GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איל בן ראובן: אנחנו נתנגד לחוק הזה.
איל בן ראובן: אני רוצה וחשוב לי לומר כדי שזה יהיה ברור – אני לא נגד הסטודנטים והתלמידים ביהודה ושומרון, אזרחים ישראלים לכל דבר, אני כן נגד יצירה של התקדמות של מטר ועוד מטר ועוד מטר לכיוון סיפוח שטח שהוא בעיני בניגוד לאינטרס של מדינת ישראל, בניגוד ליכולת של מדינת ישראל להתקדם - - -
יהודה גליק: אבל גם לפי התוכנית שלכם אריאל היא - - -
איל בן ראובן: אנחנו לא קבענו כרגע גבולות, זה לא דיון על - - -
מאיר כהן: מה לא קבעתם גבולות?
מאיר כהן: המחנה הציוני, אריאל לא בגוש שלכם?
חנין זועבי: הנה, זה ויכוח פוליטי.
איל בן ראובן: זה לא דיון כרגע על גבולות.
יעקב מרגי: זה לא ויכוח פוליטי.
מסעוד גנאים: זה ויכוח סביבתי?
מסעוד גנאים: בטח פוליטי.
איל בן ראובן: זה לא דיון כרגע על גבולות ולכן אני חושב שיש פה עוד צד ביצירת לגיטימציה לסיפוח ולכן אני חושב שאני אתנגד ואנחנו מתנגדים לחוק.
יעקב מרגי: חבר הכנסת גליק, בבקשה, בקצרה.
יהודה גליק: ראשית, אני רוצה להסכים למה שנאמר לפני, החירבוש משחית וכל חירבושי השכל ששמענו פה לפני רגע בהחלט משחיתים את השכל.
יהודה גליק: הדבר השני הוא שבאמת הגיע הזמן לסיים את הכיבוש ולהחיל את החוק הישראלי על כל יהודה ושומרון כי הכיבוש הוא באמת לא הגיוני.
יהודה גליק: הגיע הזמן להחיל את החוק הישראלי על יהודה ושומרון.
יהודה גליק: מעבר לכל זה, אריאל זהו מקום שהוא סמל של דו קיום.
יהודה גליק: לומדים שם יהודים וערביים, בדואים, דרוזים וצ'רקסיים.
יהודה גליק: נדמה לי שהמחנה הציוני צריך לקבל החלטה ציונית של לאשר את המוסד הזה.
יהודה גליק: יש מחסור ברופאים, בית ספר לרפואה באריאל יהיה סמל של דו קיום, של חיים בקיום.
יהודה גליק: מי ששונא פלסטינים ורוצה אותם מחוץ למדינה, לא רוצה לראות אותם ורוצה לשים איזו הפרדה כי נמאס לו לראות אותם, אז הוא נגד השלום.
יהודה גליק: אבל מי שבעד השלום - - -
חנין זועבי: הוא אוהב את הפלסטינים.
יהודה גליק: כיוון שהרי אין אף פלסטיני – אפילו לא חנין זועבי, אם תשאל אותה: האם את מוכנה לוותר על תעודת הזהות הישראלית שלך לטובת תעודת זהות פלסטינית, היא תגיד: בחיים לא.
חנין זועבי: כן, ונישאר בנצרת.
חנין זועבי: כן, ונישאר בנצרת כי זו המולדת שלי.
חנין זועבי: העיר שלי.
חנין זועבי: אל תגרש אותי.
חנין זועבי: כן, מוכנה, אבל לא לגרש אותי מהמולדת שלי, מהבית שלי.
שולי מועלם-רפאלי: זו מדינת הלאום של העם היהודי, לא שום דבר מעבר.
חנין זועבי: אבל אתה רוצה לגרש אותי מהבית שלי ולכן אתה מציע לי לקחת את האזרחות שלי.
יעקב מרגי: חנין ושולי, לראשונה אני אוציא את בעלי הצעת החוק.
יעקב מרגי: יהודה גליק, משפט אחרון.
יהודה גליק: ולכן, כמפלגה ציונית שוחרת שלום, הליכוד תומך בכל כוחו בהצעת החוק שלך, אדוני, ושל שולי מועלם.
יעקב מרגי: לפני שאנחנו מביאים זאת להצבעה לקריאה ראשונה – יהיו עוד הרבה שינויים לקראת שניה ושלישית – היועץ המשפטית רוצה להקריא תיקוני נוסח.
<מירב ישראלי: מבחינת הניסוח, כפי שהחוק מנוסח עכשיו זה לא עולה בקנה אחד עם הפרסונליות, מכיוון שזה מחיל את החוק באזור, לא על תאגידים באזור.
<מירב ישראלי: זה משהו שדיברנו אתכם כבר קודם, זה דבר אחד.
יעקב מרגי: שיתוקן.
<מירב ישראלי: אם זה פרסונלי אז זה לא מוחל על כל גוף באזור.
<אהוד לנדאו: זה צריך לחול גם על אזרחים - - -
יעקב מרגי: מה אתה רוצה לומר?
יעקב מרגי: תאמר את זה.
<עדן ביזמן: יש פה את דניאל רייזנר, עם כל הכבוד.
יעקב מרגי: סלח לי, אדוני, אתה מוכן לשבת?
<עדן ביזמן: הוא לא דיבר.
יעקב מרגי: הוא יבקש רשות, הוא יקבל.
יעקב מרגי: עדן אני אוציא אותך.
יעקב מרגי: שאלתי אותך, אתה רוצה לדבר?
<רייזנר דניאל: אני אחכה.
יעקב מרגי: מחכה.
<אהוד לנדאו: אני אומר שלהחיל את זה רק על תאגידים – יש היבטים בחוק שחלים על אנשים, פעולות שמותר ואסור, החוק הזה הוחל גם על גופים ישראליים באזור ולא רק על התאגידים, לכתוב תאגיד זה לא מספיק.
<מירב ישראלי: ברור, אבל אני אומרת שכרגע זה מוחל על האזור, זה לא מוחל על האזרח ולא על גוף.
שולי מועלם-רפאלי: אז נחדד את הנוסח לשנייה ושלישית.
יעקב מרגי: אם זה נושא כבד אני אעשה את זה לשנייה שלישית.
<דניאל רייזנר: ב-30 שניות.
<דניאל רייזנר: כבוד היושב-ראש, אני הבן-אדם שעשה את ההפרדה בין מל"ג יו"ש למל"ג ישראל ב-1992, אני מלווה את הנושא הזה כבר 30 ומשהו שנה.
<דניאל רייזנר: הייתי איש הפרקליטות הצבאית 20 שנה, הייתי היועץ המשפטי של מערכת הביטחון שאחראי על הנושאים האלה במשך הרבה מאוד שנים.
<דניאל רייזנר: המטרה של החוק הזה היא לתקן אירוע שקרה לנו ב-1992, כשהאירוע היה שלמעשה התחלנו להתמודד עם השאלה של מוסדות להשכלה גבוהה באזור ורצינו שמל"ג ישראל יהיה המוסד שיפקח, בגלל שהוא המוסד המקצועי.
<דניאל רייזנר: לא הצלחנו ליישם את זה, מסיבות שלא קשורות להפעלה משפטית.
<דניאל רייזנר: מבחינתנו, כשראינו את הצעת החוק הזאת, היא עושה מה שרצינו לעשות ב-1992 ולא הצלחנו.
<דניאל רייזנר: בתשובה לשאלתך, יש שתי נקודות על חוק כזה: יש נקודת מבט של החוק הישראלי ויש נקודת המבט של החוק מאיו"ש.
<דניאל רייזנר: מנקודת המבט של החוק הישראלי, החוק הזה, כמו שהוא מנוסח, אני חושב שהוא נכון – למה?
<דניאל רייזנר: משום שהמטרה היא שהתארים של אוניברסיטת אריאל, המוסד עצמו, התלמידים שלו, התארים שהוא מעניק לסגל שלו, כולם - - -
יעקב מרגי: תתייחס עכשיו נקודתית.
<מירב ישראלי: אבל אם יבוא גוף שיתאגד בירדן וירצה להקים מוסד להשכלה גבוהה – זה יחול עליו או לא יחול עליו?
<דניאל רייזנר: המילה "באזור" פה חלה רק על שטחי C, ולכן - - -
<מירב ישראלי: לא יכול להיות מצב - - -
<דניאל רייזנר: לא, שטחיA ו-B הם מחוץ לתחולה.
<דניאל רייזנר: המילה "אזור" היום מוגבלת בחקיקה ישראלית, לכן הבעיה שאת מציגה לא מתעוררת פה.
יעקב מרגי: אני מביא את הצעת החוק כפי שהיא.
<נדב שמיר: ההצעה כרגע מטפלת רק בתארים שהוכרו על ידי מל"ג ישראל, הבעיה היא שיש הרבה תוכניות שמתקיימות ועדיין לא הוכרו על ידי מל"ג ישראל, ולמעשה אם מל"ג יו"ש נעלמת מעל פני השטח אז התלמידים האלה לומדים בתוכניות שלא הוכרו על ידי אף אחד.
<נדב שמיר: לכן צריך לטפל ולהגיד בהוראות המעבר שהחלטות מל"ג יו"ש - - -
יעקב מרגי: בהוראות המעבר.
יעקב מרגי: מה היא תחולת החוק?
שולי מועלם-רפאלי: שנה, שנה מהאישור שלו כדי לאפשר את התהליך הנכון - - -
<יאיר גור: מילה לגבי התחולה.
<יאיר גור: כמו שאמרתי, אנחנו נצטרך לעשות הסמכה כפולה, כלומר הסמכה באזור, אנחנו עובדים במשאבים מאוד מאוד - - -
יעקב מרגי: לכן נתנו לך שנה, לקחנו בחשבון את הקצב שלכם ואת השמרנות.
<יאיר גור: אנחנו עובדים במלוא הקיטור, כבודו, אבל אנחנו עובדים לפי תעדוף שקובע סגן שר הביטחון על פי בקשות קובעי המדיניות.
<יאיר גור: תיקון כזה יבוא בהכרח על פני תיקון אחר שהוא ביקש ולכן נצטרך לעלות אליו כדי לתעדף את זה מחדש במסגרת התוכנית שלו.
<מירב ישראלי: אז מה נכנס – שנה נכנס?
יעקב מרגי: שנה, כן.
יעקב מרגי: חברי כנסת שמחליפים חברי כנסת אחרים מסיעתם יאמרו בשם מי הם מצביעים.
<מירב ישראלי: התיקון של המל"ג גם נכנס?
יעקב מרגי: מי בעד הצעת החוק, כולל התיקונים שהסכמנו עליהם?
יעקב מרגי: בעד – 8
יעקב מרגי: 8 בעד, 5 מתנגדים, אין נמנעים.
יעקב מרגי: הצעת החוק עברה.
יעקב מרגי: אני מגיש רביזיה.
עודד פורר: אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת המשנה לספורט של ועדת החינוך, התרבות והספורט.
עודד פורר: היום ה-30 בינואר 2018, י"ד בשבט תשע"ח.
עודד פורר: הנושא שלנו היום הוא: הישגיו הדלים של הספורט הישראלי במשחקים האולימפיים.
עודד פורר: אני יודע שהמון גבות הורמו אצל חלק מהאנשים שעוסקים בדבר, על הכותרת, אבל מה לעשות.
עודד פורר: לשיטתנו, ישראל לא ניצבת במקומות הראשונים בזוכי המדליות האולימפיות.
עודד פורר: אי אפשר להגיד שאנחנו המובילים באולימפיאדות.
עודד פורר: לאור העניין הזה וכשאנחנו בודקים מה שביקשנו לבדוק, ותיכף יהיה פה מחקר שיציגו לנו הממ"מ, כמה כסף משקיעה מדינת ישראל בכל הפרמטרים, לא רק דרך היחידה לספורט הישגי, אלא כמה מושקע בכלל בתחומים האלה של ספורט לעומת כמה הישגים.
עודד פורר: אם אני אשווה את זה למדינות בסדר גודל דומה, אז התוצאה היא תוצאה מאוד מעניינת שתיכף מרכז המחקר והמידע של הכנסת יציגו לנו.
עודד פורר: חשוב לי להבהיר ברמת הדיון גם מבחינת המסגרת שלו.
עודד פורר: כדי לקבל מדליה אולימפית זה לא רק מה עושים בשנתיים או בשלוש שלפני האולימפיאדה, זו השאלה איזו קרקע אנחנו מייצרים לספורט הישראלי שיכלו להצמיח מתוכו ספורטאים אולימפיים.
עודד פורר: לא סתם אנחנו משווים את זה למדינות בסדר גודל דומה, כי אם אני אקח מדינה שיש בה מיליון תושבים, אז מטבע הדברים סטטיסטית היא יכולה להוציא מספר מסוים של ספורטאים אולימפיים או של מדליות אולימפיות לעומת מדינה שיש בה 200 מיליון תושבים, לכן ההשוואה שאני ביקשתי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת לעשות, היא השוואה שמדברת על מדינות בסדר גודל דומה או מבחינת מספר תושבים או מבחינת תקציבים.
עודד פורר: אחרי שנראה את התוצאות, ננסה לנתח פה ולהוציא אולי כמה מסקנות שיוכלו לשפר את עצמנו, אגב, לא לאולימפיאדה הקרובה.
עודד פורר: אם יישמו חלק מהדברים שנגיד פה, אז אנחנו נראה את התוצאות בעוד שתיים או שלוש אולימפיאדות.
עודד פורר: לדעתי זאת אחת הבעיות המרכזיות של הספורט הישראלי, שכל מי שמוביל את זה, הוא בא, מסתכל על הטווח הקצר בלבד בלי שום מבט לטווח הארוך.
עודד פורר: אגב, זה גם המשך של הדיון הקודם שלנו, מי שהיה בו, יודע, לגבי מעמד המאמן במדינת ישראל ואיך אנחנו משדרגים את המעמד הזה, כי בסוף מזה זה מתחיל.
עודד פורר: מרכז המחקר והמידע, מי נמצא איתנו?
<עדו אבגר: שלום, שמי עדו אבגר, אני כאמור ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<עדו אבגר: המסמך שעוד רגע יהיה לפניכם נכתב על ידי אסף וינינגר ותמיר אגמון.
<עדו אבגר: אסף לא היה יכול להגיע היום.
<עדו אבגר: הוא ביקש ממני להציג את עיקרי המסמך, אז אני מתנצל מראש שאולי אני לא בקיא בפרטי הפרטים, אבל אני אעשה כמיטב יכולתי.
<עדו אבגר: בכל מקרה, לחלק התקציבי תמיר אגמון נמצא פה ואם יהיו לכם שאלות, הוא יוכל לענות.
<עדו אבגר: התבקשנו לבחון שני נושאים כפי שחבר הכנסת פורר אמר, הישגים אולימפיים, בעצם זכיות במדליות אולימפיות במשחקי קיץ, אולימפיאדה רגילה, בישראל ובמדינות עם אוכלוסייה בגודל דומה, ואת התקציב הציבורי שמוקצה לספורט, שוב, בישראל ובמדינות נוספות.
<עדו אבגר: לגבי ההישגים - ב-50 השנים האחרונות זכו ספורטאים ישראלים בתשע מדליות אולימפיות ורוב המדינות שנבחרו, שהן כאמור, מדינות בגודל דומה מבחינת גודל האוכלוסייה, זכו ביותר מדליות מאשר ישראל.
<עדו אבגר: המדינות שחברות ב-OECD שנבחנו, כולן זכו ביותר מדליות.
<עדו אבגר: יש לכם טבלה מפורטת בעמוד 2 עם כל התוצאות, כולל חלוקה לפי סוג המדליה.
<עדו אבגר: לגבי התקציב הציבורי לספורט - ההוצאה הציבורית על ספורט בישראל בשנת 2016 הייתה 1.2 מיליארד שקל.
<עדו אבגר: יש קושי בהשוואת ההוצאה הציבורית על ספורט בין ישראל לבין מדינות נוספות והקושי הזה נובע מכך שהנתונים שזמינים לנו להשוואה לגבי מדינות אירופה, כוללים הוצאה על ספורט וגם על פעילויות פנאי, ביחד, ולא רק על ספורט, אז אם נבחן את ההוצאה בישראל על ספורט ועל פנאי, בשנת 2016 הייתה ההוצאה הזאת 4.7 מיליארד שקל, מה שאומר שבעצם ההוצאה על ספורט היא רק רבע מההוצאה הכוללת שלפיה אנחנו משווים.
<עדו אבגר: בכל זאת אם נסתכל על ההשוואה, ההשוואה בין ישראל למדינות האיחוד האירופי מעלה שישראל מדורגת גבוה יותר מהממוצע של 28 מדינות האיחוד, גם במשקל ההוצאה הציבורית לספורט כחלק מהתוצר, ספורט ופנאי כמובן, וגם בהוצאה הציבורית לתושב, שוב, על פנאי וספורט.
<עדו אבגר: אז מבחינת התקצוב ישראל לא נמצאת במקום חמור.
<עדו אבגר: אתם יכולים לראות את הפרטים המפורטים בעמוד 4 ובעמוד 5 במסמך.
<עדו אבגר: נותרת השאלה אם יש קשר בין ההשקעה הכספית בספורט לבין ההישגים האולימפיים.
<עדו אבגר: על השאלה הזאת בין השאר ניסו לענות במחקר השוואתי בינלאומי שנערך בהזמנת משרד התרבות והספורט, והמחקר הזה שעיקריו מוצגים במסמך בעצם בחן את ההשפעה של מדיניות ספורט, בין השאר נושא התקצוב על ההישגים לא רק באולימפיאדה, בתחרויות בינלאומיות מרכזיות כולל אליפות העולם, אליפות יבשת וכו'.
<עדו אבגר: המחקר העלה כי התמיכה הכספית, ואנחנו מדברים פה במונחים מוחלטים, לא בתקצוב לנפש, בספורט הישגי, היא הגורם שמסביר בצורה הטובה ביותר את ההצלחה של מדינות בתחרויות ספורט.
<עדו אבגר: זאת מסקנה אחת, אולי לא מפתיעה אבל חשובה.
<עדו אבגר: אופן התקצוב בישראל, בין השאר העובדה שחלק גדול מהתמיכה מועבר דרך הרשויות המקומיות ושחלק גם כן גדול מהתמיכה מועבר דרך איגודים ומועדוני ספורט, לא מאפשר לדעת כמה בדיוק מוציאים על ספורט הישגי, להבדיל מספורט עממי, אבל עורכי המחקר הצליחו לקבוע שההוצאה בישראל נמוכה למדי בהשוואה למדינות שההשקעה בספורט הישגי בהן היא מבוססת יותר.
עודד פורר: למשל איפה אתה רואה את זה?
<עדו אבגר: זה הפרק השלישי.
<עדו אבגר: אני מקווה שכשיגיע הנציג של משרד הספורט, אולי הוא גם יוכל להתייחס לזה יותר בפירוט, כי זה מחקר שנערך עבורם.
<קריאה: מי עשה את המחקר?
<עדו אבגר: זה מחקר שנקרא "ספליס".
<עדו אבגר: דה בושר עשתה את זה.
<קריאה: כן, פרופ' דה בושר.
<עדו אבגר: בדיוק, דה בושר.
<עדו אבגר: בקיצור, הם אומרים שההשקעה בישראל בספורט הישגי היא נמוכה יחסית למדינות אחרות, שוב, עם מגבלות מתודולוגיות שיש על הקביעה הזאת.
<עדו אבגר: דבר נוסף שהם עשו, הם בעצם יצרו איזשהו מודל סטטיסטי שבוחן, אם אלה התפוקות שאתה משקיע בספורט הישגי, מה התוצאה הצפויה, ומהבחינה הזאת עורכי המחקר מצאו שיחס התפוקה-תשומה בישראל הוא לא יעיל, משמע, ההישגים בפועל נמוכים מההישגים שהיו מצופים לאור ההשקעה שכן מתקיימת בישראל, ומכך הם מגיעים למסקנה ועם זה אני אסיים, שהיות שהמצב הזה הוא לא מתרחש רק בישראל, הוא מתרחש גם במדינות נוספות בגודל דומה, המסקנה של עורכי המחקר היא שכפי הנראה נדרשת איזושהי השקעה כספית מינימלית בשביל להגיע לתוצאות בלי קשר לגודל של המדינה.
<עדו אבגר: קודם כל צריך להביא איזשהו סכום ראשוני בשביל בכלל להתחיל להשתתף במשחק הזה.
עודד פורר: כשאני קיבלתי את המחקר הזה, מצד אחד הוא לא מפתיע, מצד שני אתה רואה בו מספרים שהם קצת מטרידים מהבחינה של איפה אנחנו עומדים ביחס למדינות דומות, אז אם אתה מסתכל, ואני דווקא אפנה אתכם אולי לטבלה הראשונה, אם מדינה כמו הונגריה עם פחות מעשרה מיליון תושבים, בין 1964 ל-2016 הביאה 291 מדליות, אז אנחנו מבינים שיש פה איזשהו פער, אז אני לא אלך אולי למדינות מהגוש המזרחי לשעבר, שאפשר להגיד שעד שנות ה-90' הן עוד היו, חלק, אבל גם מדינה כמו נורבגיה שקטנה ממדינת ישראל במספר התושבים באופן משמעותי, עם 63 מדליות, מדינה כמו אירלנד עם 5 מיליון תושבים, עם 22 מדליות, פורטוגל עם 17 ואנחנו נמצאים הרחק מאחור, אנחנו מדברים על פער שהוא מאות אחוזים מבחינת מספר המדליות שהצליחה ישראל להשיג ושהיא גם מצליחה.
עודד פורר: גם אם אני מסתכל, מאז שהשגנו את המדליה הראשונה שלנו ועד היום, זה לא שחזרנו מאיזושהי אולימפיאדה עשר מדליות, אז אנחנו מצליחים בין אפס לשניים.
עודד פורר: זה בערך הממוצע.
עודד פורר: מה שברור לחלוטין, אם עכשיו ילד מסתכל ואומר, אני רוצה להיות ספורטאי אולימפי, אין לו הרבה דוגמאות במדינת ישראל.
עודד פורר: לא אתייחס לדיון אחר על איך אנחנו מתייחסים כן למדליסטים האולימפיים שלנו, עשר ו-20 שנה אחרי שהם לקחו מדליה ואיפה הם נמצאים, זה דיון אחר למרות שהוא קשור זה בזה.
עודד פורר: כשאתה רוצה לקחת ילד ולהפוך אותו לספורטאי אולימפי, אתה צריך שיהיה לו איזה מודל, איזה מישהו שהוא מסתכל ואומר, אני רוצה להיות כזה.
עודד פורר: במדינות מסוימות חבר'ה שזכו במדליה הופכים להיות אייקון שהמדינה אומרת, עליהם אני שומרת כאייקונים כדי שהם ישמרו.
עודד פורר: זה סיפור אחר, הוא חלק מהעניין.
עודד פורר: הסיפור השני הוא כמובן ההשקעה בגילאים הצעירים ברמת הבנייה של בסיס שממנו יכולים לצמוח ספורטאים הישגיים.
עודד פורר: הסיפור השלישי הוא באמת ההכנה ההישגית מעבר לזה.
עודד פורר: לצערי משרד הספורט לא הגיע בזמן, אבל ניתן לפחות למי שכן כאן, להתייחס, ואולי אני אתחיל עם הוועד האולימפי.
עודד פורר: גילי.
<גיל לוסטיג: תודה על קיום הדיון.
<גיל לוסטיג: אני מצר על זה שלא קיבלנו את המחקר הזה לפני כן, כשיכולנו קצת ללמוד עליו, אבל ברשותכם כמה נתונים נוספים שיוסיפו לכולנו להיות קצת יותר חכמים ובקיאים בנושא הזה של משחקים אולימפיים, השגת מדליות וכדומה.
<גיל לוסטיג: זה טוב ויפה לקחת את הסיפור הזה של 50 שנה ולהשוות את המדליות, אבל צריך להבין שב-1984 בעצם הוקמה היחידה לספורט הישגי לאחר שהוחלט שמספיק עם ההשתתפות בספורט, אלא צריך גם להצליח בספורט.
<גיל לוסטיג: הגיע תומאס למפרט, מומחה יהודי ממוצא פולני שעבד בגרמניה, הגיע לארץ ושינה בעצם את כל התפיסה שמדברת על ספורט הישגי, שמה שהיום הם לחם חוקם של כל מי שעוסק בספורט, של הגשת תוכניות, הצבת יעדים, מטרות, בדיקת ביצוע מול תכנון, תיעוד מלא, מעקב, מחקרים וכל מה שקשור לזה.
<גיל לוסטיג: בעבר זה היו מילים גסות, מילים שלא היו קיימות בלקסיקון.
<גיל לוסטיג: הכול היה באלתורים כאלה ואחרים.
<גיל לוסטיג: לשמחתנו הרבה, מהקמת היחידה, שזה היה השינוי הדרמטי, אני חושב, הכי גדול שהיה, התחילו לדבר ולהגיד שאם אנחנו מצטיינים בהרבה מאוד תחומים, אין שום סיבה שלא נצטיין בספורט.
<גיל לוסטיג: בבדיקה שעשתה היחידה לספורט הישגי מהשוואת ההישגים לפי מחזורים אולימפיים, אז אנחנו רואים שספורטאי ישראל לא זכו עד מחזור ברצלונה 92' במדליה באליפויות עולם, אליפויות אירופה, אף מדליה אחת, ומ-92' שבעצם נפרצה תקרת הזכוכית, התחלנו בעלייה מאוד משמעותית בזכייה במדליות, שבמחזורים האולימפיים האחרונים זה יותר מ-30 מדליות במחזור אולימפי באליפויות עולם, אליפויות אירופה ומשחקים אולימפיים, שזו עלייה מאוד דרמטית, אבל צריך לקחת בחשבון כמה נתונים.
<גיל לוסטיג: אחד, במשחקים אולימפיים משתתפים 206 מדינות.
<גיל לוסטיג: אגב, זה יותר ממספר המדינות שמוכרות באו"ם, ומתוך ה-206 מדינות, 60% מהן חוזרות ללא מדליה בכלל, גם מדינות הרבה יותר גדולות מאיתנו במספר התושבים.
עודד פורר: כמו?
<גיל לוסטיג: כמו הודו.
<גיל לוסטיג: אם תבדוק את הודו למשל, שזו המדינה מספר 2 בעולם, ותבדוק את הודו במספר המדליות שלה, תראה שהמספר שלה הוא יותר נמוך משלנו.
<גיל לוסטיג: יש דוגמאות רבות.
<גיל לוסטיג: גם פורטוגל.
<גיל לוסטיג: אם היינו שואלים כל ילד ברחוב היום אם פורטוגל היא מעצמה יותר גדולה מישראל, כולם היו אומרים, בוודאי, פורטוגל היא מעצמת ספורט.
<גיל לוסטיג: פורטוגל במשחקים האולימפיים האלה, בריאו – אפס מדליות.
<גיל לוסטיג: צריך לזכור את הנתונים האלה, ש-60% מהמדינות חוזרות ללא מדליות.
<גיל לוסטיג: אגב, במשחקים האולימפיים האלה, זה היה המספר הרב ביותר של מדינות שזכו במדליות.
<גיל לוסטיג: 87 מדינות חזרו עם מדליות, שה-87 האלה, יש כאלה שזה הספורט העולמי היום שקונים ספורטאים.
<גיל לוסטיג: פשוט קונים, במיוחד המדינות האמירויות, כל אלה שיש להם הרבה כסף, קונים פשוט את הספורטאים שלהם.
<גיל לוסטיג: בקטאר זכו בסגנות אליפות עולם בכדוריד.
<גיל לוסטיג: מה לקטאר ולכדוריד?
<גיל לוסטיג: אין.
<גיל לוסטיג: כל השחקנים שם, אולי חוץ מאחד או שניים, פשוט הביאו אותם ממדינות יוגוסלביה לשעבר.
<גיל לוסטיג: זה נתון ראשון שאני חייב שהחברים - - -
עודד פורר: גם אנחנו קנינו חלק מהזוכים שלנו באמצעות העלייה שהגיעה לכאן, שאגב, אני חושב שפה אנחנו מפספסים בגדול.
<גיל לוסטיג: חס וחלילה, עלייה זו הקליטה הכי טובה.
<גיל לוסטיג: יש לנו גם נציגים ממשרד הקליטה.
<גיל לוסטיג: זה שיתוף פעולה מבורך.
<גיל לוסטיג: אגב, התרומה העיקרית שלהם היא לא בספורטאים, היא במאמנים ובאנשי המקצוע שלהם.
<גיל לוסטיג: שם התרומה העיקרית שלהם.
עודד פורר: השאלה אם אנחנו מנצלים את זה.
<גיל לוסטיג: אתה בטח מכיר את זה מקרוב, היית שם.
עודד פורר: אתן דוגמא.
עודד פורר: יש מאמן לסייף.
עודד פורר: סייף הוא ענף אולימפי, נכון?
<גיל לוסטיג: בוודאי.
עודד פורר: יש מאמן סייף, הוא גר במעלות.
עודד פורר: זה מאמן שאימן והוציא תחת הידיים שלו מישראל עשרות מדליסטים בכל הענפים הבינלאומיים, רק מה, יש תופעה מעניינת: אחת, שכשהספורטאי צומח, חלקם עוזבים את הארץ.
עודד פורר: חלק מהם גם מתחרים תחת מדינות אחרות או שהם מוצאים את עצמם עם זה שעדיף לו ללכת ולקחת מלגת לימודים באוניברסיטה יוקרתית בארצות הברית או במדינות כאלה, עוזב את הארץ, הוא קיבל את הבסיס ואת ההכשרה שלו פה, אבל את הבנפיט הוא מרוויח בחו"ל.
עודד פורר: זאת גם כן נקודה שצריך להתייחס אליה.
<גיל לוסטיג: בהחלט.
עודד פורר: כמה כאלה אנחנו מפספסים בדרך.
<גיל לוסטיג: אתה מדבר על יעקב פרדמן.
<גיל לוסטיג: אם תרצה, נתייחס גם לזה.
<גיל לוסטיג: אני רוצה קודם את הנתונים, כי אני חושב שחשוב מאוד בנושא הזה להבין מה קורה בעולם בנושא האולימפי.
<גיל לוסטיג: אני אתן לכם דוגמא.
<גיל לוסטיג: ב-92' זו הייתה הפעם האחרונה שברית המועצות הופיעה בשם חבר העמים.
<גיל לוסטיג: זאת הייתה הפעם האחרונה שהיא הופיעה ככזו.
<גיל לוסטיג: מאז שברית המועצות פורקה, יוגוסלביה פורקה לשבע מדינות: צ'כוסלובקיה, צ'כיה וסלובקיה, כל מדינה כזאת זו מעצמה.
<גיל לוסטיג: אם פעם ג'ודאי ישראלי או אילנה קרטיש, ספורטאית עם ארבע מדליות באליפויות אירופה בהיאבקות, הייתה - - -
עודד פורר: אולי היא תחזור בפעם הבאה עם מדליה אולימפית.
<גיל לוסטיג: אנחנו מקווים.
<גיל לוסטיג: אם אילנה הייתה צריכה להתמודד מול אחת מברית המועצות, אז היא הייתה באמת מצוינת, אבל היא הייתה אחת.
<גיל לוסטיג: היום יש לה בילורוסיה, אוקראינה, ליטא, לטביה וכדומה, כל אחת זו מעצמת ספורט, הרבה יותר גדולה מאיתנו, עם ניסיון יותר רב, ידע יותר רב, יותר כישרונות.
<גיל לוסטיג: מהפכה.
<גיל לוסטיג: פעם מדינת ישראל בכדורסל הגיעה למקום שני כשהיא הצליחה לנצח ניצחון היסטורי את - - -
עודד פורר: פעם גם בליגת העל שיחקו ישראלים.
עודד פורר: גם מכבי תל אביב פעם הייתה קבוצה ישראלית.
<גיל לוסטיג: זה דיון אחר.
עודד פורר: פעם אהדתי אותם כקבוצה ישראלית.
עודד פורר: היום כבר לא.
<גיל לוסטיג: הרבה יותר קשה לזכות היום במדליות בכל תחרות בינלאומית בגלל שהתחרות שם היא עם הרבה יותר מדינות, בטח כשאנחנו מתמודדים באירופה, שרוב המדליות מושגות משם, ואת הנתונים האלה צריכים לקחת בחשבון.
<גיל לוסטיג: אני מסכים לחלוטין, בתחילת דבריך שאמרת, הנקודה הבעייתית ביותר היא המשאבים שלנו לעומת מדינות אחרות.
<גיל לוסטיג: בסייף זה ברור שצריך, ואני תיכף אגע אפילו איפה.
<גיל לוסטיג: אתה גם נגעת בזה.
<גיל לוסטיג: אי אפשר להשוות למספר התושבים באוכלוסייה, כי זה לא רלוונטי.
<גיל לוסטיג: מה שצריך לבדוק זה כמה ספורטאים פעילים יש במדינת ישראל.
<גיל לוסטיג: במדינת ישראל יש 120,000 ספורטאים פעילים.
<גיל לוסטיג: זה אומר, ספורטאים שעשו ארבע תחרויות בשנה והם מעל גיל 13.
<גיל לוסטיג: באיגודים מסוימים זה אפילו קצת יותר נמוך.
<גיל לוסטיג: רובם זה כדורגל וכדורסל.
<גיל לוסטיג: מתוך אלה אנחנו מוציאים את הספורטאים.
<גיל לוסטיג: אני אומר לכם שוב, אולי זה נשמע חוסר צניעות, אבל בעניין הזה היחידה לספורט השיגי עושה ניסים ונפלאות.
<גיל לוסטיג: ממש מבנה אנכי, אין לנו מבנה פירמידיאלי בכלל, נורמלי.
<גיל לוסטיג: אנחנו ממבנה אנכי - - -
עודד פורר: על זה דיברתי בהתחלה.
<גיל לוסטיג: נכון.
<גיל לוסטיג: אמרתי, אתה אמרת את זה.
<גיל לוסטיג: הנתונים שלנו הם כאלה שאנחנו צריכים לבחור מכלום את הספורטאים שלנו.
<גיל לוסטיג: עיר קטנה בגרמניה, יש לה יותר ספורטאים פעילים מאשר לנו.
<גיל לוסטיג: כשאנחנו מדברים על נשים, המצב הזה הוא עוד אבסורדי הרבה יותר, רק 20% נשים.
<גיל לוסטיג: היחידה לספורט הישגי עובדת לפי קריטריונים ולפי שוויון הזדמנויות.
<גיל לוסטיג: כשמגיעים למשחקים האולימפיים, יש יותר נשים מאשר גברים.
<גיל לוסטיג: במשחקים האולימפיים האחרונים גם הספורטאיות שלנו הגיעו לתוצאות יותר טובות מהגברים.
<גיל לוסטיג: דרך אגב, פרופ' דה בושר, זה אחד הדברים שהיא ציינה שם לטובה, שהיחידה לספורט הישגי במה שיש לה, עושה את המקסימום.
<גיל לוסטיג: אין ספק שמה שאמרת הוא משמעותי.
<גיל לוסטיג: אם היית אומר לי לזקק את הנושא, אז אני אומר, הוא בשני פרמטרים ואת שניהם הזכרת: אחד, זה בעתודה ההישגית שלנו.
<גיל לוסטיג: אין צל של ספק שמי שמגיע ליחידה לספורט הישגי הוא מסודר.
<גיל לוסטיג: הוא מסודר מבחינת תוכניות העבודה שלו, הוא מסודר מבחינת המחנות.
<גיל לוסטיג: מינהל הספורט, אני יכול להגיד לזכותם, לנושא הזה עושים את הכול כדי שהספורטאים שמגיעים לטופ הזה, הם כבר יהלומים, הם מקבלים את הכול.
<גיל לוסטיג: הבעיה שלנו היא שכבה אחת מתחת.
<גיל לוסטיג: יש תוכנית מגירה שאמרנו, זה לא הרבה כסף, זה 10-12 מיליון שקל בשנה, אנחנו יכולים לעשות מהפיכה בנושא הזה.
<גיל לוסטיג: הצעירים שלנו מקופחים ולא נעים לי להגיד, בעיקר בפריפריה.
<גיל לוסטיג: הספורט הופך להיות ספורט לעשירים.
<גיל לוסטיג: אם אנחנו רוצים להשתוות למדינות אחרות בעולם, הדבר הראשון שהספורטאים האלה צריכים זה ניסיון בינלאומי, וניסיון בינלאומי, בגלל שאנחנו בישראל ואנחנו מתחרים באירופה, עולה הרבה כסף, ובגדול, לצעירים האלה שעדיין לא עשו את קפיצת המדרגה, אין את המשאבים האלה לנסוע, ושם נוצר פער מאוד גדול וחייבים סוף סוף לטפל, ובשביל זה אני מברך על הדיון, לטפל בגילאים הצעירים האלה ולהוסיף משאבים מסומנים נקודתית לספורטאים האלה.
<גיל לוסטיג: ספורטאי בגיל קדטים צריך לעשות ארבע-חמש תחרויות בשנה, בינלאומיות.
<גיל לוסטיג: ספורטאי בגיל נוער צריך לקבל שש-שמונה וספורטאי עתודה צריך לקבל שמונה-עשר תחרויות בשנה.
<גיל לוסטיג: רק העשירים יכולים לעשות את זה.
<גיל לוסטיג: אני אומר את זה בכאב, כאזרח.
<גיל לוסטיג: הדבר השני שציינת אותו זה יכולת המאמנים שלנו.
<גיל לוסטיג: אני אומר את זה בכאב.
<גיל לוסטיג: רמת המאמנים שלנו, בטח בגילאים הצעירים היא לא ברמה מספקת ולכן אנחנו צריכים לעשות מאמץ מאוד גדול גם על ידי הבאת מאמנים מחו"ל, ואנחנו עושים את זה ברמות הגבוהות.
<גיל לוסטיג: קיימתם דיון פה על הנושא של מעמד המאמן, שהמאמנים, יהיו להם תנאים.
<גיל לוסטיג: אלה שתי הנקודות המרכזיות.
<גיל לוסטיג: אם אתה שואל אותי איך צריך לעשות את זה, זה צריך לצאת ממשרד הספורט.
<גיל לוסטיג: משרד הספורט צריך להוביל את זה, אבל זה צריך לצאת.
<גיל לוסטיג: צריכה להיות תוכנית מדינית סדורה.
<גיל לוסטיג: כל המשרדים צריכים להיות מאוחדים.
<גיל לוסטיג: משרד הקליטה, הזכרת אותו קודם.
<גיל לוסטיג: משרד הרווחה, ככל שיהיו לנו יותר ספורטאים בגילאים הצעירים, הם יהיו פחות נזקקים לשירותי הרווחה.
<גיל לוסטיג: משרד הבריאות, ככל שיעסקו בגילאים צעירים, תופעות ההשמנה והפעילות הזאת, הם בגיל מבוגר יצטרכו פחות את שירותי הבריאות.
<גיל לוסטיג: משרד החינוך כמובן.
<גיל לוסטיג: חבר'ה, אני כבר לא מדבר על זה שמורים לחינוך גופני מזמן הבינו שהם השגרירים הראשונים והמתווכחים הראשונים לספורט.
<גיל לוסטיג: אין כניסה למערכת הספורט למערכת החינוך חוץ מהתאחדות בתי ספר, וכך הלאה.
<גיל לוסטיג: הנגב והגליל, כדי לטפל באותה בעיה של הפריפריה, וכל משרד אחר שיכול לתרום לנושא הזה.
<גיל לוסטיג: צריכה להיות תוכנית מדינית איך אנחנו מגדילים את בסיס הפירמידה.
<גיל לוסטיג: בעתודה ההישגית נותנים משאבים לחבר'ה הצעירים האלה כדי שבאמת יגיעו אלינו.
עודד פורר: אתה יודע בשליפה לתת לי דוגמאות לבסיס פירמידה במדינות אחרות כמו שנתתי לדוגמא, למשל בשבדיה מה הוא בסיס הפירמידה?
עודד פורר: כמה ספורטאים פעילים?
<גיל לוסטיג: אני יכול להגיד לך שביפן, סתם אני נותן לך את יפן בגלל הג'ודו, יש מיליון ג'ודאים רשומים.
<קריאה: כמה אוכלוסיית הנוער?
<גיל לוסטיג: 3,000.
עודד פורר: כמה אוכלוסיית יפן?
עודד פורר: זאת השאלה גם.
<גיל לוסטיג: יפן לדעתי 60 מיליון, משהו כזה.
עודד פורר: אם מישהו ידע לבדוק מדינות כמו שבדיה וניו זילנד ואירלנד, להגיד את המספרים.
<גיל לוסטיג: עשינו פעם השוואה לדנמרק.
<גיל לוסטיג: 90% מהילדים במועדוני ספורט.
<גיל לוסטיג: אם תרצו כמובן לענות לשאלות, אני אשמח.
עודד פורר: אריק קפלן.
<אריק קפלן: אריק קפלן.
<אריק קפלן: אני מייצג את התאחדות "אילת", הספורט שאינו אולימפי במדינת ישראל.
<אריק קפלן: תיכף אני אגיד איך זה מתקשר.
<אריק קפלן: קודם כול, אני מצטרף די לסיפא של גילי.
<אריק קפלן: כפי שאתה אמרת, הבעיה מתחילה בכלל בבתי הספר, במשרד החינוך.
<אריק קפלן: זה הבסיס.
<אריק קפלן: ברגע ששם אין ספורט כמו שצריך, ולדעתי משרד החינוך היה צריך לשבת פה גם בדיון, המפקח על החינוך הגופני.
עודד פורר: אתם הזמנתם את משרד החינוך?
<יהודית גידלי: משרד החינוך מקבל הכול.
עודד פורר: גם לדיון הקודם הם לא הגיעו.
<יהודית גידלי: נכון, אתה צודק.
<יהודית גידלי: הם גם אמרו שזה לא שייך אליהם.