GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפעת שאשא ביטון: אין לנו שם שום תנאי סף ולא באמת אנחנו יודעים מה קורה שם, חוץ ממקומות וולונטריים שבהם הוציאו, אתם יודעים, להעשרה ולהכשרה במסגרת המפעם וכאלה, אז חשוב שאנחנו נשים את הזרקור גם שם, כי אפילו שם יותר קל לה להתחיל.
יפעת שאשא ביטון: זה נמצא בחסות המדינה, זה בתוך מערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: יש את הפלטפורמה שאנחנו מייחלים לה גם במעונות, אבל הסייעות משום מה זה איזשהו משהו שהוא out of the blue.
יוסף ג'בארין: כן, אני אהיה קצר ואני אשתף אתכם רק במה שאני שומע מהשטח לגבי הנושא הזה.
יוסף ג'בארין: כל העניין הזה של הסייעות, זה נהפך למתנה פשוט לראש העיר, כי זו חגיגת מינויים.
יעקב מרגי: מי שמכיר את השלטון המקומי יודע מה שהוא מדבר.
יוסף ג'בארין: אני שומע את זה מהאנשים.
יוסף ג'בארין: פשוט זו הייתה המתנה שלו, לתת תפקידים, לחלק, להעביר אנשים מכאן לכאן.
יוסף ג'בארין: מי שלא היה ראוי במקום מסוים וביטל אותו או אותה, אז פשוט היה הפיצוי בלעבור לשם, ולכן נראה לי שכל הנושא הזה פשוט הולך בלי שום פיקוח מקצועי.
יוסף ג'בארין: גם כשיש הוראות שאמורות להיות מקצועיות, הן גם לא מפוקחות ולא מיושמות, ולכן נהיה שטח הפקר כזה וזה בהחלט מדאיג אותי.
חנין זועבי: האמת, הייתי רוצה לדבר על אותה נקודה שדיבר עליה יוסף.
חנין זועבי: לפעמים יש תוכנית שהיא חיובית אבל היא לא מותאמת לתשתית של מערכת החינוך.
חנין זועבי: התוכנית הזאת של סייעת שנייה, יש צורך אקוטי, אבל התפוקה ממנה היא יחסית איך אתה יכול גם להכניס צוות מוכשר לתחום, זה יש לנו בעיה.
חנין זועבי: יש קריטריונים מקצועיים בשביל להכניס את הסייעת השנייה ולא על פי קירבה לשלטון מקומי, ולפעמים, אתם תצחקו עכשיו, יש ראשי רשויות שהם מוותרים על הסייעת השנייה בגלל שיש שלושים נשים שהן מתחרות ביניהן והוא לא רוצה להכעיס מישהו, אז הוא מוותר כלל על הסייעת השנייה.
יעקב מרגי: את יודעת למה, הוא ממנה אחת.
יעקב מרגי: הוא קונה כפוי טובה אחד ושלושים שונאים.
חנין זועבי: כן, בדיוק.
חנין זועבי: אז מה הוא אומר, איך הוא פותר את הבעיה?
חנין זועבי: הוא לא אומר לא, יש לי קריטריונים אובייקטיביים וזה מקצועיות, וככה הוא פותר ומשכנע את כולם.
חנין זועבי: הוא אומר, אוקי, אני מוותר, אני לא רוצה בכלל.
<רות דיין מדר: באיזו רשות מקומית זה קרה לנו?
יעקב מרגי: זה כדוגמא.
<רות דיין מדר: אי אפשר להגיד סתם דברים.
חנין זועבי: אני לא אומרת דברים סתם.
יעקב מרגי: תאמיני לי שהיא יודעת.
<רות דיין מדר: בסדר, אני אשמח לדעת באיזו רשות, ומשרד החינוך שאמור לפקח, יפקח.
חנין זועבי: הוא לא מפקח.
<רות דיין מדר: אז תיפני למשרד החינוך.
<רות דיין מדר: הבעיה לא ברשות אלא במשרד החינוך.
<רות דיין מדר: צריך לפנות למי שאחראי.
חנין זועבי: את לא תגידי לי למי לפנות ואת לא תגידי לי מה להגיד ומה לא.
חנין זועבי: אני חושבת שההתערבות שלך מיותרת.
יעקב מרגי: גברת רות מדר דיין מהמרכז לשלטון מקומי, תקשיבי, הדיון הוא כפי שאמרתי בפתיח, בסוף לסייע בידכם, כי אנחנו יודעים, ברגע שאין דרישות סף, לא נתבקשתם כשלטון מקומי, כרשות מקומית לדרישות סף לסייעת, זה מזמין לחצים ומזמין לפעמים גם איוש בסייעות לא ראויות, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: אם אין תנאי סף, אז כפי שאמרתי, זה דופק ותעודת זהות.
יעקב מרגי: אנחנו הגורמים המפקחים וגם מי שחושב על הגיל הרך ברצינות, רואים שהסייעת היא חלק מהצוות החינוכי.
יעקב מרגי: אנחנו אומרים זאת, חלק מהצוות החינוכי, לפחות הדרכה מסוימת, לפחות מבנה אישיות, שלא לדבר על דברים אחרים ותופעות שאנחנו כל שבוע-שבועיים שומעים, שנכנסים למערכת החינוך כל מיני טיפוסים כאלה ואחרים.
יעקב מרגי: יהיה דיון כנראה בשבוע הבא על אותו מורה ממלא מקום, אחרי כל מה שקרה לנו והזהרנו והתחייבנו.
יפעת שאשא ביטון: אין למידת לקחים.
יעקב מרגי: אז יהיה דיון.
יעקב מרגי: עו"ד אסנת זיו, עמותת "איתך מעכי".
<אסנת זיו: נכון, משפטניות למען צדק חברתי.
<אסנת זיו: אני מלווה בעצם את התארגנות הסייעות הארצית.
<אסנת זיו: העמותה כבר מלווה את ההתארגנות הזאת משנת 2011 בערך.
<אסנת זיו: אנחנו נמצאים בוועדות החינוך סביב תפקיד הסייעת, וגם הדרישות של הסייעות במרוצת השנים, והאמירה תמיד היא חד משמעית, שמערכת הסייעות הן בלב העשייה החינוכית ובשולי שוק התעסוקה.
<אסנת זיו: אמרנו את זה מספיק פעמים ביחס לתנאי העסקה המקפחים שלהם, השכר הנמוך והזעום ובטח ביחס לכל מה שקורה ברשויות המקומיות עם תנאי העסקה שלהן.
<אסנת זיו: האמירה תמיד הייתה אחת, שמשרד החינוך צריך לקחת אחריות על כל הסייעות.
<אסנת זיו: כשמצד אחד הוא מעביר תקציבים ומצד שני לא לוקח אחריות על ההכשרה שלהן, יש כאן משהו שהוא אנומלי והוא בא לידי ביטוי בסופו של דבר בניתוק הרצף החינוכי הזה שהילדים שלנו נמצאים בתוך המערכות האלה.
<אסנת זיו: אני חוזרת ואומרת שהאמירה שלנו, שמשרד החינוך צריך לקחת אחריות ישירה, לפקח, להכשיר.
יעקב מרגי: לא, הוא צריך רק להסכים להצעת החוק שלי.
<אסנת זיו: אני רוצה גם להזכיר דבר אחרון, שבשנת 2014 כונסה ועדה במשרד החינוך בעקבות לחצים שאנחנו הפעלנו, בין היתר בוועדות, שהתכנסה לדון בתפקיד הסייעת.
<אסנת זיו: הוועדה הזו התכנסה פעם אחת במשרד החינוך ללא סייעות, צריך להגיד את זה, ומאז היא לא התכנסה שוב פעם פעם נוספת בשביל לדון בקווי מתאר של התפקיד הכול כך חשוב הזה.
<אסנת זיו: חבל.
יעקב מרגי: אם אני לא אצליח, ואני מקווה שאני אצליח, להביא את הצעת החוק לכלל חקיקה, אני אעשה מה שעשיתי עם תקנות ההסעה לילדים עם צרכים מיוחדים.
יעקב מרגי: אנחנו נביא את החוק, נקיים עליו דיון כאן ונשמע את כל הגורמים.
יעקב מרגי: לא להביא אותו לכלל חקיקה אבל לפחות נשמע את העמדות המקצועיות של כולם.
<אסנת זיו: משפט אחרון לסיום.
<אסנת זיו: ב-25.1.2016 אתה קראת במיוחד למשרד החינוך וביקשת באמת שיתייחסו לדרישה המפורשת הזאת שייקחו אחריות על הסייעות, אז קול דממה.
<אסנת זיו: הייתה קריאה מפורשת של הוועדה.
יעקב מרגי: אי אפשר לדבר על היפוך הפירמידה, אי אפשר לדבר על החלטת ממשלה של המועצה לגיל הרך ולא לקדם סוגיות שהולכות בהלימה אחת.
יפעת שאשא ביטון: לא, כבוד היושב ראש, אי אפשר לדבר על מערכת חינוכית שמי שנמצא שם ובתפקיד מאוד משמעותי, הוא לא איש חינוך.
<אסנת זיו: דבר אחרון.
<אסנת זיו: אנחנו כמובן מברכות על התארגנות הסייעות, בפרט על הרצון והצורך להפוך את הנושא הזה לפרופסיה, לקחת בחשבון גם את סייעות הצהרונים שהן חלק ממקשה אחת של הסייעות בגנים.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בארגוני עבודה עכשיו וסליחה על הישירות והבוטות.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור של הגנים הוא אקוטי מהסיבה הפשוטה, זה חוק חינוך חובה.
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחייבים את ההורים שהילדים שלהם יהיו במסגרות האלה.
יפעת שאשא ביטון: הן לא וולונטריות.
יעקב מרגי: במעונות המפוקחים, המעונות של הארגונים, שם הן עוברות קורס מטפלות.
יפעת שאשא ביטון: לא כולן.
יעקב מרגי: כמעט כולן.
יעקב מרגי: הן עוברות קורס מטפלות.
יעקב מרגי: לפחות עוברות קורס כלשהו.
<אסנת זיו: וברשויות המקומיות זו יוזמה של הרשויות.
יפעת שאשא ביטון: זה וולונטרי, זה לא כולם.
יעקב מרגי: דורית חזן, בבקשה.
<דורית חזן: דורית חזן, יושב ראש ארגון גננות מחנכות.
<דורית חזן: היום זה היום החופשי שלי.
<דורית חזן: הגעתי לכאן במיוחד, כי אני חושבת שעל כל מה שדיברתם, גולת הכותרת, הסדרת מעמד הסייעת בתוך תפקיד שהוא בהכשרה, תחת פיקוח אחד, רשות אחת, ישות אחת והכשרה של כל הצוות החינוכי בגן.
<דורית חזן: מדובר כאן בנפשות, בילדים, לא בניירות שאפשר לקפל אותם.
<דורית חזן: כשמגיעה ממלאת מקום, הסייעת הקבועה בגן צריכה לתפוס את הפיקוד של הגננת אם היא חסרה, והפוך.
<דורית חזן: אנחנו חייבים לעבוד בשיתוף פעולה ובצוות.
<דורית חזן: היום יש תחושה, אמר כאן מישהו "מפלצת דו ראשית".
<דורית חזן: הרשות מושכת לכאן, משרד החינוך מושך לכאן.
יעקב מרגי: לא, הוא אמר את זה על הממשלה, לא עליכם.
<דורית חזן: אז אני אומרת לך שזה קורה בגנים.
<דורית חזן: יוצא למשל טרכטנברג, חוק חינוך חובה חינם, גיל 3, שזה שנתון 3, ילדים שהגיעו לא גמולים לגנים.
<דורית חזן: חלק מהרשויות אמרו, הסייעת גם תחליף כי אין תנאים להכשרה, ובגנים אמרו, רגע, הגננות יחליפו.
<דורית חזן: מה יצא?
<דורית חזן: שאנחנו הפכנו להיות בשר תותחים אל מול ההורים.
<דורית חזן: אני לא מבינה מה קורה כאן.
<דורית חזן: המדינה לקחה אחריות?
<דורית חזן: שתיקח אחריות מהתחלה ועד הסוף.
יעקב מרגי: לכן החשיבות, לאור הדברים שאת אומרת, להעביר את כל מה שקשור בחינוך לילדים מלידה והלאה, הכול תחת משרד החינוך כדי שיהיה רצף, תהיה תפיסת עולם.
<דורית חזן: זה חזון אחרית הימים.
יעקב מרגי: זה יהיה בסוף.
<דורית חזן: בנוסף אני אומרת, צריך לעשות הכשרה לאורך כל הדרך, של כל הצוות החינוכי, לא רשות לבד, גננות לבד, משרד החינוך לבד.
<דורית חזן: כל הצוות החינוכי.
<דורית חזן: אם יש הכשרה שמדברת על תקשורת עם הורים, על איזושהי עשייה חינוכית מסוימת כשכל הצוות נכנס להכשרה הזאת ולא כל אחד מושך לכיוון אחר, רואים את התוצאות על הילדים.
<דורית חזן: אני לוקחת את זה לעולם הקטן שלנו.
<דורית חזן: כשאבא ואימא מדברים באותו טון מול הילדים, רואים את החינוך בבית.
<דורית חזן: אנחנו בגן אחראיות לצערי היום על שלושים וחמישה ילדים.
<דורית חזן: לדעתי זה גם צריך לרדת, כי זו פשוט קטסטרופה.
יעקב מרגי: במקרה הטוב.
<דורית חזן: הדבר הנוסף לגבי סייעות.
<דורית חזן: דיברתם על הסייעת השנייה.
<דורית חזן: ביום שישי גם יש לנו צורך בסייעת נוספת.
<דורית חזן: לא יכול להיות שיום שישי, כולם באים לגן, הגנים יהיו ריקים מסייעת או במידה ומישהו חסר, אז לוקחים את הסייעת השנייה ומעבירים אותה לגן אחר.
<דורית חזן: חבר'ה, זה תקציבים שהמדינה מעבירה.
<דורית חזן: המדינה צריכה לפקח עליהם.
<דורית חזן: תודה רבה לכם.
יעקב מרגי: קטי שגיא.
<קטי שגיא: שלום וצהריים טובים.
<קטי שגיא: קטי שגיא מויצו.
<קטי שגיא: אנחנו כאן לדבר על סייעות הצהרונים.
<קטי שגיא: אני יודעת שעוסקים יותר בבוקר, אבל אני רוצה לדבר על סייעות הצהרונים כשבעצם הן החוליה החלשה.
<קטי שגיא: אם צוות הבוקר עוד נהנה מדימוי מקצועי גבוה, סייעת הבוקר זוכה לתנאי העסקה בתור עובדת רשות - - -
<קטי שגיא: הכול יחסי.
<קטי שגיא: סייעות הצהרונים הן החוליה החלשה יותר.
<קטי שגיא: אני רוצה להמשיך את מה שאמרה דורית.
<קטי שגיא: היום אנחנו במקום שמתקשים לגייס סייעות.
<קטי שגיא: אדוני דיבר על זה שמגיעות אלה עם תעודות הזהות ועם הדופק.
<קטי שגיא: גם הן כבר לא מגיעות מכיוון שסביבת העבודה - - -
יעקב מרגי: ותנאי השכר גם.
<קטי שגיא: גם תנאי השכר, נכון, אבל גם סביבת העבודה לא פחות חשובה.
יעקב מרגי: גם המעמד.
<קטי שגיא: גם המעמד, הכול ביחד עושה את זה בלתי אפשרי להגיע או בלתי אטרקטיבי מבחינת העובדת לבוא ולהגיע ולהיות חלק ממערך הצוות החינוכי שנמצא בגן.
<קטי שגיא: אנחנו מוצאים את עצמנו בצוותים חסרים.
<קטי שגיא: אנחנו מוצאים את עצמנו עם צוות שמתחלף, עם סייעות שאחרי שבוע-שבועיים, אחרי שהן עברו תהליך של כניסה לתוך עולם העבודה אצלנו, אחרי מיון, אחרי ראיונות, אחרי ראיונות ממליצים, אחרי ליווי של רכזת פדגוגית, ואני בכוונה אומרת את כל התהליך, ובסוף אותה סייעת נכנסת לעבודה, והעבודה קשה, כי כן, היא צריכה להיות במקומות של תחזוקת הגן ברמה הפיזית, כי זה מתגלגל אליה מהבוקר, וברמה של תחזוקת הילד ברמה הפיזית, כי הילד הוא אחרי ארוחת צהריים, כי ילדים קטנים הם ילדים שהם עייפים.
<קטי שגיא: הצהרונים, במיוחד לילדים בטרום טרום חובה, הם מסגרות קשות מאוד לילדים.
<קטי שגיא: המערכת לא רואה את הצהרון או את כל המכלול הזה כמשהו הוליסטי.
<קטי שגיא: התוצאה היא שהסייעות מתקשות מאוד.
<קטי שגיא: אני חושבת שאנחנו צריכים לתת הכשרה מקצועית לצוותים האלה, להגדיר את מעמדן ועם זה יבוא גם החלק של השכר.
יעקב מרגי: אחז אגם.
<אחז אגם: אני די מצטרף לכל הדברים.
<אחז אגם: האמת, שכל הדיון פה הוא קצת תמוה בעיניי.
<אחז אגם: לא בגלל הדיון תמוה, אלא המציאות הנוכחית שבה באמת אנחנו צריכים לדבר על ההיררכיה בין שני סוגים של אנשי צוות בתוך הגן, היא קצת לא ברורה ואני לא מבין למה זה קיים מראש.
יפעת שאשא ביטון: תהיה היררכיה בכל מקרה.
יפעת שאשא ביטון: יש גננת וסייעת, אבל השאלה איזו סייעת ובאיזה מעמד ומה ההכשרה שלה.
<אחז אגם: כוונתי הייתה שההפרש בהיררכיה חייב להיות הרבה יותר נמוך.
<אחז אגם: עצם העובדה שסייעת מגיעה ללא הכשרה נאותה וללא כל הדברים שהילדים שלנו צריכים בסופו של דבר, הרי המטרה לא הייתה לסתום חור.
<אחז אגם: המטרה הייתה שהילדים שלנו יקבלו חינוך מגיל 3 עד גיל 6.
<אחז אגם: לא הייתה המטרה שנכניס אותם לעוד מסגרות ונעשה דברים, אלא חינוך לכל עניין ודבר.
<אחז אגם: אנחנו כהורים חשים בעיקר את התנודתיות הבלתי נגמרת של הסייעות.
<אחז אגם: המעבר של מקום למקום, התזוזה של הסייעת השנייה, העובדה שלסייעת אין אפילו יכולת להתחבר לילדים בצורה נאותה, כי כל יום מחליפים אותה.
<אחז אגם: היום היא בגן הזה, מחר היא בגן אחר.
<אחז אגם: הילדים כבר לא מכירים אותה בכלל.
<אחז אגם: לדעתנו חייבים להגדיר באופן ברור את המעמד של הסייעות וחייב להיות מעמד מאוד ברור ומאוד משמעותי ולהפוך את זה למקצוע לכל עניין ודבר, כי אחרת אנחנו נעשה את הדיון הזה עוד חודש או עוד שנה או עוד שנתיים, מחדש.
<מאיר אסרף: מאיר אסרף, אני מייצג את הסתדרות המורים.
<מאיר אסרף: קודם כול אנחנו שותפים לתמימות הדעים שהייתה כאן סביב השולחן.
<מאיר אסרף: יש אינטרס ציבורי חזק שמחייב את קידום ההסדרה של המעמד ושל התפקיד של הסייעות.
<מאיר אסרף: לא רק הסדרת המעמד, אלא גם בעצם הגדרה מה היא סייעת.
<מאיר אסרף: אין היום הגדרה מה היא סייעת.
<מאיר אסרף: אין שום מקום שבו הדבר הזה מוגדר, ולכן נוצרה התופעה הזו של קליטה ללא שום קריטריון, של הרבה נשים שהן מתאימות ויתכן של כאלה שגם אינן מתאימות, כי אף אחד לא הגדיר זאת.
<מאיר אסרף: הסתדרות המורים מייצגת את הגננות.
<מאיר אסרף: הגננות קורסות תחת הנטל בגלל הבעיה הזאת, ויש חשיבות פדגוגית להסדרה של הנושא ולכן אנחנו שותפים לגישה שיש להסדיר.
<מאיר אסרף: יש להסדיר את ההכשרה, את הרישוי, את הזכות לשכר הולם ותנאי עבודה לסייעות וגם את הפיקוח עליהן.
<מאיר אסרף: אין זה משנה תחת איזו מטריה עושים את זה, העיקר שהדבר הזה יהיה חוקי, מעוגן בצורה מסודרת ולא כפי שזה נעשה היום, פרטץ'.
<מאיר אסרף: אני קראתי את הצעת החוק.
<מאיר אסרף: יש חשיבות רבה לקידום של הצעת החוק הזו, למרות שיש מעט הסתייגויות של נציגות העובדים הנבחרת, ואני חושב שההחלטה מהבוקר של קיום שולחן עגול היא נכונה גם במקרה הזה, אדוני.
יעקב מרגי: הכול יעשה אם נגיע לכלל חקיקה.
יעקב מרגי: זה יהיה בתאום, בהסכמה.
<מאיר אסרף: לכן אנחנו קוראים לשיתוף נציגות העובדים הנבחרת של הסייעות וגם הארגון שמייצג אותם, הסתדרות המעו"ף, בניסוח הצעת החוק כבר בשלב הזה כדי שהדברים יבואו על תיקונם.
<מאיר אסרף: אני רק רוצה לסכם בזה שאנחנו תומכים בהצעת החוק שהיא הצעת חוק חשובה שעושה סדר בבלגאן שיש היום.
יעקב מרגי: יפעת, ולאחר מכן נשמע את משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותכם רגע לומר את ההתייחסות שלי בצורה קצת מסודרת.
יפעת שאשא ביטון: כל מה שאמרתם הוא חשוב וצריך לטפל בכל הרמות, אבל אם אנחנו נתחיל להתפזר לפורמלי וללא פורמלי, צהרונים ואחרים, אנחנו לא באמת נצליח לפתור שום דבר.
יפעת שאשא ביטון: אני לא בכדי שמתי את הנושא של הסייעות בגנים כנקודת מפתח, כי אם אנחנו נצליח משם לייצר מעמד של אשת חינוך גם לסייעת, אז אנחנו נוכל להקיש מזה גם למעונות, שאנחנו יודעים שיש את חוק פיקוח על המעונות, של חבר הכנסת מרגי ושלי, שעבר כבר את הקריאה הטרומית, וכמובן אחר כך גם למסגרות האחרות.
יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להצביע כאן על בעייתיות מעבר לזה שהסייעת בשלטון המקומי, והייתי שם.
יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, לא יכולים לספר לי שזה אחרת.
יפעת שאשא ביטון: יכולה בשנה הזו להיות מזכירה בבית ספר וכל המקצועות המכובדים, וזו רק מציאות.
יפעת שאשא ביטון: היא יכולה להיות מזכירה בבית ספר וחברה בצוות הניקיון והתחזוקה בעוד שנתיים ולהיות סייעת בעוד שלוש שנים, עובדת במשרד, בלשכה, זאת אומרת, הן מסתובבות כי הן עובדות של השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: מעבר להיבט המקצועי שבסיפור הזה, יש פה את ההיבט של האחריות.
יפעת שאשא ביטון: לגננת הרבה פעמים בכלל אין סמכות על הסייעת.
יפעת שאשא ביטון: היא לא יכולה להגיד לה אפילו מה היא רוצה ומה היא מצפה או להפעיל את מרותה, כי היא בכלל לא עובדת שלה.
יפעת שאשא ביטון: היא גם לא עובדת של משרד החינוך, היא עובדת של השלטון המקומי.
יפעת שאשא ביטון: היא מקבלת הנחיות רק מהשלטון המקומי, זאת אומרת, אנחנו יוצרים מציאות, עזוב את העניין של ההיררכיה, אנחנו יוצרים פה מציאות בתוך הגן שאין פה אפילו קשר של עובד-מעביד לצורך העניין או של מישהו שהוא בעל סמכות להפעיל את המרות שלו בתוך הצוות המצומצם שלו, של שני אנשים, כך שהמורכבות היא הרבה מעבר.
יפעת שאשא ביטון: הפתרון הוא באמת הצעת החוק שלך, חבר הכנסת מרגי.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא הכשרה מתאימה.
יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא מעמד של אשת חינוך.
יפעת שאשא ביטון: הן חייבות להיות מוגדרות כנשות חינוך ולהיות תחת הכנפיים של משרד החינוך.
יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא עושים את הדבר הזה, כל איזושהי הכלאה שננסה לקיים כאן בחדר, לא באמת תיתן את הפתרון.
<רות דיין מדר: אנחנו מברכים על המהלך שיושב ראש הוועדה מעוניין לקדם.
<רות דיין מדר: אנחנו חושבים שנכון להסדיר את הנושא הזה.
<רות דיין מדר: אין ספק שצריך להיות הסדרה כספית לצידו על מנת שבאמת נוכל לשלם את השכר הראוי בהתאם להכשרתן המקצועית, ואנחנו כאן.
יעקב מרגי: נשאל את פי הנערה, מה שנקרא.
<סימה חדד: כל סייעת שנמצאת בגן, מבחינתנו היא חלק מהצוות החינוכי.
<סימה חדד: מדברים פה על מקרים, אני חושבת שבעיקרם מקרי קצה.
יעקב מרגי: יש תנאי סף לסייעת?
<סימה חדד: זה מה שאני רוצה לומר.
<סימה חדד: זה קצת מפתיע אותי שאף אחד כאן לא מכיר את תנאי הסף.
יעקב מרגי: מה הם תנאי הסף של הסייעת?
יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים.
יפעת שאשא ביטון: בואי נפתח אותם.
<סימה חדד: זה לא מהשנה, דרך אגב.
<סימה חדד: זה לא מהשנה הראשונה.
<סימה חדד: תנאי הסף של הסייעות נקבעו ועודכנו, אני יכולה לומר לכם, לפני שנתיים או שלוש.
יעקב מרגי: את יכולה לומר לנו מה התנאים העיקריים?
<סימה חדד: זה לא תעודת זהות, ואני חושבת שגם את זה אנחנו צריכים להפסיק לומר.
יעקב מרגי: מה תנאי הסף?
<סימה חדד: אני לא אפתח את זה כרגע, אבל אני אשאיר לכם.
<סימה חדד: זה נמצא באתרים של משרד הפנים.
<סימה חדד: כל רשות שבוחרת סייעות, זה צריך לעמוד לנגד עיניה.
<סימה חדד: זה שיש רשויות שעושות כך ואחרת, אנחנו יודעים, אבל אני לא אעסוק בזה.
<סימה חדד: אני כן רוצה לומר שלפני שנתיים, בספטמבר, ישבנו כאן
<סימה חדד: בחדר הזה והעלינו בעצם את כל הסוגיות פחות או יותר סביב אותם נושאים.
<סימה חדד: אחת הבעיות שעלתה, בגדול, הייתה נושא שתפקיד הסייעת לא מוגדר כמקצוע, כפרופסיה.
<סימה חדד: כדי להגדיר אותו כפרופסיה עם כל המשתמע מזה, דיברו כאן על מטפלות, רמה 1 ורמה 2.
<סימה חדד: אכן הן מוגדרות כפרופסיה והסייעות לא.
<סימה חדד: היינו צריכים להגיע למשרד הכלכלה כדי לבחון את הנושא.
<סימה חדד: כאן היינו צריכים את השותפים שלנו מהשלטון המקומי.
<סימה חדד: לצערי הרב כאן לא מצאנו איזשהו שיתוף פעולה בעניין הזה ואנחנו נשארנו באותו מקום, זאת אומרת אנחנו מחכים לאיזושהי עבודה משותפת.
יעקב מרגי: אז הנה בא הפראייר התורן, קוראים לו חבר הכנסת מרגי, מביא את זה בצורה של הצעת חוק שתושיב את משרד החינוך, את השלטון המקומי, את משרד העבודה, את משרד הבריאות, את הציבור ואת הארגונים ואת כולם ונוביל משהו רציונלי.
<סימה חדד: אני חושבת שאפשר לשבת ולדון בזה ולקבוע לוחות זמנים מסודרים כדי שלא נעמוד בעוד שנתיים בדיוק באותה נקודה שאני מרגישה שהתחלנו בספטמבר.
<סימה חדד: בוודאי שלנו יש אינטרס שכל הצוות החינוכי שלנו יהיה מוכשר, שיהיה מקצועי לטובת הילדים.
יעקב מרגי: גברת סימה חדד, אני רוצה להגיד לך, זה לא נראה לי.
יעקב מרגי: אני יכול לומר לך שהצעת החוק שלי מחכה להתייחסות שלכם, של המשרד, כבר מספר חודשים, וכיו"ר ועדה בכנסת, תאמיני לי, אולי ניצלתם את הסובלנות ואת זה שאני עסוק.
יעקב מרגי: יו"ר ועדה אחר היה מראה לכם את הדלת.
יעקב מרגי: יש פה בקצה המסדרון ועדת כספים, למטה בקומה ראשונה.
יעקב מרגי: כשמזג האוויר משתנה, הוא פשוט לא מקיים דיונים.
יעקב מרגי: הוא לא מעביר כספים.
יעקב מרגי: אני לא כזה ואני לא אנהג בצורה כוחנית כזו, אבל חצי שנה.
<סימה חדד: אני אעביר את הדברים.
<סימה חדד: אני כאן הדרג המקצועי.
יעקב מרגי: כן, ברור לי.
יעקב מרגי: אני אומר את זה כמשרד, לא אליך.
<סימה חדד: אני יכולה לומר לך שכן מתנהל דיון סביב הסוגיה.
<סימה חדד: בסדר, אני הבנתי ממיכל חורין שהיא שלחה את חוות הדעת או לפחות איזושהי הצעה לחוות הדעת שמתייחסת לנושא של קודם כול השונות בין הסייעות.
<סימה חדד: יש הבדל בין סייעת בגני הילדים, הסייעות, שתיהן בגני הילדים לבין הסייעות הרפואיות לסייעות לילדים אלרגניים לסייעות בחינוך המיוחד.
יעקב מרגי: זו המטרה.
יעקב מרגי: היום אין הבדל.
יעקב מרגי: סימה, את יכולה לומר את זה עד מחר.
יעקב מרגי: בפרקטיקה, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון באה מהצפון ואני בא מהדרום ואני אומר לך איך רשויות מקומיות, ואני לא דן את הרשויות המקומיות, כי יש להם עכשיו אילוץ לגייס.
יעקב מרגי: אם זו עיר גדולה או אפילו מועצה מקומית, זה עשרות ומאות ולפעמים זה אלפים, בעיר גדולה.
<סימה חדד: אני מכירה את זה.
<רות דיין מדר: הן עומדות בהנחיות של משרד החינוך.
<רות דיין מדר: הן לא פועלות על דעת עצמן.
<רות דיין מדר: אז אני אתן לך דוגמא יפה של באר שבע שלוקחת סייעות, רק כאלה שעברו תואר ראשון, אפרופו דרום.
<רות דיין מדר: גבירתי חברת הכנסת, אי אפשר לומר דברים ולא להגיד - - -
יפעת שאשא ביטון: רות, אני אביא לך לא רשות אחת.
יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שקורה גם במערכת החינוך.
יפעת שאשא ביטון: כשרוצים להראות הצלחה במשהו, אומרים, תראו, אפילו שם זה קורה.
יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה "אפילו בבאר שבע זה קורה", אני רוצה שבכל הארץ זה יקרה.
יפעת שאשא ביטון: שתיים עשרה שנות לימוד זה מה שמספיק לכם?
<סימה חדד: זה מה שהמשרד קבע.
יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל מה שאני מנסה להגיד לכם, שזה רחוק שנות דור ממה שאנחנו מבקשים שיהיה כאנשי חינוך, שמשרד החינוך לא יבוא ויצייר לי את זה כאיזשהו מערך שאותו אנחנו מבקשים שם בתוך - - -
יעקב מרגי: אם יוחלט שזה שתיים עשרה שנות לימוד, צריכה להיות הכשרה נלווית.
<סימה חדד: אדוני, זה לא נכון.
<סימה חדד: זה לא מדויק.
<סימה חדד: סליחה, שאני אומרת את זה.
<סימה חדד: יש הגדרה מסודרת של מה המטלות.
<סימה חדד: יש הגדרה של הכשרות, יש הגדרה בתפקיד הסייעת כשהיא נכנסת.
יעקב מרגי: את מוכנה להגיש לוועדה את כל מה שאת אומרת?
<סימה חדד: בוודאי שכן.
יעקב מרגי: אז אני מבקש לקבל את זה.
<סימה חדד: מאתיים שבעים שעות תוך שנתיים, היא מחויבת.
<סימה חדד: השלטון המקומי ביקש מאיתנו לדחות את זה כדי לא להשקיע בה עד לקבלת הקביעות.
<סימה חדד: קיבלנו את זה והיא מחויבת באיזושהי הכשרה לפחות לתחילת השנה.
יעקב מרגי: אני מבקש לקבל לוועדה את הנוהל ואת החוזר שהופץ ומתי הופץ.
<סימה חדד: אוקי, אני אשלח בצורה מסודרת.
<סימה חדד: זה נכון שאין מספיק.
<סימה חדד: אני חושבת שמכיוון שסייעות שמרוויחות שכר שהוא כמעט שכר מינימום, צריכות בעצמן לשלם ברוב המקרים על ההכשרה שלהן, יש כאן בעיה.
<סימה חדד: אני חושבת שההכשרות צריכות להיות על ידי הגוף המעסיק או מי שיהיה - - -
יעקב מרגי: אם הרגולטור לא קבע תנאי סף והוא חושב שהסייעת היא חלק מהצוות החינוכי - - -
<סימה חדד: אני חולקת על המקום הזה שהרגולטור יאמר מה הוא רוצה.
<סימה חדד: אז אמרנו מה אנחנו רוצים.
יעקב מרגי: סימה, לא אוכפים, את יודעת למה?
יעקב מרגי: כי אנחנו יודעים.
יעקב מרגי: אני כולל את עצמי אתכם.
יעקב מרגי: כי הרשויות יודעות שזו גזירה שאי אפשר לעמוד בה.
יעקב מרגי: אני לא ראיתי ולא מאמין, ואני אומר לך, אל תקפצי, רות.
יעקב מרגי: רשויות מקומיות נאלצות, אני לא אומר, ראשי רשויות ודאי שרוצים את הצוות הכי טוב, נאלצות לקלוט כמעט מכל הבא ליד.
יעקב מרגי: אמרה לך חברת הכנסת חנין זועבי, ביישובים קטנים, באיזה דילמות הם נמצאים, ואני רוצה להגיד לך, אני מכיר ראש רשות שמי שלא עבד איתו בבחירות, אין סיכוי שאחותו או הבת שלו או גיסתו תהיה סייעת שם, אז יש את כל הסוגים.
יעקב מרגי: אנחנו לא מטילים דופי חס ושלום.
יעקב מרגי: הפרצה שאנחנו מאפשרים מכשילה את ראשי הרשויות.
יעקב מרגי: יש ראשי רשויות שיש להם את הכוח, יש להם את היכולת לגייס.
יעקב מרגי: לא כולם, לכן צריך את החוק.
יעקב מרגי: יפעת, הפסקתי אותך באמצע.
יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני רק אמרתי בסך הכול שאני מוכנה אפילו להשקיע מזמני ולבוא לפתוח רשות-רשות, את השמות ואת הכול ואתם תראו במה מדובר.
<קטי שגיא: אדוני היושב ראש, שתי הערות בבקשה.
<קטי שגיא: אחת, קודם כול אנחנו פועלים לפי שתי הנחיות: אחת, זה הסטנדרטים שהוציא משרד הכלכלה ב-2009, סטנדרטים להפעלת מסגרות חינוכיות בגיל הרך.
<קטי שגיא: גם שם מדובר על שתיים עשרה שנות לימוד, המלצות, ואני רוצה לציין שברגע שאומרים המלצות וזה לא על פי חוק, אז יש המלצה.
<קטי שגיא: אז אנחנו נשמח להיענות להמלצה, אבל כל זמן שזה לא משהו שמחייב וכשאנחנו בלחץ, אז כן, מכניסים גם אנשים עם תעודות זהות.
<קטי שגיא: זה לעניין האכיפה והרגולציה.
יפעת שאשא ביטון: גם שתיים עשרה שנות לימוד בלי הכשרה זה לא מספיק.
<קטי שגיא: נכון, גבירתי, וצודקת חברת הכנסת שאשא ביטון לעניין ההכשרה.
<קטי שגיא: לא הוגן להציע לעובדת לעבוד שנתיים עד שהיא תהיה זכאית להכשרה.
<קטי שגיא: למה?
<קטי שגיא: אני מסכימה שצריך לבדוק רצינות של עובדת.
<קטי שגיא: אני מסכימה שלא צריך מייד לרוץ להכשיר ולהשקיע בעובדת כי אולי היא תראה שהמשימות כבדות מדי, אבל שנתיים זה פרק זמן מאוד ארוך.
<קטי שגיא: זה אופק שקשה מאוד לעמוד בו.
<קטי שגיא: אולי אחרי שלושה חודשים.
יעקב מרגי: חוק הסייעות לא ירד משולחני עד שהנושא הזה יוסדר.
יעקב מרגי: עד היום הייתי עסוק באלף נושאים אחרים.
<אסנת זיו: אני רק רוצה להוסיף שמבחינת ההסכם הקיבוצי שחל על תנאי ההעסקה של הסייעות זה באמת קובע רשימה של מטלות שהן לא מעודכנות ביחס לתפקידים החינוכיים שהן ממלאות היום.
<אסנת זיו: אז באמת רפורמת אופק חדש, כמו שדורית כתבה בנייר עמדה שלה, חלו תמורות רציניות בתפקידים שלהן.
<אסנת זיו: ההסכם הקיבוצי עצמו.
<אסנת זיו: ראיתי גם את החוזר מנכ"ל.
<אסנת זיו: התפקידים לא עולים בקנה אחד עם התפקידים שהן ממלאות היום.
<אסנת זיו: צריך לעדכן את זה.
<שרון רוגוז'ינסקי: שרון רוגוז'ינסקי, ארגון גננות מחנכות.
<שרון רוגוז'ינסקי: רציתי רק להוסיף לגבי השנתיים הכשרה.
<שרון רוגוז'ינסקי: לא ברור לי למה בעצם סייעת שמתקבלת לעבוד בגן ילדים, לא מקבלת הכשרה לפני שהיא נכנסת בכלל לגן הילדים, כי לעבוד עם ילדים, לעצב את הזהות שלהם, את הדמות שלהם, צריך בכל זאת מישהו שידע לדבר, מישהו שידע לשוחח עם הילד.
<שרון רוגוז'ינסקי: אנחנו מעצבים את דור העתיד ולא יתכן שיחכו שנתיים בשביל שהסייעת תקבל איזושהי הכשרה, אז אני חושבת שכל סייעת שמתקבלת לעבוד בגן ילדים צריכה לקבל הכשרה עוד לפני שהיא נכנסת לגן הילדים, כמו שאני קיבלתי הכשרה לפני שהגעתי להיות גננת בגן הילדים.
יפעת שאשא ביטון: נכון, ועל חשבונך ואף אחד לא שילם את זה.
<קטי שגיא: אני יודעת שחברת הכנסת שאשא ביטון קצת מתנגדת לזה, אבל כן לשקול שוב שצהרונים יהיו מקום הכשרה לסטודנטיות להוראה בחלקיות או בנקודות זיכוי או משהו כזה לתואר.
יפעת שאשא ביטון: זה לא רלוונטי, כי הן לא מעבירות שם מערך שיעור.
יפעת שאשא ביטון: אתם מנסים לערבב מין שבאינו מינו.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אני לא מוותרת על כוח אדם פרופסיונלי בהוראה.
<קטי שגיא: גם אנחנו.
<קטי שגיא: אנחנו מסכימים.
יפעת שאשא ביטון: מה קשור הצהרונים שאני מאוד חפצה ביקרם, מי כמוכם יודעים, להכשרה וסטאז' של מורים שנכנסים לכיתה?
<קטי שגיא: מבחינתנו זה להעלות את הרף של הצהרונים.
יעקב מרגי: בסדר, אבל אנחנו רוצים להעלות את הרף של כוח ההוראה העתידי.
יפעת שאשא ביטון: הצהרונים צריכים לקבל הכשרה, בלי ספק.
יעקב מרגי: בבקשה, משפטי סיכום כי אני רוצה לסכם את הדיון.
<רות דיין מדר: אני מפנה אותך לתשתית החינוכית של ארגון גננות מחנכות.
<רות דיין מדר: שם אנחנו מדברים על צוות שהוא בהכשרה מהבוקר עד הצהריים, שיעבוד כמו במשמרות במעון ואז לא יהיה מצב שאנחנו נצטרך גם להיות בוויכוח עם הצוותים, כי אני מכירה את זה מהיום-יום, שיש גננות שסוגרות את כל המערך של הגן, כל הציוד של הגן ואומרות לצהרון, אתם, זה צוות של הצהרון, ויש כל מיני קונפליקטים שעולים.
יפעת שאשא ביטון: איך זה קשור לסייעות?
<רות דיין מדר: הן מתמודדות עם קשיים.