GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוניר מחמיד: אנחנו גם קיבלנו כמה פרסים בתמיכתו של פרופ' יוסי לשם.
<מוניר מחמיד: יש פה אנשים שעובדים מאחורי הקלעים, שולמית, יוסף, דוריס וחולוד, מדריכים שהם עובדים מאחורי הקלעים ועוזרים לנו ומלווים אותנו.
יעקב מרגי: התלמידים של מוניר, בבקשה.
<מיאר אגבאריה: אני מיאר מחטיבת ביניים "סאלם".
<מיאר אגבאריה: אנחנו שמחות לספר לכם על פרויקט החקר שאנחנו משתתפות בו וזה חקר ציפורים.
<מיאר אגבאריה: ההוראה הפרונטלית היא הוראה משעממת ברובה ואינה מאתגרת או מעניינת אותנו, אבל אחרי הסיור הראשון חווינו חוויה מקסימה.
<מיאר אגבאריה: לעולם לא נשכח.
<מיאר אגבאריה: בוודאי התעניינו מאוד בחקר זה ורצינו לדעת כל דבר שתלוי בציפורים וצורת החיים.
<אראם אמארה: שלום לכולם, אני אראם מחטיבת ביניים "סאלם".
<אראם אמארה: התוכנית אפשרה לנו לפרוץ את גבולות הכיתה.
<אראם אמארה: היא עזרה לנו לחשוב.
<אראם אמארה: רכשנו מיומנות החקר.
<אראם אמארה: אני יכולה להגיד שהסיסמא של הפרויקט היא – מורידים מע"מ ומעלים מכס, אבל לא במובן שאתם יודעים.
<אראם אמארה: מע"מ, קיצור של מורה עומד ומדבר.
<אראם אמארה: מכס, קיצור של מעורבות, כייף, סקרנות.
יעקב מרגי: רגע, רגע, את לא יודעת מה את עשית עכשיו.
יעקב מרגי: את התפרצת לדלת פתוחה.
יעקב מרגי: הסתדרות המורים תשמע, תעשה שביתה, אבל אף אחד לא רוצה לוותר על תפקידו של המורה.
יעקב מרגי: יש מקום לדון בשיטת ההוראה.
יעקב מרגי: בבקשה, כל הכבוד לך.
<אראם אמארה: אנחנו כתלמידים, המעורבות שלנו בלמידה היא גדולה יותר.
<אראם אמארה: היציאה מחוץ לכותלי הכיתה אפשרה לנו ללמוד בצורה חווייתית וכיפית, והסקרנות היא ללמוד על נושא שהוא קרוב לליבנו, כי אנחנו כתלמידים מאמינים שלמידה ללא תשוקה מקלקלת את הזיכרון.
<אראם אמארה: איך שאמר אלברט איינשטיין, תזכרו, כשיש את הרצון, ישנה הדרך.
<אראם אמארה: תודה רבה.
<עבד סאלם: (מדבר בערבית).
<סמאהר אבו שרקייה: (מתרגמת את דברי התלמיד).
<סמאהר אבו שרקייה: אני עבד סאלם.
<סמאהר אבו שרקייה: מערערה, בית ספר יסודי "טאהא חוסין".
<סמאהר אבו שרקייה: לפני שהכרתי את הציפורים ואת המורה מוסטפא, אני לא אהבתי בית ספר ולא באתי לבית הספר.
<עבד סאלם: (מדבר בערבית)
<סמאהר אבו שרקייה: (מתרגמת).
<סמאהר אבו שרקייה: ההורים שלי תמיד צעקו עלי שלא הלכתי לבית הספר.
<סמאהר אבו שרקייה: אני לא אהבתי ללכת ולא הלכתי, עד שהכרתי את המורה מוסטפא.
<סמאהר אבו שרקייה: ההורים שלי, אחרי שראו איך התחברתי לנושא של הצפרות, קנו לי מצלמה.
<סמאהר אבו שרקייה: (אני יודעת שהם משלמים 200 שקל כל חודש למצלמה הזאת).
<סמאהר אבו שרקייה: המורה מוסטפא עודד אותי והיום גם אני רוצה ללמוד עברית וללמוד אנגלית ולהתקדם בחיים.
<סמאהר אבו שרקייה: בכל שבת היינו יוצאים עם המורה מוסטפא.
<סמאהר אבו שרקייה: הוא לקח אותנו ברכב הפרטי שלו.
<סמאהר אבו שרקייה: הם מגיעים לרמת הנדיב, למעגן מיכאל וגם לסביבה הקרובה בכפר.
<סמאהר אבו שרקייה: הם הולכים, מצלמים ציפורים, נהנים מהציפורים ועושים עבודות חקר בצפרות.
יעקב מרגי: אני רוצה לשאול אותו מה הוא רוצה להיות כשיהיה גדול?
<סמאהר אבו שרקייה: הוא רוצה להיות צלם.
<יוסי לשם: אני רק רוצה להגיד לכם משפט.
<יוסי לשם: המנהלת הזאת והמורה מוסטפא, הוא הצליח להטריף את כל בית הספר.
<יוסי לשם: כולו בצפרות וזו רק דוגמא, כמו שגם מוניר, אגב.
<יוסי לשם: שני המורים האלה צריכים להזיז את כל המגזר הערבי.
<יוסי לשם: כל הכבוד.
<סמאהר אבו שרקייה: אני רוצה להוסיף רק דבר אחד.
יעקב מרגי: המנהלת, תציגי רק את עצמך לפרוטוקול.
<סמאהר אבו שרקייה: אני סמאהר אבו שרקייה, מנהלת יסודי "טאהא חוסין".
<סמאהר אבו שרקייה: חבר הכנסת גנאים דיבר על המורה המשוגע, ומוסטפא הוא המשוגע שלנו לא רק בבית הספר, נראה לי במחוז.
<הדס כץ שדה חן: לא רק במחוז, זה בכל הארץ.
<הדס כץ שדה חן: אנחנו שישה בתי ספר.
<הדס כץ שדה חן: הדס כץ שדה חן.
<הדס כץ שדה חן: אני אחראית על תוכנית חקר ציפורים.
<הדס כץ שדה חן: אין לנו כנס שמתחילים בלי שאנחנו אומרים, עבד יהיה.
<הדס כץ שדה חן: בשנה הבאה תהיה תערוכה של עבד.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לקלקל לו את החלומות.
יעקב מרגי: הוא יהיה צלם, אבל הוא לא יהיה רק צלם.
יעקב מרגי: בסוף הוא יהיה צפר.
יעקב מרגי: זה חיידק שנדבקים בו.
<סמאהר אבו שרקייה: התחלתי להגיד שמוסטפא הוא המשוגע שלנו.
<סמאהר אבו שרקייה: היום הוא סוחף גם את בית הספר וגם אנחנו משתמשים בחקר צפרות ככלי לטיפול בילדים נושרים.
<סמאהר אבו שרקייה: עבד היה דוגמא של ילד שנשר, שאני והקב"סית והיועצת והצוות הטיפולי ניסינו את כל הדרכים האפשרויות כדי להחזיר אותו לבית הספר, וההורים שלו, ולא הצלחנו.
<סמאהר אבו שרקייה: רק הצפרות והציפורים והמצלמה הביאו אותו לבית הספר והיום הוא רוצה ללמוד גם עברית, גם אנגלית.
<סמאהר אבו שרקייה: הוא מתייצב יום יום בבית הספר ובא מוקדם והולך אחרון.
<סמאהר אבו שרקייה: גם שישי-שבת הוא עושה את זה.
<סמאהר אבו שרקייה: אנחנו גאים בו וגאים גם במוסטפא.
יעקב מרגי: צריך רק להאמין בעצמך.
יעקב מרגי: רונית משיח, בבקשה.
<רונית משיח: נעים מאוד.
יעקב מרגי: התלמידים שלך סביב השולחן.
<רונית משיח: בית ספר "גוונים", חטיבת ביניים בראש העין.
<רונית משיח: לידי ענת, שתינו בצוות מדעים.
<רונית משיח: אני הרכזת, מורה בצוות.
<רונית משיח: לידי יושב רועי אקנין, תלמיד י"ב.
<רונית משיח: הוא בוגר שלנו ועכשיו הוא לומד ב"בגין", ודנה שהיא גם כן בוגרת.
<רונית משיח: עכשיו היא בכיתה י'.
<רונית משיח: שניהם מתנדבים בחטיבה ועוזרים לנו להוביל את כל הפרויקט של חקר ציפורים.
<רונית משיח: ענת ואני רצינו הזדמנות להעמיק את החיבור לארץ, חיבור לטבע.
<רונית משיח: קיבלנו את זה כאן בחקר ציפורים.
<רונית משיח: כל תלמידי ט' אצלנו כמו במדינת ישראל, עושים עבודות חקר.
<רונית משיח: אנחנו פתחנו בפניהם את האפשרות לחקר ציפורים.
<רונית משיח: מתוך שבע כיתות אנחנו מגייסים את התלמידים, נותנים להם אפשרות לבחור להצטרף לתוכנית.
<רונית משיח: התחלנו לפני ארבע שנים עם כחמישה עשר תלמידים.
<רונית משיח: כיום יש לנו חמישים שאנחנו קובעים בשעות הזויות כדי לנסות שירדו.
<רונית משיח: אנחנו בשעות אפס או ישר אחרי הלימודים, אבל עדיין הם מתלהבים ומגיעים לנושא.
<רונית משיח: אני חייבת להודות למנהלת שלנו טלי אביב, שנותנת לנו את הגב, וכמובן ליהבית ולשלומית שמבחינת משרד החינוך נותנים מענה מאוד חזק.
<רונית משיח: אנחנו השנה עם חמישה מתנדבים.
<רונית משיח: אם התחלנו עם רועי שהוא סיים כיתה ט', שהיינו צריכים עזרה בתמיכה בעבודות חקר, כיום הם נותנים את התמיכה ועוד מעט הם יציגו מה הם עושים.
<רונית משיח: אעביר את הבמה לרועי.
<רועי אקנין: שלום, קוראים לי רועי אקנין, אני בכיתה י"ב.
<רועי אקנין: אני בוגר של "גוונים".
<רועי אקנין: אני כבר שנה רביעית חלק מהפרויקט חקר ציפורים.
<רועי אקנין: בכיתה ט' הייתי בשנה הראשונה של הפרויקט ועכשיו שנה שלישית שאני עוזר להנחות אותו.
<רועי אקנין: אני אדבר באופן אישי מה קורה בפרויקט ואיך זה מרגיש עבור תלמיד ועבור מישהו שמדריך.
<רועי אקנין: אנחנו עושים את הפרויקט שלנו עם בית ספר מפולין.
<רועי אקנין: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם כיתה מפולין.
<רועי אקנין: המטרה שלנו היא פחות או יותר גם ללמוד על הציפורים וגם לחזק את הקשרים עם אנשים ממקומות שונים.
<רועי אקנין: הפרויקט מתחיל באיזושהי מצגת היכרות שבה תלמידים יכולים להכיר אחד את השני.
<רועי אקנין: אני יכול להגיד באופן אישי שאני הכרתי תלמידה אחת מפולין שם, שיצא לנו לדבר הרבה אחרי.
<רועי אקנין: המשכנו לדבר חודשים אחרי שהפרויקט גם נגמר.
<רועי אקנין: אני חושב שזו דרך מאוד מיוחדת וטובה להכיר אנשים שונים, להיחשף לתרבויות אחרות דרך נושא שמקשר בין אנשים.
<רועי אקנין: בין השאר גם עשינו כל מיני חידונים של מידע על הארץ ועל פולין, להכיר בין התלמידים - - -
<רונית משיח: שזה נעשה בזמן אמת.
<רועי אקנין: כן.
<רונית משיח: אנחנו עושים מפגש סקייפ.
<רונית משיח: אם אתם רואים כאן למשל, זה שאלות שהתלמידים שלחו לנו מהארץ ומפולין ובזמן אמת במפגש סקייפ הם עונים על זה ואנחנו רואים את התוצאות על הלוח.
<רונית משיח: זה דבר שאני לא יכולה לתאר לכם את ההתלהבות.
<רועי אקנין: אחר כך אנחנו מגיעים לחלק של החקר עצמו.
<רועי אקנין: החקר נעשה בצורה שיתופית, חלקו.
<רועי אקנין: חלקו באופן אישי.
<רועי אקנין: כל התלמידים לומדים על מגוון הציפורים בטבע, בארץ, לומדים להכיר את הסביבה שיש לנו פה, לומדים להיחשף לנושא שביום יום פחות נחשפים לזה, זה שונה יותר.
<רועי אקנין: אחר כך עושים עבודות חקר בשיתוף פעולה עם תלמידים מפולין.
<רונית משיח: אפשר לראות כאן מפה אינטראקטיבית שאנחנו נעזרים בזה, חקר על השפעה של גורם אחד, טופוגרפיה על מקומות העצירה, ממש עוקבים בעזרת המשדרים של הציפורים.
<רונית משיח: בבקשה, דנה.
<דנה קורגנוב: קוראים לי דנה קורגנוב.
<דנה קורגנוב: הייתי רוצה לסכם את העניין שדיברנו עליו.
<דנה קורגנוב: אני חייבת להגיד שהפרויקט הזה נותן לנו ידע שבבית ספר לא תמיד נותנים לנו, זאת אומרת זה שיעור כזה שנותנים לנו את הידע בצורה אחרת, בצורה שמדברים איתנו בגובה העיניים.
<דנה קורגנוב: נותנים לנו להכיר יותר ביולוגיה ומדעים לעומק, זאת אומרת, זה הופך אנשים שלרוב חושבים, אני לא טוב בדברים ריאליים, אז אני פחות מתחבר לביולוגיה.
<דנה קורגנוב: לא, זה הופך אנשים שחושבים שהם לא אוהבים ביולוגיה, לאנשים שממש אוהבים ביולוגיה, כמוני.
<דנה קורגנוב: אני יכולה להגיד שיש גם מקום מאוד יצירתי בתוך כל הדבר הזה.
<דנה קורגנוב: אני יכולה להגיד שהרבה ילדים שהם לא בהכרח המדענים הכי גדולים, באים לתוך המקום הזה ומצליחים בגדול, כי הם יצירתיים ממש.
<דנה קורגנוב: אני חייבת להגיד שזה גם נותן לאנשים הרבה מקום להיות בן אדם אנושי ולהראות את עצמו.
<דנה קורגנוב: אני יכולה להגיד לכם שלהכיר אנשים מפולין זה די מיוחד.
<דנה קורגנוב: הם מאוד שונים מאיתנו.
<דנה קורגנוב: אני חייבת לומר גם עוד דבר אחד, שכמו שראיתם לפני כמה זמן, יוסי עשה פרויקט ממש מיוחד ולקח כל מיני ילדים מכל מיני מקומות בארץ ובעצם עשה מאיתנו סוג של כתובת חיה, save the dead sea.
<דנה קורגנוב: אני השתתפתי בתוך הפרויקט הזה ואני חייבת לומר שלעמוד שם, להחזיק את היד לחברים הכי טובים שלי, ושאני אני נמצאת בתוך מקום שיש בו כל כך הרבה דו קיום וכל כך הרבה אהבה, זה היה אחד הדברים הכי מדהימים שעברתי בחיים שלי.
<דנה קורגנוב: פשוט שתקנו איזה חמש דקות וזה היה פשוט הדבר הכי מדהים.
יעקב מרגי: מה זה עשה לכם ברמה האישית?
<דנה קורגנוב: זה הפך אותי לבן אדם שהרבה יותר אכפת לו מהסביבה שלו.
<דנה קורגנוב: זה הפך אותי לבן אדם שהרבה יותר אוהב ביולוגיה ומדעים.
<דנה קורגנוב: זה הפך אותי לבן אדם שבאמת יכול לבוא ולשנות משהו.
<דנה קורגנוב: זה הפך אותי לבן אדם שיודע להקשיב.
<דנה קורגנוב: אני חושבת שבתור בת נוער יש לי את ההזדמנות להחליט מה לעשות עם הזמן שלי, ואם אני יכולה באמת לתרום ולתת לקהילה - - -
יעקב מרגי: מעבר לשטנס הקבוע של מסגרת לימודים ותנועות נוער, עוד נושא.
<דנה קורגנוב: כן, אני חושבת שלהתנדב בקהילה זה מאוד חשוב וזה משהו שאני ורועי גם מאוד אוהבים בתוך הפרויקט הזה.
<שלומית ליפשיץ: אפשר להוסיף הערה בבקשה?
<שלומית ליפשיץ: רציתי לומר שרועי הוא יזם חברתי משום שהוא בעצם הפך את פרויקט הציפורים למעורבות חברתית, זאת אומרת, ממילא הם מחויבים למעורבות חברתית.
<שלומית ליפשיץ: הוא הפך את הנושא שהוא אוהב לנושא של מעורבות חברתית וזה סוג של יזמות חיובית.
<חנה ביינר: הוא פנה אלינו בסוף השנה הראשונה ואמר, איך אפשר להמשיך?
<חנה ביינר: בזכות התיכון ובזכותו באמת זה קיבל עוד תנופה.
<חנה ביינר: שלוש שנים איתנו מתנדב.
יעקב מרגי: בבקשה, בית ספר "נירים".
<עליזה אזרזר: שלום לכולם, שמי עליזה, אני מנהלת בית ספר "נירים" במעלה אדומים.
<עליזה אזרזר: אני גם מברכת אותך על היוזמה הזאת, ולך, פרופ' יוסי לשם על זה שהזמנת אותנו לייצג את החינוך המיוחד.
<עליזה אזרזר: אני חושבת שזה מאוד חשוב.
<עליזה אזרזר: אני לא נמצאת כאן לבד.
<עליזה אזרזר: יש איתי צוות וגם תלמיד ומורה.
<עליזה אזרזר: אתן להם לדבר.
<עליזה אזרזר: בית הספר שלנו עובד עם תלמידים מכיתות א' עד ט' שמאופיינים בקשיים רגשיים והתנהגותיים, בהתפרצויות של זעם.
<עליזה אזרזר: אני אומרת את הכול על השולחן ואצלנו גם בבית הספר אנחנו מדברים על הכול, אז ככה שאנחנו לא מסתירים שום פרטים.
<עליזה אזרזר: הסתגרות, התנהגות מתריסה ומתנגדת והיעדרויות רבות מבית הספר.
<עליזה אזרזר: לרובם קשיי קשב וריכוז, היפראקטיביות ואימפולסיביות.
<עליזה אזרזר: לחלקם לקויות למידה ולכולם פערים לימודיים שנוצרו והצטברו עם השנים.
<עליזה אזרזר: הקשיים הללו גרמו לתלמידים להימנע מלמידה, לברוח מהכיתה ואפילו לשלם במחיר סטיגמטי של להיות "המופרע" של הכיתה.
<עליזה אזרזר: הם מרבים לשוטט בחצרות ובגינות בית הספר שהפכו להיות המקום הבטוח הלא מאיים, אך גם מקור להרבה סקרנות, למידה וחקר.
<עליזה אזרזר: כבית ספר כוללני היה עלינו למצוא פתרונות לאתגרים הללו והגענו למסקנה שאם לתלמיד קשה להגיע לכיתה וללמוד, הלמידה תצא אליו, למקום בו הוא מרגיש בטוח ונוח ביותר, וכך קרה.
<עליזה אזרזר: הקושי של התלמיד ללמוד פגש את הטבע וקרה משהו מופלא.
<עליזה אזרזר: הסקרנות הטבעית התעוררה, הצורך לקבל תשובות על תופעות הטבע פתח את הצורך בלמידה.
<עליזה אזרזר: השאלות והחקר הגיעו באופן טבעי והגישה ללמידה כבר לא הפחידה.
<עליזה אזרזר: תלמידנו, כפי שתואר קודם, הנרתעים מאוד מלמידה ובורחים, תרתי משמע, גם מהתמודדות וגם פיזית, רצו ללמוד ולדעת וכך רתמנו את הטבע והמגוון הביולוגי הקיים במרחב בו נמצא בית הספר, לתהליך של למידה והעצמה.
<עליזה אזרזר: בית הספר שלנו נמצא בתהליך של הסמכה לבית ספר ירוק, נכנס לתהליך שבו נעשה שימוש בצומח והחי במתחם בית הספר ומחוצה לו, למען קבלת תועלות חינוכיות, חברתיות וסביבתיות.
<עליזה אזרזר: המשאב היקר הזה הפך למקור עשיר להזדמנות להוראה וללמידה.
<עליזה אזרזר: היות ובית הספר ממוקם באזור המצוי על נתיב נדידה של ציפורים ובאזור שלנו מתקיים מגוון ציפורים גדול, בנינו את כל חצרות בית הספר שלנו על גינותיו כגינה מזמינה ציפורים, פרפרים, חרקים, ועל הדרך מצאו אצלנו הזמנה גם הקיפוד, הצב, השועל ושפני הסלע החיים באזור.
<עליזה אזרזר: הנושא פגש את התלמידים והפך להיות החומר לחקר וללמידה, ויותר מכל, המגשר בין הפחד והרתיעה מלמידה לנדרש מכל תלמיד בגילאים השונים, והצפרות הפכה להיות נושא מאוד מרכזי בבית הספר.
<עליזה אזרזר: הגינה שלנו, ואם מבקרים בה, רואים מתקני קינון והאכלה, בריכת דגים עבור השלדג, והשלדג מבקר אצלנו ויש לנו תמונות וממש תיעוד, מרחבי למידה ממש מוגדרים עם כסאות, עם אפשרות לשבת.
יעקב מרגי: כמה תלמידים יש בבית הספר?
<עליזה אזרזר: חמישים, והם ילדים עם קשיים מאוד מסוימים, ילדים מיוחדים בכל מובן.
<עליזה אזרזר: אגב, האינטליגנציה שלהם היא תקינה.
<עליזה אזרזר: הקושי שלהם הוא אחר.
<עליזה אזרזר: אני אתחבר תיכף לעבד ומאוד למה שקרה לך וקורה לתלמידים שלנו.
<עליזה אזרזר: יש לנו גם כיתה שמוגדרת ככיתת צפרות, בתוכה יש מערכת צילום שמצלמת את החצר שלנו עשרים וארבע שעות ביממה במשך שבעה ימים ומתעדת את כל מה שקורה בחצר.
<עליזה אזרזר: הכיתה כוללת גם משחקים, גם חומרי עיון ולמידה, גם דפי עבודה וכמובן הטלוויזיה שמאפשרת לראות מה המצלמה קלטה בעיניה, וזאת ההזדמנות באמת לעשות את המחקר.
<עליזה אזרזר: הגינה תוכננה ונבנתה בשיתוף כלל התלמידים, אבל גם בשיתוף הרשות.
<עליזה אזרזר: הם היו שותפים בבניית מתקני האכלה וקינון, ותלייתם, בשתילת שיחים ועצים מזמיני ציפורים, בנו בית מלון לחרקים עבור ציפורים אוכלי חרקים וכל יום הם דואגים לקחת את כל שאריות המזון, במקום לזרוק, לשים אותם באמת במתקני האכלה והציפורים מאוד נהנים.
<עליזה אזרזר: דרך העבודה הזאת באמת למדו התלמידים לתכנן, להישמע להוראות, לחקור, ללמוד, לקרוא, לכתוב ולהביע את עצמם, ויותר מכל, לא להירתע ללמידה.
<עליזה אזרזר: הערך והביטחון העצמי עלו ואיתם תחושת המסוגלות והלמידה נדדה מהחוץ אל תוך הכיתה.
<עליזה אזרזר: היום גם אם הם נכנסים לתוך הכיתה, אין להם חשש ופחד מלמידה.
<עליזה אזרזר: כמובן יש לזה ערך חברתי.
<עליזה אזרזר: אנחנו תורמים לקהילה.
יעקב מרגי: היה לי רב במועצה האזורית שלנו.
יעקב מרגי: כשהוא היה מתחיל לדרוש מהדף, היינו שמחים.
יעקב מרגי: הוא ספר את הדפים, אבל אחרי שהוא גמר לספור את הדפים, הכניס לכיס, התחיל לדבר בעל פה.
יעקב מרגי: אני רואה את הדפים, נכנס ללחץ.
<עליזה אזרזר: מה שאני רוצה גם לומר, שהלמידה באמת יצאה גם לבתים, רתמה את המשפחות.
<עליזה אזרזר: המשפחות היום עסוקות בזה ובעצם אנחנו מבינים היום שללא הציפורים, ללא שמירה על איכות הסביבה, בעצם אנחנו מערערים גם על הקיום שלנו.
יעקב מרגי: רואים את הלהט והחיבור שלך לדברים.
יעקב מרגי: אני לא מתפלא ואנחנו לא מתפלאים.
יעקב מרגי: אנחנו יודעים שהילדים האלה הם ילדים מיוחדים.
יעקב מרגי: אנחנו מנסים להכתיב למבנה שלהם את צורת הלימודים.
יעקב מרגי: זה מה שנקרא, חנוך לנער על פי דרכו.
<עליזה אזרזר: ללכת עם הסקרנות שלהם.
יעקב מרגי: עם הכלים שלהם האובייקטיביים וזה מצליח.
יעקב מרגי: כמו שזה הצליח עם עבד, ואני מאמין שנשמע את אורי וזה בטח הצליח גם עם אורי, אז זה מצליח.
יעקב מרגי: לקחתי את רשות הדיבור, כי בימים הקרובים אנחנו מתחילים יחד עם משרד החינוך להוביל רפורמה בחינוך המיוחד, שינוי תפיסה לגמרי, גם בשילוב, גם בכיתות החינוך המיוחד, גם בבתי הספר, כמעט בכל פרמטר.
יעקב מרגי: זו רפורמה חשובה ומצאתי לנכון לומר את זה.
יעקב מרגי: אורי, אתה נמצא בוועדת הכנסת והבמה היא שלך.
יעקב מרגי: דעו לכם שחלק גדול מחברי הכנסת ובכלל מהמורים שלנו ומההורים שלנו ומהפרופסורים שלנו, יש להם בעיות אובייקטיביות של קשב וריכוז והיפראקטיביות.
<אורי בר: אני אורי.
<אורי בר: אני רוצה לדבר אתכם קצת על הנשר.
<אורי בר: הייתי באוניברסיטת תל אביב וחתמתי על האישור.
<אורי בר: רציתי להגיד לכם את תהליך של הנשר.
<אורי בר: הנשר מטיל ביצה אחת בשנה ואם הוא רוצה עוד ביצה, אז הוא נותן לאנשים שיטפלו בו ואחר כך ישחררו אותו לטבע, ואותו תהליך הם יעשו עם הביצה שלהם.
יעקב מרגי: בחרת ללכת על הנשר.
יעקב מרגי: זה מלך העופות.
יעקב מרגי: כל הכבוד, אורי.
יעקב מרגי: אני מאחל לך הצלחה.
יעקב מרגי: לי אין ספק שתצליח.
<יעל פאר: אפשר רק לסכם ולהגיד במילה?
יעקב מרגי: בבקשה, מי הדוברת?
<יעל פאר: קוראים לי יעל פאר, אני רכזת הקיימות בבית ספר "נירים".
<יעל פאר: התלמידים שלנו שמגיעים אלינו, אפשר להגדיר אותם גם כנפגעי החברה האנושית, תלמידים שחווים תסכולים ולא רק בגלל התנאים שהם מגיעים איתם מבית, אלא כי החברה שלנו לא כל כך, כמו שאמרת, משרד החינוך לא תמיד מותאם לקלוט, הכיתות הרגילות לא מותאמות לקלוט תלמידים שיש להם קצת קשיים אחרים, ואני חושבת שיש בזה דבר שהוא כל כך מרגש, שדווקא הסביבה הטבעית ודרך הסביבה הטבעית ודרך הטבע והציפורים, זה מה שמחזיר את התלמידים לחיות בחברה האנושית ולא כנתמכים, לא כנזקקים לסיוע, אלא כמובילים, כאנשים משפיעים.
<יעל פאר: התלמידים שלנו מובילים בעיר.
<יעל פאר: הם שגרירים של הנושא.
<יעל פאר: אנחנו מובילים את הנושא של הציפור העירונית.
<יעל פאר: התלמידים שלנו הם לא תלמידים שאפשר להגיד עליהם שהם בצד, בשוליים.
<יעל פאר: הם מובילים חברתיים וזה דרך הטבע ודרך הציפורים.
יעקב מרגי: חוויה אישית.
יעקב מרגי: אני הייתי בתיכון לפני ארבעים שנים, בי"ב.
יעקב מרגי: היה לנו חבר.
יעקב מרגי: כשאנחנו רצנו בהפסקות למגרש, בית הספר נבנה חדש, קצה העיר, לפני החיסול של הטבע המדברי, הוא היה יושב במורד הגבעה עם עכבישים או לטאות או פרפרים, וכשבשיעור ביולוגיה היה צריך לדבר על סוג מסוים של פרפר או לטאה או עכביש, הוא היה מרצה למורה.
יעקב מרגי: התלמיד היה חבר שלנו מהכיתה.
יעקב מרגי: היה אומר להם, זה מהזן הזה והזה ויש לו כך וכך.
יעקב מרגי: אין ספק שזה מחבר, זה מחולל שינוי.
יעקב מרגי: בהתחברות למה שאמרתי על הרפורמה, אנחנו כולנו חסידים של השילוב, אבל אף פעם לא חשבו על זה שכמה שאתה לוקח את התלמיד ומשלב אותו במערכת החינוך הרגילה, ויש נקודת שבר, אין מקום לטפל בו.
יעקב מרגי: ברפורמה יהיה חדר, וינטלציה עם מומחה לנושא.
יעקב מרגי: כל מורה במכללות להכשרת מורים יעבור השתלמות ופרק בחינוך מיוחד.
יעקב מרגי: יש מורים שמשלבים, מנהלי בתי ספר שמשלבים להם תלמידים עם צרכים מיוחדים ואפילו הם לא יודעים מה זה, אז הרפורמה היא יסודית, היא חשובה.
יעקב מרגי: זה גם דורש משאבים רבים.
יעקב מרגי: הממשלה מוכנה והשר מוכן.
יעקב מרגי: אורי, שוב תודה לך ותמשיך לחקור.
יעקב מרגי: אילנית אייזיק, בבקשה.
<אילנית אייזיק: שלום לכולם, שמי אילנית אייזיק, אני ממונה על חינוך לקיימות במחוז הצפון.
<אילנית אייזיק: מחוז הצפון מזה שמונה שנים, קיים בו יעד שהוא יעד חובה מחוזי, יעד להגברת המודעות, האחריות והתרומה למען קיימות הסביבה, אורח חיים פעיל, בריא ובטוח.
<אילנית אייזיק: כדי לממש את היעד הזה, ד"ר אורנה שמחון שהיא מנהלת מחוז הצפון, הקימה ועדה שבעצם מי שיושב שם הם נציגים ממשרד החינוך, נציגים מהמשרד להגנת הסביבה, נציגי כלל הגופים הירוקים, נציגים ממועצת התלמידים, מינהל חברה ונוער.
<אילנית אייזיק: בעצם שיתוף הפעולה מניב פעילות מגוונת והוא מוביל בקנה מידה ארצי תוכניות לחינוך לקיימות במערכת החינוך במחוז הצפון.
<אילנית אייזיק: אחת מהתוכניות שבאמת כבר מובילה במשך שמונה שנים זה מיזם "כן לציפור".
<אילנית אייזיק: זה מיזם ייחודי למחוז הצפון.
<אילנית אייזיק: מטרת המיזם למעשה היא לחנך לשמירה ואחריות על המגוון הביולוגי והסביבה באמצעות למידת חקר בתחום הצפרות, וכמובן המיזם הזה הוא בשיתוף החברה להגנת הטבע, המשרד להגנת הסביבה, רשות הטבע והגנים וקק"ל.
<אילנית אייזיק: במיזם הזה משתתפים תלמידי כיתות ד' מתשעים ושלוש רשויות ממחוז הצפון.
<אילנית אייזיק: בעצם יש לנו בית ספר שמייצג כל רשות ומתוך בית הספר כיתה אחת או שתי כיתות בשכבת ד', וזה שיתוף פעולה של כלל המגזרים.
<אילנית אייזיק: כמו שאתם יודעים, מחוז הצפון הוא רב תרבותי וזה הייחוד שלו, יהודים, בדואים - - -
יעקב מרגי: כל המדינה היא רב תרבותית.
<אילנית אייזיק: כן, זה נכון.
<אילנית אייזיק: אצלנו זה יותר, אתם יודעים.
<אילנית אייזיק: יהודים, בדואים, דרוזים.
יעקב מרגי: מה נאמר בדרום?
יעקב מרגי: מה נאמר במרכז?
יעקב מרגי: החברה שלנו היא חברה רב תרבותית.
יעקב מרגי: כך צריך להתייחס.
<אילנית אייזיק: היא רב תרבותית, אבל מה שאני מנסה לומר זה שהמיזם הזה נותן מענה לרב תרבותיות ולשיתוף הפעולה, והוא מאוד בולט בתחום הזה.
<אילנית אייזיק: נורא חשוב לספר משהו שאולי אני לפחות לא שמעתי.
<אילנית אייזיק: התוצר המסכם של התלמידים, גם עבודת חקר אבל גם אקטיביזם חברתי.
<אילנית אייזיק: התלמידים עושים כל מיני פעילויות חברתיות, קהילתיות.
<אילנית אייזיק: אתן דוגמא.
<אילנית אייזיק: במועצה אזורית מגידו הם מקיימים את המיזם להצלת הבז האדום והם עושים שם מעקב אחרי קינון הבזים האדומים, בונים תיבות קינון, משתתפים בסקרים.
<אילנית אייזיק: בסופו של יום התלמידים האלה הופכים להיות נאמני בזים וחונכים תלמידים אחרים.
<אילנית אייזיק: היום מקננים במועצה האזורית מגידו שלוש מאות בזים אדומים שמהווים את הריכוז העיקרי של הבזים בישראל.
יעקב מרגי: אתם יודעים שבכנסת יש תחנת מחקר לצפרות?
<אילנית אייזיק: נכון, אני נכנסתי לכאן וראיתי מרכז צפרות בכניסה, שזה מדהים ואני חושבת שזה אפילו איזושהי תדמית חיובית.
יעקב מרגי: הכנסת היא ירוקה, בלי שום קשר.
יעקב מרגי: אנחנו מדברים על קיימות.
<אילנית אייזיק: נכון, שזה מאוד יפה.
<אילנית אייזיק: סך הכול יש לנו ארבע מאות חמישים ותשעה בתי ספר עד היום, שמונה שנים במיזם "כן לציפור".
<אילנית אייזיק: כל שנה תשעים ושלושה בתי ספר.
<אילנית אייזיק: חלקם מתחדשים, חלקם נשארים.
<אילנית אייזיק: אני רוצה לומר תודה רבה ליוסי לשם שנותן לנו כתף.
יעקב מרגי: תודה רבה לך שבאת מהצפון להחכים אותנו.
יעקב מרגי: זה מראה על החשיבות.
<אילנית אייזיק: תודה רבה גם לכם.
יעקב מרגי: בבקשה, מר אבידן.
<דן אבידן: שלום, שמי דן אבידן מאגף של"ח וידיעת הארץ במשרד החינוך.
<דן אבידן: קודם כל, יוסי, אני מברך אותך על כל העשייה שלך.
<דן אבידן: התלמידים שלנו, כמאתיים ושלושים אלף תלמידי של"ח בכל רחבי הארץ מכל המגזרים, לומדים במסגרת סדנאות שהן סדנאות של לימודים בכיתה ויום סיור על כל פרק לימוד.
<דן אבידן: אנחנו קוראים לזה יום שדה משימתי.
<דן אבידן: במסגרת הזו יש לנו שתי סדנאות שבאחת מהן יוסי ממש מככב, זו סדנת מפגש טבע בארץ ישראל, שכמעט כל תלמידנו רואים את הסרט "לעוף עם הציפורים" שמדבר על כל העניין של נדידת הציפורים, התופעה הזו.
<דן אבידן: בנוסף לזה יש לנו סדנה נוספת שאנחנו קוראים לה "הבקע כגבול של שלום מתפתח".
<דן אבידן: אנחנו עוסקים בכל אורך הבקע, כשהעיסוק שלנו בידיעת הארץ, מטרתו ערכית.
<דן אבידן: אנחנו עוסקים בערכים דרך הכלי של ידיעת הארץ, ובבקע אנחנו באמת מדברים על יחסים בין מדינות, יחסים בין אנשים.
<דן אבידן: התלמידים שלנו, כבר אמרתי, הם מכל המגזרים, וכמובן שים המלח הוא נושא חשוב.
<דן אבידן: כמעט כל כיתות ט' יוצאות לטיול שנתי, אנחנו קוראים לזה מסע משמעותי היום, כי זה הופך לתהליך של כמה חודשים עד שיוצאים למסע, שהתלמידים משתתפים בו.
<דן אבידן: במסגרת הזו ים המלח הוא נושא חובה.
<דן אבידן: אתן דוגמא מעניינת.
<דן אבידן: יש לנו מסגרת מנהיגות צעירה שנקראת מש"צים.
<דן אבידן: זה כולל עשרת אלפים בני נוער, מהם מעל אלף במגזר הערבי, ובדואים ודרוזים.
<דן אבידן: זה מגיע לאלף וחמש מאות תלמידים.
<דן אבידן: כולם השתתפו בחורף האחרון, בחנוכה, במסע למדבר.
<דן אבידן: במסגרת המסע הזה דיברנו על השיגי המדינה בשבעים שנה.
<דן אבידן: אחד הדברים שראינו אותו כהישגים לדוגמא, זה מפעלי ים המלח.
<דן אבידן: מצד שני, יש פה מחירים.
<דן אבידן: דיברנו על ההישגים ועל המחירים שלהם ועל דרכים שמציעים היום לפתור את הסוגיה הזו של ים המלח, שזה לא פתרון כל כך פשוט.
<דן אבידן: שמעתי פה הרבה מומחים מטעמם שהציעו כל מיני פתרונות לים המלח.
<דן אבידן: אנחנו יודעים שכל פתרון כזה כרוך בבעיות אחרות.
<דן אבידן: את הנזק היה קל לעשות.
<דן אבידן: לתקן יהיה הרבה יותר קשה.
<דן אבידן: תודה רבה.
יעקב מרגי: דן אלון.
<דן אלון: דן אלון, מנהל מרכז הצפרות בחברה להגנת הטבע.
<דן אלון: אני כאן בעיקר לא בשביל עצמי אלא בשביל ילדי החוגים, חוגי הצפרות שלנו, כי דיברנו על חינוך ודיברנו על חינוך במסגרות הפורמליות, אבל צריך לדעת שרוב הידע שישנו בעולם על ציפורים, הוא ידע שנאגר על ידי אנשים שמסתובבים בשטח ויש אצלם ידע עצום.
<דן אלון: יש בעולם מיליוני צפרים.
יעקב מרגי: אני לא רציתי לשאול את יוסי כשהוא אמר ארבעים ושישה אלף עגורים.
יעקב מרגי: אולי ארבעים ושישה אלף ושלוש מאות עשרים ושניים.
<דן אלון: אולי הרמת לי להנחתה, כי אני התחלתי את החיים שלי כצפר בתור מי שספר ציפורים.
<דן אלון: ספרתי כמעט עשרים שנה ציפורים והמספרים האלה שהראו כאן, כמה ציפורים עוברות בישראל, מבוססות על ידע של אנשים כמוני שישבו הרבה מאוד שעות, העבירו גם את המידע לחיל האוויר, הפרויקט החשוב שקודם דורון אלמוג דיבר עליו, ואת העגורים במקרה אני חקרתי בהחולה במשך שלוש שנים, אז ספרתי אותם אחד אחד, בזמנו.
<דן אלון: היום כבר עושים את זה אחרים, צעירים ומוכשרים ממני.
יעקב מרגי: איך סופרים?
<דן אלון: העגורים לנים בתוך אגמון החולה, למי שמכיר.
<דן אלון: אני חושב שכולם כבר מכירים.
יעקב מרגי: אז כשהם במצב סטטי סופרים אותם.
<דן אלון: לא.
<דן אלון: מחכים שהם יצאו בבוקר, מתפזרים מסביב לאגמון.
<דן אלון: כל עגור, יש לו את הכיוון שלו.
<דן אלון: יושבים בכמה חוליות וכל חוליה סופרת קטע מהחוף של האגמון וככה מחברים.
<דן אלון: כמובן שארבעים ושש חמש מאות זה יכול להיות גם ארבעים ושש, ארבע מאות חמישים, אבל זה סדר הגודל.
<דן אלון: אני כאן באמת בשביל להציג את כליל ואסף שהם שני ילדים מחוגי הצפרות שלנו, הדור הבא של הצפרים בישראל שכבר היום מסתובבים בשטח.
יעקב מרגי: כליל ואסף.
<כליל צייטלין: שלום, אני כליל צייטלין מירושלים, בן 14.
<כליל צייטלין: אני חבר בחוג הצפרות של החברה להגנת הטבע, שנמצא ממש כאן בתחנה לחקר הציפורים בירושלים.
<כליל צייטלין: רציתי לספר מה אני רוכש מהתחום הזה, מתחום הצפרות.
<כליל צייטלין: קודם כול בזכות הצפרות אני מגיע ממש לכל הארץ.
<כליל צייטלין: אני זוכה להכיר כל מיני מקומות ברחבי הארץ וללמוד עליהם יותר, להתחבר יותר לארץ שלי.
<כליל צייטלין: אני חושב שהתנסות בצפייה בציפורים זו חוויה שהיא מאוד מיוחדת.
<כליל צייטלין: אתה לומד להכיר את הציפורים, לזהות את הציפורים וגם להכיר את הטבע שיש סביב לך.
<כליל צייטלין: אתה לומד להכיר אנשים מיוחדים שעוסקים בתחום.
<כליל צייטלין: אני חושב שצפרות ממש מאחדת אנשים.
<כליל צייטלין: לצפרות אין גבולות.