אני אומר לך מתוך ניסיון ואת זה אנחנו רוצים להקנות להם, שלא ישכחו את זה לעולם ושיבינו שאנחנו באמת עץ השדה ואנחנו באמת מחוברים לאדמה.
חיים ילין: אנחנו רוצים את הערכים האלה להקנות.
חיים ילין: אין 5 יחידות בערכים.
יעקב מרגי: אין סוף יחידות.
יעקב מרגי: כמה שיותר.
חיים ילין: אכן כך.
חיים ילין: זה מה שאני מקווה שיהיה.
יעקב מרגי: מר ריפמן, תציג את עצמך.
חיים ילין: נתתי לכם את הבמה שתגידו מי זה המועצה, למה אתם מחוברים.
<און ריפמן: בואו נתחיל מסרטון.
<און ריפמן: לי קוראים און ריפמן, סמנכ"ל חינוך, "השומר החדש".
יעקב מרגי: ריפמן?
<און ריפמן: כן, הבן של שמוליק.
יעקב מרגי: מלאים כבוד והערכה.
<און ריפמן: תודה.
<און ריפמן: (הקרנת סרטון) בעצם הסרטון הזה קצת ממחיש לאן אנחנו מכוונים, איזה תהליך אנחנו רוצים לייצר ולאן אנחנו רוצים למשוך בעצם.
<און ריפמן: יש פה קבוצה מאוד גדולה של גופים משותפים ואנשים מכל הגוונים ומכל המרחב של החברה הישראלית.
<און ריפמן: מה שאני ארצה עכשיו לתאר זה דווקא רגע.
<און ריפמן: בסדר, ראינו סרטון, ראינו את ההתלהבות, ראינו לאן זה יכול להגיע, איזה מספרים.
<און ריפמן: אנחנו מדברים על חצי מיליון איש ב-2022, שמתעסקים בחקלאות, שנוגעים באדמה.
<און ריפמן: בואו נדבר טיפה על תובנות גם של איך עושים את זה, כי זה לא מספיק הרעיונות והדיבורים.
<און ריפמן: צריך דבר גם על פרקטיקה.
<און ריפמן: אנחנו רוצים קצת לשתף בשבע שנות ניסיון שלנו בהפעלת מתנדבים בחקלאות, מה זה בעצם הנושא של התנדבות חקלאית ככלי חינוכי.
<און ריפמן: אם מסתכלים על המשולש הזה שאנחנו רואים, אז בצד ימין למטה, משם התחלנו, התנדבות חד יומית ליחידים ולקבוצות קטנות.
<און ריפמן: לפני חמש-שש שנים קבוצות שהגיעו מיוזמתם, פנו, רצו להגיע, רצו ללמוד, רצו להתנסות.
<און ריפמן: אשתי מחנכת בתיכון "יחד", תיכון מעורב של דתיים וחילוניים.
<און ריפמן: היא אומרת לי, בוא, תעשה איזו פעילות לתלמידים שלי.
<און ריפמן: מגיע לציפורי, ישנים בלילה בשטח, עושים פיתות על טאבון, קצת מסתובבים, שומרים.
<און ריפמן: בבוקר באים, עובדים בהשבחת מרעה.
<און ריפמן: בשיחת סיכום תלמידות ממודיעין, כיתה י'-י"א, הדבר שהכי מרגש אותן, אני זוכר משפט של תלמידה, "וואי, נתנו לי להחזיק משור יד" או תלמיד שאומר "פעם ראשונה שאני מחזיק טוריה".
<און ריפמן: רוב התלמידים לא יודעים מה זה טוריה.
<און ריפמן: החוויה הזאת, כמו שאמרת, על השריטות, חיים, נצרבה בהם מאוד חזק ובעצם הבנו שיש פה פוטנציאל להפעיל קבוצות.
<און ריפמן: בארבע השנים האחרונות התחלנו להפעיל קבוצות.
<און ריפמן: בארבע שנים זה עלה מ-1,000 משתתפים, 2,000 משתתפים בחד יומי ליחידים ולקבוצות קטנות, לסדר גודל של 70,000-80,000 בכל מכלול הדברים שהגיעו השנה.
<און ריפמן: הבנו לפני שנתיים-שלוש שאפשר לעבוד גם עם קהלים חדשים, זאת אומרת הקהל של חו"ל, הקהל של הצבא, הקהל של חינוך מיוחד, כולל גם התחלה של גישושים שלנו בחברה החרדית והחברה הערבית, שגם שם יש צמא מאוד גדול לעניין הזה אם יודע להגיע נכון, ואני אתייחס לזה בהמשך, ונכנסנו לתחום המסעות לבתי ספר ומסעות לקבוצות מחו"ל.
<און ריפמן: בעצם היום המשולש שאתם רואים בעצם מייצר תובנה שלנו של מה אפשר להשיג היום.
<און ריפמן: ברור לנו שקהל היעד הפוטנציאלי שנמצא מתחת לפירמידה הזאת, רק מתחילים לדגדג אותו.
<און ריפמן: בואו נבין רגע איך הדבר הזה עובד.
<און ריפמן: בסוף ההתנדבות החקלאית היא כלי חינוכי.
<און ריפמן: זה דבר שנותן מענה לצרכים משלימים.
<און ריפמן: בואו נתחיל מהחקלאי.
<און ריפמן: החקלאי, לא משנה כמה הוא כבר נהיה איש מקצוע.
<און ריפמן: צריך להגיד את האמת, החקלאות ב-30 שנה האחרונות, החקלאים בעצמם שכחו את המיומנות הזאת של להפעיל מתנדב.
<און ריפמן: לפני 30-40 שנה כולם מדברים על החוויה של ההתנדבות בקיבוץ, אבל החקלאי איבד את המיומנות.
<און ריפמן: זו ממש יכולת שהייתה לו והוא איבד אותה.
<און ריפמן: מה שהוא צריך היום זה סיוע בידיים עובדות.
<און ריפמן: מאוד פשוט.
<און ריפמן: צריך סיוע בידיים עובדות, בשאיפה שכוח העבודה הזה יהיה כמה שיותר מקצועי וכמה שיותר מיומן וכמה שיעשה פחות נזק.
<און ריפמן: כל חקלאי שאתה מדבר איתו, בהתחלה החקלאים הראשונים מסכימים לקבל תלמידים.
<און ריפמן: הם אומרים, קודם כול תוודא שזה מינימום נזק.
<און ריפמן: הדבר השני, שזה החקלאי לא יגיד לכם, אבל זה צורך שאנחנו מזהים והוא ודאי, אנחנו קראנו לזה בדידות.
<און ריפמן: חקלאי הוא טיפוס בודד.
<און ריפמן: הרבה פעמים זה מהאופי שלו, הרבה פעמים זה מהעבודה שלו.
<און ריפמן: הבדידות הזאת, אתם עוד מעט תראו שדווקא בתי הספר והתלמידים, זה נותן מענה.
<און ריפמן: שוב, אף חקלאי לא יגיד לכם שהוא בודד.
<און ריפמן: הוא יגיד לכם שהכול בסדר, הוא מסתדר, לא צריך אף אחד.
<און ריפמן: זה מה שהוא יגיד לכם, אבל כשאתה ממפה צרכים, זו נקודה מאוד חשובה.
<און ריפמן: מה קורה לקבוצות ונוער מחו"ל?
<און ריפמן: הם מרוויחים מהדבר הזה.
<און ריפמן: יש להם צורך שעוסק בחיבור לעם, חיבור למדינה, חיבור למורשת ולעסוק בבירור זהות יהודית.
<און ריפמן: העבודה החקלאית מייצרת את הדבר הזה.
<און ריפמן: היא פותחת את השאלות הכי עמוקות.
<און ריפמן: כשאתה בא ועוזר לחקלאי, זה בעצם פותח את השאלה הכי גדולה, למה צריך חקלאות?
<און ריפמן: למה צריך עבודת אדמה בארץ ישראל?
<און ריפמן: לצורך העניין, יכול להיות שלא צריך את זה.
<און ריפמן: יכול להיות שאפשר להסתדר בלי זה.
<און ריפמן: כמובן התשובה מאוד ברורה.
<און ריפמן: בתי הספר – בתי הספר, בעצם הצורך שיש להם במיפוי שלנו, קודם כול זה לקבל תוכן חינוכי, איכותי, מעניין, רלוונטי.
<און ריפמן: דבר שני, לבתי הספר ובכלל למוסדות החינוכיים על כל הגוונים שלהם, כולל מכינות, כולל כל מוסד חינוכי שאתם יכולים לדמיין, כמעט שאין היום ארגון שיודע להציע להם התנדבות לקבוצה גדולה.
<און ריפמן: אם הם רוצים נגיד להתנדב בצביעת בתים או בלעזור לקשישים, זו תמיד התנדבות בקבוצות קטנות.
<און ריפמן: ההתנדבות החקלאית ככלי חינוכי בעצם מאפשר לבית ספר התנדבות של מסות, התנדבות של 50, 100, 150, 200.
<און ריפמן: אתמול היו 6,500 תלמידים מתנועת "עזרא" שהפעלנו בהתנדבות חקלאית ביום אחד, מ-ג' עד ו'.
<און ריפמן: יש פה הזדמנות למוסד חינוכי לקבל הפעלה של מסות, שכמעט אין את זה בשום התנדבות אחרת.
<און ריפמן: העלות היא יחסית נמוכה.
<און ריפמן: בית הספר צריך להביא את ההסעות, אבל להפעיל את זה בחישובים שלנו, יחסית להתנדבויות אחרות, לפעילויות חינוכיות, יחסית לשלם לקייקים, לג'יפים, לסיורים בכל מיני מקומות, זו יחסית עלות לא מאוד גבוהה ולבית ספר יש גם עניין לצאת לשטח.
<און ריפמן: בית הספר, כמה שהוא משתמש בלהיות בתוך בית הספר וללמוד ופדגוגיה, יש לו צורך לצאת לשטח והדבר הזה מאפשר את הצורך הזה.
<און ריפמן: כשאנחנו מדברים על המרכיב הרביעי שזה המתנדב עצמו, התלמיד עצמו, אז קודם כול ההתנדבות החקלאית מאפשרת תחושת נתינה.
<און ריפמן: אתה יכול לתת משהו לבן אדם, לחקלאי.
<און ריפמן: זה משהו מאוד מוחשי.
<און ריפמן: אתה רואה תוצאה מהירה.
<און ריפמן: יש התנדבויות שזו גם התנדבות, כמו חלוקת מזון, התנדבות שאתה לא רואה תוצאה מהירה.
<און ריפמן: פה בחקלאות עוברות שעתיים עבודה בשטח, אנחנו פורסים ספסל בתחילת העבודה, התלמידים עובדים.
<און ריפמן: אחרי שעתיים הם רואים תוצאה בשטח, בעיניים, בידיים.
<און ריפמן: הם מרגישים, זהו, שינינו משהו בשטח.
<און ריפמן: החוויה היא חוויה נוסטלגית גם, שמחברת אותם לציונות, להתחלה, לראשית המדינה.
<און ריפמן: זה מאוד מאוד עובד.
<און ריפמן: בבטן זה מאוד חזק העניין הזה.
<און ריפמן: גילינו עם הזמן שאנחנו נותנים מענה לבעיה שמעסיקה מאוד את מערכת החינוך, קוראים לה קשב וריכוז.
<און ריפמן: לפי הנתונים הרשמיים בין 20% ל-25% מתלמידי ישראל, יש להם עניין של קשב וריכוז והדבר הזה בעצם מאפשר דומיננטיות.
חיים ילין: פה יש אחוזים יותר גבוהים.
חיים ילין: אצל חברי כנסת זה מגיע ל-80% לדעתי.
<און ריפמן: אז בכלל אפשר אותם להביא להתנדבות.
חיים ילין: אני בחרתי את זה.
<און ריפמן: זה באמת נותן מענה מאוד חזק לתלמידים שביום יום של הכיתה והלימוד הם לא בהכרח מסוגלים להביא את עצמם.
<און ריפמן: אגב, כשהתחלנו עכשיו לגשש בחברה החרדית, החבר'ה של הנוער בסיכון, אמרו לנו, עליתם פה על נקודה.
<און ריפמן: לבוא ולהגיד, יש פה איזשהו כיוון שיכול לאפשר לנוער עם בעיות קשב וריכוז גם להיות משמעותיים וגם להיות בעיתים לתורה ולעשות סדר בוקר של עבודה ולסדר את עצמם.
<און ריפמן: שוב,
חיים ילין: בבני נצרים פתחנו פנימייה בדיוק לנערים אלה, פנימייה חקלאית.
<און ריפמן: כן, כן.
<און ריפמן: כמובן שזו גם פעילות פיזית, שזה גם בסוף נוער, חבר'ה צעירים.
<און ריפמן: הם צריכים את הפיזיות, הם צריכים להפעיל את הגוף, את האנרגיות, את האדרנלין.
<און ריפמן: בעצם שבוע העבודה הזה נותן מענה לצרכים משלימים.
<און ריפמן: אנחנו מדברים פה על צמיחת מתנדבים, זה תיארתי קודם.
<און ריפמן: ב-2014 – 11,000, ל-2018 – סביב ה-80,000 ובאמת היד עוד נטויה.
<און ריפמן: צריך גם להגיד שבמקביל, ב"דרור ישראל" יש גם אלפי מתנדבים.
חיים ילין: רק שנייה און, כי אני חייב לעלות למעלה להתחיל לנהל את הדיון.
חיים ילין: אני רק רוצה לציין שאם יש משהו שאני אוהב, מעבר לחזון, זה החיבור בין כולם.
חיים ילין: זה אנטיתזה של החקלאות, דרך אגב, אתה יודע את זה יפה מאוד.
חיים ילין: פה כולם נמצאים, לכן יש תקווה, כי אם כולם מלמטה יכולים להתחבר, אין לי ספק שיש עתיד יותר טוב.
יעקב מרגי: המדינה עשתה זאת בעבר.
<דובי אמיתי: לרענן את הזיכרון של כולנו.
<דובי אמיתי: עוד לפני הקמת המדינה שלחנו את החקלאים לכבוש את הקרקע.
<דובי אמיתי: עם הקמת המדינה העסק הזה קיבל משנה תוקף ופתחנו בגל של התיישבות על בסיס החקלאות, כי כולנו הבנו שהחקלאות היא אבן יסוד לביטחון המדינה, על כל המרכיבים.
<דובי אמיתי: התחלנו בתהליך עם הקמת המדינה, שגם הבית הזה תמך, הוקיר ודחף אותנו לפתח את ההתיישבות.
<דובי אמיתי: זה התחיל עם החקלאות הפרטית, עבר למושבית, עבר לקיבוצית.
<דובי אמיתי: אפשר לראות, באמצע שנות ה-90' הייתה פריסה נהדרת בכל הארץ, אבל מה שקרה בשנים האחרונות, יש סוג של קבעון, סטגנציה.
<דובי אמיתי: הערך האמיתי של החיבור בין החקלאי לקרקע כנראה הולך ונעלם ומה שקורה בשנה האחרונה עם חבריי, און, יואל, שלקחו על עצמם, ואני כנשיא התאחדות האיכרים תומך ואתמוך במהלך של להחזיר את הדור הצעיר, כי אם אנחנו רוצים להוציא את החקלאות מהבוץ, זה רק באמצעות הכניסה של הדור הצעיר.
<דובי אמיתי: המהלך שמנסים להשיג פה, לגרום לכך שיש שבוע עבודה בכל הארץ, ואני אומר לך, יש כסף היום בקרן הקימת לישראל שמוכנה להשקיע במערכי שיעור ולהטמיע בכל בתי הספר ולתמוך - - -
יעקב מרגי: גם משרד החקלאות מוביל - - -
<דובי אמיתי: אני מודה לך אדוני היושב ראש על היוזמה.
יעקב מרגי: לגבי הדור הצעיר, אנחנו אומרים, כי האדם הוא עץ השדה, ולמה?
יעקב מרגי: יש לזה הרבה פירושים.
יעקב מרגי: אחד הפירושים, כמו שהפרי לא יכול בלי אביו, העץ, גם ההמשכיות של העץ לא יכול להיות בלי הפרי, וככה החקלאים, ואני מבין את ההוא שנחנק, לא יכול היה להמשיך.
יעקב מרגי: כשהוא יודע שדור ההמשך לא בא אחריו, כל זה הולך לטמיון.
יעקב מרגי: יואל, תציג.
<יואל זילברמן: יואל זילברמן, "השומר החדש".
<יואל זילברמן: קודם כול אני חושב שבהמשך למה שחיים אמר - - -
יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך משהו.
יעקב מרגי: אני לא יודע אם כבר מלמדים בבתי הספר מי היה השומר.
יעקב מרגי: "השומר החדש" הוא כבר לא חדש.
יעקב מרגי: זה בהומור, אבל לא נמחק את ההיסטוריה.
<יואל זילברמן: טוב, אז אמרו לגבי חיים גורי ז"ל, וכן הלאה.
<יואל זילברמן: אין ספק שיש לזה סימבוליות גדולה לגבי היום הזה.
<יואל זילברמן: אמרת לגבי האדם הוא עץ השדה, אז אומרים שהיום זה יום הדין.
<יואל זילברמן: כמו שיש לנו ראש השנה, לאדם זה ראש השנה, זה יום הדין של האילן ואנחנו בעצם פועלים כדי להבטיח את הקיום של הטבע, של העצים וכן הלאה, להמשך.
<יואל זילברמן: אני חושב שיש פה עוד שלושה דברים.
<יואל זילברמן: יש את העניין של הערכים והמורשת, און יגע בזה לעומק.
<יואל זילברמן: יש את העניין של המשבר של החקלאות.
<יואל זילברמן: כולנו עוסקים בזה מבוקר עד לילה.
<יואל זילברמן: יש עוד תחום שכן חשוב לציין אותו כאן.
<יואל זילברמן: יש את בתי הספר המקצועיים שמשרד החינוך מאוד רצה להרים אותם לאורך השנים האחרונות וזה לא מצליח להתרומם, ולצד הדבר הזה יש את המשבר של כפרי הנוער, מעל 40 כפרים שהם נמצאים במצב של סטגנציה כבר הרבה מאוד שנים ואף אחד לא באמת יודע איך להרים שם פלטפורמות רציניות שייקחו ויחזירו, מה שנקרא, עטרה ליושנה, וזה אפשרי.
<יואל זילברמן: השטח החקלאי עוד ישנו, הכלים החקלאיים עוד ישנם.
<יואל זילברמן: בסוף מגיע מפעיל חיצוני ועושה את זה עבור בתי הספר ברוב המקרים.
<יואל זילברמן: אני חושב שבתוך התחום הזה שמשלב את ההתנדבות בחקלאות, שמשלב בעצם להרים את קרנה של החקלאות בכלל, זה יכול לתת לכל אותם גורמים, ממש להרים את קרנם בחזרה ולתת פה מענה אדיר למשרד החינוך שלדעתי עוד לא מבין את האתגר שמחכה לו בעוד עשר שנים, שיש רכב אוטונומי ועולם הלוגיסטיקה של כל העולם הולך להשתנות ולהתהפך.
<יואל זילברמן: כבר רואים את המכולת הראשונה שאין בה אפילו לא מוכר אחד, ואנחנו מבינים שאם לא תהיה איזו חזרה, איזשהו משהו שיביא את האנשים מחדש להתנסות בעבודת כפיים, אין להם בעצם עתיד של איפה לקחת חלק ולהשתלב וכנראה שרוב רובם לא יהיו לא טכנאי מחשב וגם לא מעצבים - - -
<קריאה: רציתי להציג שאנחנו נהיה עוטף עזה, אז מבינים את החשיבות של החקלאות.
יעקב מרגי: זה שהם הולכים, הדיון נמשך והפרוטוקול נמשך.
חיים ילין: מרגי, תודה.
<און ריפמן: נסיים רק את המהלך.
<און ריפמן: מה למדנו מכל התקופה הזאת?
<און ריפמן: קודם כול למדנו שהחקלאי לא יכול להעמיד היום לוגיסטיקה לקבוצה גדולה, ושחקלאי, כדי להפעיל מתנדב בחקלאות, הוא חייב פתרון לוגיסטי.
<און ריפמן: בעצם יצרנו את הפתרון הלוגיסטי הזה.
<און ריפמן: זה מאוד פשוט, זה טנדר ועגלה עם כלי עבודה, 500 כפפות, 100 טוריות, 100 מזמרות וזה עובד.
<און ריפמן: מבחינת ניהול העבודה, אז אמרנו, החקלאי לא מיומן בהפעלת מתנדבים.
<און ריפמן: עשינו שתי הכשרות, קודם כול הכשרת מדריכים.
<און ריפמן: אם אתם מכירים מדריכי טיולים, מדריכי תו תקן, אז הוספנו להכשרה של המדריכים אצלנו הכשרה בניהול עבודה, איך מנהלים עבודה איך מנהלים עובדים, איך מכניסים מוטיבציה, איך מוודאים שהתלמיד כפועל באותן שעתיים-שלוש שהוא פועל, הוא באמת עומד בהספקים הנדרשים, מה קורה עם תלמידה או תלמיד שלא רוצים להוריד את התיק מהגב כי הם מפחדים שהוא יתלכלך והם שמים אותו על המחצלת, וכל ההתמודדויות האלה.
<און ריפמן: במקביל התחלנו הכשרות לחקלאים, ללמד מחדש את החקלאי איך מפעילים מתנדבים.
<און ריפמן: התחלנו ממספרים קטנים.
<און ריפמן: כרגע אנחנו סביב החמש הכשרות - איך מפעילים חמישה-עשרה מתנדבים, אבל ברור שזה יכול גם לגדול.
<און ריפמן: נקודה שלישית שלמדנו, שחייבים לייצר התאמה לקהל יעד.
<און ריפמן: זה כמו שרשת שיווק עכשיו רוצה לשווק בקהלי יעד שונים, היא חייבת להתאים גם את האריזה וגם את המוצר עצמו לקהל היעד.
<און ריפמן: מה זאת אומרת?
<און ריפמן: סוגי עבודות.
<און ריפמן: אמרנו שצריך שהעבודה החקלאית תהיה עבודה שהיא מייצרת מינימום נזק, אז צריך לקבוצה שהיא קבוצה שהיא לא מיומנת, להביא עבודה, שזה למשל איסוף גזם.
<און ריפמן: קבוצה שהיא יותר מיומנת או קבוצה שהיא מאוד חזקה אפשר ממש לקחת לקטיף, אבל אם מביאים קבוצה חלשה לקטיף או קבוצה שהיא לא מיומנת, אז הקטיף נהפך למלחמת תפוזים.