GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ה-25 בדצמבר 2017, ז' בטבת תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא – תקן פתיחת כיתות א' בפריפריה.
יעקב מרגי: ראש העיר מעלות תרשיחא, חבר הכנסת לשעבר ויו"ר המרכז לשלטון מקומי לשעבר נמצא כאן מעל חצי שנה אם לא יותר.
יעקב מרגי: עוד חבר כנסת מכהן פנה אלי וימחל לי שאני לא זוכר מי זה היה, פנה אלי בנושא הזה כי אני חושב שזו בעיה אמיתית.
יעקב מרגי: נמצאים איתנו משרד החינוך?
יעקב מרגי: משרד האוצר, אני אתן לך מייד אחרי הפתיחה של מר בוחבוט, כי הוא יוצא לפגישה דחופה.
יעקב מרגי: מר בוחבוט.
שלמה בוחבוט: אדוני היושב ראש, קודם כול אני מודה לך שלקחת את זה ברצינות והעלית את זה על שולחן הוועדה החשובה ביותר, רק לצערי הרב לא כל חברי הכנסת לוקחים את זה ברצינות.
שלמה בוחבוט: כולם יוצאים החוצה, "פנינו לפריפריה", רק כשצריך מעשים, כל אחד אומר תודה רבה והולך.
שלמה בוחבוט: אני יודע שוועדות כנסת יכולות להיות עם משתתף אחד והיושב ראש.
יעקב מרגי: והפרוטוקול, הוא הכי חשוב.
שלמה בוחבוט: אז מי שנמצאים, שלושת חברי הכנסת, אני באמת מודה לכם שבאתם לנושא מאוד חשוב.
שלמה בוחבוט: אנחנו כראשי ערים נתקלים ביום-יום ובאים הנה.
שלמה בוחבוט: אני רוצה לשבח את משרד החינוך.
שלמה בוחבוט: משרד החינוך, אנחנו עובדים איתו ביחד, עושים עבודה נפלאה.
שלמה בוחבוט: זאת הזדמנות לומר גם מילים טובות על מנהלת המחוז שלנו, אורנה שמחון, אישה נהדרת, אישה שעושה עבודה מצוינת ליהודים וערבים.
חנין זועבי: זה לפי דעתך.
שלמה בוחבוט: סליחה, לדעת הרבה ראשי ערים, גם הערבים.
חנין זועבי: זה מה שאני אומרת וזה נכון.
חנין זועבי: אתה מתווכח איתי?
שלמה בוחבוט: סליחה, מה את מבינה בחינוך?
יעקב מרגי: חנין, תאמרי אחר כך את דעתך.
שלמה בוחבוט: אני עוד לא ראיתי אותך נאנקת באיזה נושא חינוך חוץ - - -
חנין זועבי: אתה לא רוצה לראות.
שלמה בוחבוט: אני לא רוצה לראות אותך?
שלמה בוחבוט: להיפך.
חנין זועבי: כן, אתה לא רוצה לראות.
שלמה בוחבוט: כשבאת לבקר בית ספר תיכון ושאלו אותי, חשבו שאני אגיד לא.
שלמה בוחבוט: אמרתי, להיפך, תקבלו אותה בכבוד רב.
חנין זועבי: תודה רבה אתה רוצה להגיד לך?
שלמה בוחבוט: לא, אני לא רוצה שתגידי לי תודה רבה.
שלמה בוחבוט: אני לא צריך את התודה רבה שלך.
שלמה בוחבוט: אני חושב שהנושא הזה בפריפריה, יהודים וערבים, צריך שכל כיתות א' לא יעלו על 25 ילדים.
שלמה בוחבוט: אם מדברים הרבה על חיזוק הפריפריה, לא יכול להיות שמשרד החינוך מתנה פיצול של כיתה א' כשזה מגיע ל-40 ילד, אבל אם זה 39 ילדים, הכיתה ממשיכה להיות 39 ילדים.
שלמה בוחבוט: מה שאני ביקשתי מאדוני היושב ראש, שבערי הפריפריה גם לא יותר מ-25 ילדים בכיתה, בעיקר בכיתה שהילדים רכים, רק מתחילים את הדרך שלהם.
שלמה בוחבוט: אני מאמין שמשרד החינוך, יש לו את היכולות, הוא נותן שעות.
שלמה בוחבוט: כמו שנותן שעות תגבור, אפשר לתת מורה נוספת לפיצול של אותה כיתה, וזה הנושא שאני ביקשתי להעלות אותו.
יעקב מרגי: ברשותך, חבר הכנסת, נציג האוצר צריך לצאת.
<שאול קירשנבום: שאול קישרנבום ממשרד האוצר.
<שאול קירשנבום: אני בטוח שמשרד החינוך עוד מעט יתייחס בדיוק לתקן השעות, הסיבה שלא פותחים כיתה עם פחות מ-20 תלמידים.
<שאול קירשנבום: אני רק רוצה לציין שבכיתות הגדולות אין הרבה כאלה.
<שאול קירשנבום: הם גם מציינים בדיוק מה המספר שלהם, אבל כן הם נותנים תגבור רב של שעות לימוד עבור כל ילד מעל 34 תלמידים, חלקם משמשים אותם בפועל גם לפיצול של הכיתה בחלק מהשעות, כך שניתן מענה לכיתות הגדולות.
<שאול קירשנבום: המשרד יפרט בדיוק, אבל בכל מקרה זה נושא שיש לו עלות מאוד גבוהה להוריד את כולם ל-25 תלמידים.
<שאול קירשנבום: משרד החינוך ירצה להעלות את הדרישה הזאת כמו שהוא העלה את הדרישה הקודמת של צמצום תלמידים בכיתה, של השר בנט, אז תקציבי שיעלה לדיון.
יעקב מרגי: משרד החינוך, תן לנו סקירה על גודל התופעה בפריפריה.
יעקב מרגי: תציג את עצמך ותן לנו סקירה כללית.
<מנחם מזרחי: שמי מנחם מזרחי, אני מנהל אגף ארגון מוסדות חינוך.
<מנחם מזרחי: היום יש בסך הכול 63 כיתות כיתה א' שהן בין 35 ל-39.
יעקב מרגי: בכלל, בכל הארץ?
<מנחם מזרחי: כל הארץ.
יעקב מרגי: שהם בין?
<מנחם מזרחי: בין 35 ל-39 תלמידים בכיתה.
חנין זועבי: כמה מהן בחברה הערבית?
<מנחם מזרחי: אני מסתכל אפילו לפי מדד למ"ס.
<מנחם מזרחי: אפשר לראות שבמדד 1, 2 ו-3 יש בסך הכול 16 כיתות כאלה.
<מנחם מזרחי: התופעה היא לא רחבה.
<מנחם מזרחי: מה שאמר חברי, שאול, אנחנו נותנים עוד שעתיים לכל תלמיד, בין מדד גודל הכיתה שלו לבין מספר התלמידים בפועל.
<מנחם מזרחי: זה יכול להסתכם עד ארבע עשרה שעות נוספות, צריכות ללכת לפיצול הכיתה.
<מנחם מזרחי: לדוגמא, אם מדד הכיתה הוא 32 ו-39 תלמידים בכיתה בפועל, מקבל עוד ארבע עשרה שעות, שעתיים לתלמיד.
<מנחם מזרחי: זה יכול לתת מענה.
<מנחם מזרחי: בנוסף לזה, המשרד בנושא של התקצוב הדיפרנציאלי נתן מענה מאוד רחב לאוכלוסיות המוחלשות.
<מנחם מזרחי: זה משמעותי, אז יש פיצוי לגורם החברתי.
<מנחם מזרחי: אני חושב שיש לזה מענה גם לאור הנתונים.
<מנחם מזרחי: אין פה דרמה.
יעקב מרגי: אין פה דרמה, אתה אומר.
יעקב מרגי: 63 כיתות.
חנין זועבי: מתוך כמה כיתות?
<מנחם מזרחי: מתוך 5,200.
שלמה בוחבוט: זה מצוין.
<מנחם מזרחי: של אלה שנמצאים ברפורמה.
<יהודית גידלי: יש לך פריסה של זה, איפה נמצאות 63 הכיתות?
<מנחם מזרחי: אני יכול להגיד לך בפריסה גיאוגרפית וגם פריסה של כמדד למ"ס.
<מנחם מזרחי: פריסה גיאוגרפית, אז בדרום יש לנו 7 כיתות כאלה, בצפון 11.
<מנחם מזרחי: יש לי את כל הנתונים, גם תל אביב, חיפה.
יעקב מרגי: אתה אומר שיש מענה בצורת תגבור.
<מנחם מזרחי: כן, וגם בתקצוב הדיפרנציאלי יש מענה לאוכלוסיות המוחלשות.
יעקב מרגי: עזוב את גודל התופעה.
יעקב מרגי: עדיין כשאתה אומר לי שב-40 תלמידים הוא יכול לפצל כיתה - - -
<מנחם מזרחי: פעם היה 41.
<מנחם מזרחי: הרפורמה התחילה, אנחנו בשנה השלישית.
<מנחם מזרחי: השנה אנחנו כבר ב-א', ב' ו-ג'.
<קריאה: עד 34.
<מנחם מזרחי: כן, אבל גם ב-40 אנחנו מפצלים ולא ב-41.
<מנחם מזרחי: רק מ-ד' זה ב-41.
יעקב מרגי: כשעדיין הבדל גדול בין שעות תגבור כלפי מספר תלמידים עודפים, אתה נותן את התגבור מ-32 תלמידים.
יעקב מרגי: אומר לך, אם הייתה לו את האפשרות ב-40 תלמידים לפצל, הפער הוא כבר מ-20.
<מנחם מזרחי: 20 זה המינימום שאנחנו - - -
יעקב מרגי: אז הוא מפצל ל-20.
<מנחם מזרחי: הכלל אומר, פחות מ-20 תלמידים אין כיתה, לא במקרים חריגים שיש כיתה אחת וכמות התלמידים היא 15.
<מנחם מזרחי: בוודאי שאנחנו משאירים את זה ואפילו מתגברים אותה.
מאיר כהן: כל התייחסות שלי תישמע כהתייחסות פוליטית גרידא, כי הרי משרד החינוך יודע יפה מאוד שיש כיתות שהן פחות מ-20 בסקטורים מסוימים, ומאשרים אותן ונותנים להן תקצוב, אבל כשמדובר בעיירות פיתוח וכשמדובר בחינוך הממלכתי הרגיל, אז שם אנחנו שמים את הכללים.
מאיר כהן: יש לנו מערכת חוקים לפה, למעלות, לדימונה, ויש לנו מערכת חוקים למערכות האחרות.
מאיר כהן: דווקא כאחד שעבד בבית הספר, זה בלתי אפשרי לעבוד בכיתה הטרוגנית של 39 תלמידים.
מאיר כהן: ליבי על המורה הזאת.
מאיר כהן: ליבי על ראש העיר שצריך להתמודד עם כיתה כזאת, 39, הטרוגניים לגמרי, אומרים לו, ב-40 תפצל, 39 – אתה לא מפצל.
מאיר כהן: רק שתבין אדוני, שהסיפור הזה של הפיצול הוא במקצועות מסוימים, הוא לא בכל המקצועות בוודאי.
יעקב מרגי: מה המספר המינימלי למתן רישיון הפעלה לבית ספר?
<מנחם מזרחי: אם אני לא טועה, 60.
יעקב מרגי: לפר כיתה?
<קריאה: 18, 20?
<מנחם מזרחי: כמות התלמידים היא נמוכה, אבל הם גם מקבלים תקצוב בהתאם.
<מנחם מזרחי: אם כמות התלמידים היא פחות - - - , הוא מקבל חצי תקן.
יעקב מרגי: במוכשר זה נמוך.
יעקב מרגי: חצאי תקנים.
<מנחם מזרחי: חצאי תקנים.
מאיר כהן: בתי ספר מיוחדים כמו בתי ספר דמוקרטיים.
יעקב מרגי: ברשתות, תכנית ההבראה שלהן הייתה שהם נאלצו לוותר על חצאי תקנים.
<קריאה: התכוונתי מינימום בכיתה.
יעקב מרגי: מה המינימום שמשרד החינוך מאשר?
<מנחם מזרחי: תראה, יש מקרים שאתה יכול גם להגיע למקום של 7 תלמידים בכיתה.
מאיר כהן: אנחנו מדברים על הרוב, לא על החריגים.
מאיר כהן: מה הרוב?
<מנחם מזרחי: תראה, הממוצע בארץ הוא סביב ה-26.4.
מאיר כהן: לא את זה אנחנו שואלים.
מאיר כהן: שלמה בא אליך כראש עיריית מעלות ואומר לך, יש לי כיתה א' שיש בה 38 תלמידים, כל תלמיד שיהיה בריא, כיתה הטרוגנית לגמרי, אני רוצה לחלק אותה.
מאיר כהן: אתה מאשר לו?
<מנחם מזרחי: לא.
מאיר כהן: רק ב-40.
<מנחם מזרחי: זה אוטומטית.
<מנחם מזרחי: למעלה מ-99% הם פחות מ - - - .
<מנחם מזרחי: ברור לך שזה 34 ומטה.
מאיר כהן: יש לי את הנתונים.
מאיר כהן: דווקא ברוב עיירות הפיתוח יש פחות תלמידים בכיתות א' מאשר תל אביב.
יעקב מרגי: כן, המספר נמוך יותר.
מסעוד גנאים: את הנושא אני מכיר ובאמת הוא חשוב מאוד והוא חמור.
מסעוד גנאים: לפעמים עושה הרבה בעיות בבתי ספר, בעיר למשל סח'נין.
מסעוד גנאים: תלמיד אחד נופל וקם על זה?
מסעוד גנאים: למה להקשות בעניין הזה למרות שכמשרד חינוך צריך להיות טובת התלמידים?
יעקב מרגי: צריך למתוח קו איפשהו.
יעקב מרגי: השאלה איפה מותחים אותו.
מסעוד גנאים: כאשר אתה בא בגלל תלמיד אחד, אתה עושה סרדין אחד גדול, צפוף.
מסעוד גנאים: אתה לא מפצל, למרות שידוע, כל הדוחות, כל המחקרים אומרים, ככל שבכיתה מספר קטן של תלמידים, זה יותר טוב לחינוך, זה נותן גם עוד משרות חדשות.
מסעוד גנאים: מקשים על מנהלים, על ראשי מועצות ועיריות ועל אוכלוסייה שלמה.
יעקב מרגי: מנחם, השאלה היא כזו, הרי משרד החינוך מכיר בעובדה שלפעמים כיתה נפתחת גם עם 18 תלמידים, 15 תלמידים.
יעקב מרגי: נכון שנקבע כלל בקטע של פיצול כיתות.
יעקב מרגי: לו יצויר שיבוא ראש רשות או מנהל בית ספר יחד עם המפקחת, בכיתה הזו כפי שאמר מאיר כהן, הטרוגנית, קשה לתפקד איתה, היא 38 תלמידים, רוצים לפצל אותה, 20 ו-18.
יעקב מרגי: במקרים מיוחדים יש גמישות?
יעקב מרגי: יש כלי לבדוק את זה ולבוא לקראת ולאשר?
חנין זועבי: אפשר להשלים את השאלה שלך?
חנין זועבי: עדיפות ראשונה היא ל-40-41.
חנין זועבי: האם אפשר לתכנן קריטריונים של עדיפות שנייה?
יעקב מרגי: מציאות שנייה.
חנין זועבי: הקריטריונים האלה ל-63, אנחנו נותנים עכשיו עדיפות לאלה לפי רמת ההישגים, השיגי חינוך, לפי קריטריונים אחרים.
חנין זועבי: לתת אופציה שתיתנו להם עדיפות לחלק מאלה של 63 כיתות.
יעקב מרגי: אתה יודע, לפעמים דווקא בגלל שהתופעה היא לא, איך אמרת?
יעקב מרגי: הפתרון שלה הוא יותר קל, זו לא עלות גדולה.
<קריאה: סביב ה-17 מיליון.
יעקב מרגי: כפי שהשלימה חנין, צריך מציאות א', מציאות ב' במקרים ש-א', ב', ג', קריטריונים שייקבעו על ידי המשרד, מקצועיים, ענייניים.
יוסי יונה: שמע, הבעיה היא תמיד אם אתה מפצל מלמעלה.
יוסי יונה: אתה אומר, אם יהיה לי מספר כזה של 41-42, אני אפצל, בעוד שהסטנדרט צריך להיות הפוך, לבוא ולהגיד, המקסימום של תלמידים שיושבים בכיתה זה נניח 24.
יוסי יונה: אתה צריך ללכת מלמטה, לא מלמעלה.
יעקב מרגי: אנחנו לקחנו את העיוות וממנו אנחנו מנתחים.
יוסי יונה: ברור, כי מה אתה עושה?
יוסי יונה: אתה רוצה להגיד מהו הסטנדרט הראוי, הרצוי של כיתה, ואז אתה אומר, זה הגבול המקסימלי.
יעקב מרגי: המומחים עוד לא הכריעו.
יוסי יונה: לא, הבעיה היא כאן מאוד פשוטה, כי ברגע שאתה תגיד, בוא נספור מלמטה, אז מספר הכיתות שנצטרך לפצל יהיה גדול מן הסתם והעלות התקציבית תהיה יותר גדולה, אז הם אומרים, עם הקריטריון הזה, ההקצאה התקציבית שנדרשת לעשות את המהלך היא הרבה יותר גדולה.
יוסי יונה: ברור, אבל זה מה שצריך לעשות בכל מקרה.
<זאב גולדבלט: אני חושב שהאתגר שעומד בפני מורה שניצב בפני כיתה גדולה מעל 35 תלמידים הוא הרבה יותר גדול מהאתגר שניצב בפני מפקד פלוגה או מפקד גדוד, ואני אומר לכם את זה מניסיון גם כאן וגם כאן.
<זאב גולדבלט: אין מה להשוות בין שני הדברים.
<זאב גולדבלט: גם הכלים שעומדים לרשות אותו מפקד בצבא הם יעילים לעין ערוך ממה שעומד לרשות המורה, ומאפשרים לו גם לבצע את תפקידו.
<זאב גולדבלט: גם ההכשרה שנדרשת למורה, לצערי פחותה מההכשרה של אותו מפקד גדוד, כך שהכישלון בעצם מראש מובטח.
<זאב גולדבלט: הנזק שנגרם כתוצאה מזה, שוב, בראייתי, לעתיד המדינה, הוא עצום, כי אנחנו פשוט מחסלים את דור העתיד ואני חושב שהגיע הזמן שגם מדינת ישראל תראה בחינוך את המרכיב העיקרי בביטחון הלאומי, לא בצבא אלא דווקא בחינוך, כי זו בעצם ההשקעה לעתיד.
<זאב גולדבלט: עכשיו הצעה פרקטית.
<זאב גולדבלט: לפני שנתיים וחצי במסגרת האימוץ של הרפורמה שאנחנו דחפנו לקיומה, של צמצום מספר התלמידים בכיתה, אותו "מאבק סרדינים" שניהלנו, כולל העתירה שהגשנו לבית המשפט העליון, יצא משרד החינוך באמת עם הרפורמה, אבל יד ביד נלחץ על ידי משרד האוצר לבטל את נושא פיצול כיתות א' ו-ב' בשיעורי הליבה, דבר שהיה מקובל בזמנו.
<זאב גולדבלט: אני חושב שזו בכייה לדורות.
<זאב גולדבלט: מכיוון שאני רואה בזה חטא קדמון נוראי, כי אנחנו בעצם מחסלים את הבסיס שעליו יש את כל מערכת החינוך שנבנית אחרי זה, יש מקום לחדש את השעות האלה בשלב ראשון לפחות בפריפריה.
<זאב גולדבלט: בואו נתחיל שם ולו רק בגלל שבפריפריה יש פחות בעיה של בינוי, כי יש מבנים, אפשר להסתדר.
<זאב גולדבלט: לעומת זה, בתל אביב, מה לעשות, על כל כיתה יש מאתיים קופצים.
<זאב גולדבלט: גם במגזר הבדואי בנגב אני ראיתי כבר שתי כיתות שונות לומדות באותו חלל, באותו חדר, דבר שהוא הזוי לחלוטין, אז כהצעה ראשונית, ללכת לקראת, שהעלויות שלה הן לא מי יודע מה, לאשר בשלב ראשון שעות פיצול ל-א', ב' דווקא בפריפריה.
<זאב גולדבלט: דבר אחרון שאני רוצה להגיד, צר לי שבדיון כל כך מהותי וכל כך חשוב בנושא החינוך, משום מה השותפים הכי בכירים, שזה המורים, נעדרים.
יעקב מרגי: הם הלכו לישיבת חירום.
יעקב מרגי: למנהלת הוועדה יש שאלה.
<יהודית גידלי: אתה אומר שזה מאוד חריג שיש כיתות שיש בהן פחות מ-20 תלמידים.
<מנחם מזרחי: זה לא גורף.
<מנחם מזרחי: זו לא תופעה רחבה.
<יהודית גידלי: יש לך נתונים על ההתנחלויות, בכמה כיתות יש פחות מ-20 תלמידים?
<מנחם מזרחי: מה זו התנחלות?
<יהודית גידלי: מעבר לקו הירוק.
<מנחם מזרחי: אם מגדירים את היישובים, אני יכול לבדוק.
<יהודית גידלי: יש כיתות כאלה?
<מנחם מזרחי: אני מניח שכן, לא בדקתי את זה, כי זה ישובים שהם יחסית קטנים ואני מניח בוודאי ששם אין מספיק תלמידים.
<יהודית גידלי: אז מה ההבדל בין ישוב קטן בפריפריה לבין ישוב קטן ביהודה ושומרון?
<יהודית גידלי: זה ישובים קטנים וזה ישובים קטנים.
<מנחם מזרחי: לא בהכרח.
<מנחם מזרחי: יש פריפריה גם חברתית.
יעקב מרגי: משרד החינוך, כשהולך לאשר עכשיו פתיחת בית ספר או פתיחת כיתה, הוא מקבל את הנתונים של היישוב הזה.
יעקב מרגי: ביישובי פריפריה יש לך כיתה גדולה.
יעקב מרגי: הדיון פה הוא שונה בין פיצול לבין אישור לפתיחת כיתה.
יעקב מרגי: את תבחני אותו בהתנחלויות, אם הוא מאשר פיצול במספרים קטנים יותר.
יעקב מרגי: הוא לא יגיד לך.
יעקב מרגי: הכשלת אותו בשאלה, כי הוא לא מאשר פיצול במספרים קטנים בהתנחלויות.
יעקב מרגי: יש כיתות קטנות, עובדתית.
יעקב מרגי: בפריפריה ובהתנחלויות יש כיתות קטנות.
יעקב מרגי: יש מוסדות במוכשר שמשרד החינוך נותן להם רישיון לפתוח בכיתות קטנות.
יעקב מרגי: טוב, שם מתוקצבים בחסר רב, אז זה לא זה, אבל בממלכתי אני חושב שצריך לשקול את סוגיית הפיצול מחדש, שהמשרד מבחינה מקצועית יקבע את הקריטריונים, מתי אני מאשר למפקחת או למנהל בית ספר או לראש רשות לפצל כיתה גדולה כשהמינימום של האחת יהיה 20 והשנייה קטן יותר, בגלל מרכיב כזה.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר דברים מקצועיים, להנחות, אבל אתם צריכים לקבוע מה הסיבות המקצועיות.
יעקב מרגי: המטרה היא שהמורה יצליח לתת את הטיפול הכי טוב לתלמידים.
<מנחם מזרחי: בהתייחס למה שאתה אומר, המשמעות, אם אנחנו הולכים על כיתה א', זה אומר שבכיתה ב' הם עוד פעם יתאחדו, אלא אם כן אנחנו גוררים את זה עד לכיתה ו'.
<מנחם מזרחי: זו המשמעות.
יעקב מרגי: תופעת הסרדינים צומחת?
<מנחם מזרחי: בוודאי.
יעקב מרגי: לאיזו כיתה הגענו?
<מנחם מזרחי: ג'.
יעקב מרגי: נלך צעד אחר צעד, יד ביד עם הרפורמה.
יעקב מרגי: זה לא נולד עם זה.
יעקב מרגי: נלך עם זה.
יעקב מרגי: נתתי לך מענה?
<מנחם מזרחי: לא בדיוק.
<מנחם מזרחי: אני אגיד לך, כי אם פיצלת ב-39 - - - בכיתה א', נניח שהתלמידים נשארים ואין ניוד של תלמידים, כשהם עולים ל-ב' אתה צריך לפצל אותם או לאחד אותם?
<מנחם מזרחי: אם אתה ממשיך, אז אתה ממשיך את זה לשש שנים, אתה לא עושה עכשיו לשנה.
<מנחם מזרחי: צריך לבחון מה יקרה.
<מנחם מזרחי: מחר בבוקר יבואו ויגידו לך, אוקיי, אז גם ב-ב' יש לי 39 וגם ב-ג' יש לי 39.
<מנחם מזרחי: אתה תגיע למאות מיליונים.
יעקב מרגי: אם אתה רוצה להתחיל מהלך ואתה קובע כללים קודם כול מקצועיים, מתי כן, כללים מקצועיים נוקשים, קשיחים, אין לי בעיה לחיות עם זה כששנת ה-70 של מדינת ישראל הייתה השנה המכוננת ואני צומח איתה.
חנין זועבי: למה דווקא את השאלה הזאת לגבי ה-63?
יעקב מרגי: תוך כדי שאנחנו מדברים הוא ירד לסוף דעתנו והוא רוצה להביא את הפתרון, רק כשהוא חושב, אם אתה עושה את הפתרון, איך זה מתגלגל.
יעקב מרגי: אתה פותח את כל מערכת החינוך?
יעקב מרגי: לדעתי אי אפשר.
יעקב מרגי: זו בקשה מוגזמת ולכן אין לנו בעיה גם חברי הכנסת, גם ראש עיריית מעלות תרשיחא, ידידי, שלמה בוחבוט שפנה אלי בנושא הזה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נכון לומר שאנחנו מתחילים.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, רק להעיר הערה, מן הסתם היא הייתה בתחילת הדיון.
יוסי יונה: אני מתנצל על כך שלא הייתי, לגבי העניין הזה שהמקום של הרשות המקומית, אתה נותן אישור, ברור שהיכולת היא דיפרנציאלית, בין אלה שיכולים לבין אלה שלא יכולים.
יעקב מרגי: זה הכללים שהם יקבעו.
שלמה בוחבוט: זה לא בסמכותה של הרשות, זה רק בסמכות של משרד החינוך.
יעקב מרגי: את הכללים המשרד יקבע.
יוסי יונה: נניח משרד החינוך מאשר, ואז השאלה החשובה היא פה העניין גם של העלויות, על פי נופלות העלויות.
יוסי יונה: אבל אם זה חללים?
שלמה בוחבוט: אין בעיה בחללים.
שלמה בוחבוט: בדרך כלל בפריפריה יש כיתות, לא חסרות כיתות, אבל מה?
שלמה בוחבוט: יש בתי ספר אחרים שהסוציו אקונומי של היישובים האלה גבוה, ההורים יחד עם הרשות המקומית מאפשרים לעצמם לפצל ואז יש איפה ואיפה.
יוסי יונה: בגלל היכולת הכספית.
שלמה בוחבוט: כן, בגלל היכולת הכספית, לכן אני בא ואומר, משרד החינוך, אם יש בסך הכול 67 כיתות כאלה בכל מדינת ישראל ויש בסך הכול פחות מ-20 בפריפריה, הוא יכול להשתדל לפצל.
שלמה בוחבוט: זאת לא תהיה בעיה.
יעקב מרגי: לפני שאני מסכם, מישהו רוצה להוסיף משהו?
יעקב מרגי: הוועדה מודה לראש עיריית מעלות תרשיחא, מר שלמה בוחבוט, על היוזמה לקיום דיון לפיצול כיתות בפריפריה.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה שהתופעה של כיתות מעל המספר המקסימלי ופחות ממספר 40 תלמידים בפריפריה, סך הכול יש 63 כיתות בכל הארץ, מתוכם 16 באשכולות 1 עד 3.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לקבוע כללים ברורים, מקצועיים שיאפשרו למשרד החינוך לאשר לרשות מקומית לפצל כיתות כאלה בשנתון כיתות א' ושיצמח משנה לשנה עד גמר בית הספר היסודי.
יעקב מרגי: הוועדה חושבת שבמקרה של כיתות גדולות שלא מגיעות ל-40 אבל מעל 32 כפי שנקבע ברפורמה, מקשה על המורה ועל התלמיד להגיע לתוצאה מרבית, לכן הוועדה רואה חשיבות לאפשר את פיצול הכיתות במקרים הנדרשים, כמובן כפוף לכללים שיקבעו על ידי משרד החינוך.
עודד פורר: אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת משנה לספורט.
עודד פורר: היום ה-25 בדצמבר 2017, ז' בטבת התשע"ח.
עודד פורר: נושא הדיון שאנחנו זימנו את הישיבה הזו הוא מעמד המאמנים בישראל.
עודד פורר: ראשית, אני אפתח בכמה מילים על הוועדה.
עודד פורר: ועדת החינוך החליטה לאחרונה להקים מחדש את ועדת המשנה הזו לענייני ספורט.
עודד פורר: קיבלתי את רשות הוועדה מיו"ר הוועדה, חבר הכנסת מרגי, זה מתוך כוונה להתחיל לעסוק בנושאים של סדר היום בעולם הספורט באופן תדיר, רצוף עם מעקב, ולא שהתחום הזה יהיה תחום שנדחק לעיתים לשוליים בעבודה השוטפת של ועדת החינוך שמטבע הדברים עיקר העיסוק שלה הוא באמת בנושאים שקשורים במשרד החינוך.
עודד פורר: הוועדה הזו שהיא גם ועדת תרבות וספורט ולא רק חינוך, קיבלה את ההחלטה לקחת את ועדת המשנה הזו כדי לאפשר לעסוק בנושאים האלה בנוסף לסדר היום השוטף של ועדת החינוך.
עודד פורר: ככל שיהיה צורך להעלות נושאים מכאן כמובן למליאת הוועדה או מעבר לזה, אנחנו נעשה את זה, אבל בהחלט אנחנו ננסה לרכז שניים-שלושה נושאים חשובים שנמצאים על סדר היום בעולם הספורט, במטרה לייצר שם שינוי כולל דיונים שיהיו אולי דיוני מעקב.
עודד פורר: זה לא יהיה בהכרח שאנחנו נמצה כל דבר בדיון אחד, אבל בהחלט זה הדיון הראשון, לפחות של הוועדה בהרכב הנוכחי שלה.
עודד פורר: אני קיבלתי וגם אחרים קיבלו לא מעט פניות בנושא הזה של מעמד המאמן בישראל, בנושא הקשיים שמתמודדים איתם מאמנים מכל ענפי הספורט, האולימפיים והלא אולימפיים והנקודות שאותן צריך לשים על סדר היום של הוועדה ולדון בהן.
עודד פורר: לצורך כך אנחנו מתחילים את הדיון הזה כדיון ראשון, א', לשמוע גם את הבעיות מהאנשים, גם לשמוע את נציגות משרד הספורט שנמצאת פה.
עודד פורר: אני לא רואה פה נציג של אגף התקציבים, אבל אני מניח שגם הם ידרשו לעניין בהמשך הדרך.
עודד פורר: אתחיל עם חברי הכנסת כדוברים.
עודד פורר: חבר הכנסת יואל רזבורוב.
יואל רזבוזוב: קודם כול אני באמת מברך אותך ואת הוועדה על ההחלטה הזו.
יואל רזבוזוב: אני חושב שספורט, כמובן רוב הדיונים בנושא חינוך, הוא כלי חינוכי לא פחות טוב.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהגיע הזמן שנתחיל לקיים כאן דיונים בנושאים חשובים מאוד.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, ספורט הוא באמת כלי חינוך, אחד הטובים.
יואל רזבוזוב: עצם הדיון הזה על מעמד המאמן, אני גם קיימתי לא מעט ישיבות בנושא.
יואל רזבוזוב: יש פה פורום מכובד.
יואל רזבוזוב: האם יש פה נציגי משרד החינוך?
יואל רזבוזוב: אני גם חושב שהם צריכים להיות שותפים בסיפור הזה.
יואל רזבוזוב: כל הישיבות שעשיתי בנושא, אף פעם לא הגענו לשום תוצאה, כי לא המאמנים עצמם, לא הספורטאים עצמם, אף אחד לא מבין מה זה מעמד מאמן ומה רוצים להשיג במעמד הזה.
יואל רזבוזוב: יש הרבה אמירות כלליות, אנחנו רוצים מעמד מאמן.
יואל רזבוזוב: השאלה מה זה.
יואל רזבוזוב: יש מעמד מאמן כביכול של משרד הספורט, מה ששלמה מוביל.
יואל רזבוזוב: הם רוצים שמעמד מאמן יוכר במשרד החינוך.
יואל רזבוזוב: כשהגענו למקום של שכר, אמרתי, היום שכר של מורה במשרד החינוך הוא 60 ₪ לשיעור?
יואל רזבוזוב: מאמן מרוויח פחות מ-100 ₪ לשיעור, אז יפגע השכר שלו.
יואל רזבוזוב: אף אחד לא באמת הצליח לבוא ולשים את כל האינפורמציה שיש לנו ואת כל הבקשות ואת כל הדרישות על השולחן ולמצוא את הדבר האמיתי, אז אם אנחנו כאן בפורום הזה, יש פה כמו שאמרתי, פורום מאוד מכובד, אנשים שבאים מכל הקשת הספורטיבית, נצא מכאן עם איזה שהן תובנות ונוכל לדחוף את זה ברמה של חקיקה, נשמח לקדם את זה ביחד, אבל כמו שאמרתי, עד עכשיו, כל הישיבות שעשיתי, חוץ מלשמוע, רוצים מעמד מאמן, שלמאמן יהיה מעמד, במה זה מתבטא?
יואל רזבוזוב: הרי מעמד מאמן, אם זה בחקיקה, צריך להיות דברי הסבר, צריך להסביר מה בדיוק אנחנו רוצים להשיג, מה זה מעמד מאמן.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזו נקודה מהותית ביותר והלוואי וכולנו ביחד, כי יש פה מטרה אחת, באמת לתת סטטוס למאמן, שהמאמן ירגיש שהמדינה מכירה בו, רק באיזו דרך אנחנו נעשה את זה?
יואל רזבוזוב: אני מקווה מאוד שנמצא כאן.
מוסי רז: אני באתי להקשיב בשלב הזה, חבר חדש בוועדה.
עודד פורר: כולם חברים חדשים בוועדה כי הוועדה הוקמה עכשיו.
מוסי רז: נכון, היא הוקמה עכשיו, אבל אתה אומר שגם בכל הדיונים שהיית, הספורטאים והמאמנים לא יודעים מה מעמד המאמן, אז אני בעיקר בעד לשמוע.
מוסי רז: אני גם צריך לצאת עוד חצי שעה.
מוסי רז: אני מעדיף לשמוע את האנשים.
עודד פורר: אני ארצה לפתוח אולי במי שפנתה אלי גם בעניין הזה בראשית הדרך, שמזה התגלגל הדיון הזה, שהיא חברת סגל אולימפי, אילנה קרטיש, אז גם תציגי את עצמך לפרוטוקול וגם לנוכחים ותעלי את הסוגיה כפי שאת ראית אותה.
<אילנה קרטיש: טוב, אז השם שלי הוא אילנה קרטיש, היום אני המתאבקת האולימפית היחידה בארץ, חברת סגל האולימפי.
<אילנה קרטיש: השתתפתי בריאו דה ז'נרו, האולימפיאדה האחרונה.
<אילנה קרטיש: ההתמודדות שמאוד מקשה על המקצועיות שלנו זה המאמנים.
<אילנה קרטיש: זה נושא מאוד רגיש.
<אילנה קרטיש: אני שש שנים התאמנתי בחו"ל אצל מאמנים מכל מיני מדינות וישר אחרי האולימפיאדה החלטתי להתאמן אצל מאמן בארץ.
<אילנה קרטיש: החלטתי לעשות את הוויתור הזה, לעזוב את המדינה ואת המשפחה והבנתי שאני מעדיפה להתמקם בארץ.
<אילנה קרטיש: הבעיה העיקרית, שהמאמן בארץ שהוא כן מקצועית יכול לתרום לי, הוא לא יכול לתת את מאה אחוז הזמן שלו, כי זאת לא העבודה המרכזית שלו.
<אילנה קרטיש: יש לו עוד עבודת בוקר.
<אילנה קרטיש: היום בשביל להגיע לרמה הכי גבוהה, ספורטאי חייב להתאמן בין פעמיים לשלוש אימונים, כל אימון של שעתיים עד שלוש.
<אילנה קרטיש: זה דורש הרבה זמן והרבה עבודה קשה.
<אילנה קרטיש: ממה שהרגשתי ספציפית על הדוגמא שלי, מאמן לא יכול לתת את המאה אחוז שלו, לא יכול לוותר על העבודה השנייה בגלל שאין פה איזושהי עמידות כלכלית לתת את המאה אחוז במקצועיות פה.
<אילנה קרטיש: זה מה שאני יכולה להוסיף.
עודד פורר: אוקיי.
עודד פורר: יש איתנו פה עוד ספורטאי מוכר, אלכס אברבוך.
<אלכס אברבוך: שלום לכולם.
<אלכס אברבוך: עודד, תודה שאתה מרים עכשיו את הנושא הזה יותר על העבודה.
<אלכס אברבוך: זה נושא מאוד חשוב.
<אלכס אברבוך: אני חושב שפה צריך להיות הכי פשוט, לעשות סטטוס מאמן, להכיר את מקצוע המאמן בארץ ואחר כך המדינה יכולה להחליט כמה תקנים המדינה דורשת בשביל להרים את הספורט ברמה עולמית ולתת להם דחיפה לכל ספורטאי או נציג מדינת ישראל, ואתם יכולים לראות כמה המדינה מרוויחה אחר כך בשם חיובי על מדינת ישראל.
<אלכס אברבוך: כמובן אני אוהב לעשות כל מלחמה דרך הספורט, אבל הנקודה היא שזה מאוד חלש ולא קיימת בארץ למאמנים, אז אפשר להגיד שכל מאמן זה בכובע של השלמת הכנסה, אין לו גב סוציאלי.
<אלכס אברבוך: אף אחד לא רוצה ללכת להיות מאמן כמו מקצוע, כי הוא לא רואה את עתיד כלכלי.
<אלכס אברבוך: הוא צריך להחזיק את המשפחה, אז זו עבודה שנייה-שלישית שלו.
<אלכס אברבוך: יש מעט מקצועות שאנחנו עוד עשר-חמש עשרה שנה פשוט יכולים לאבד אותם ויהיה לנו רק, אני מצטער, כדורגל וכדורסל, שאני לא מסכים לזה.
<אלכס אברבוך: אני מאוד ממליץ לעשות את הסטטוס מאמן כמקצוע.
<אלכס אברבוך: אני נמצא עכשיו בכובע של גם ספורטאי לשעבר, מאמן, מנהל אגודה וחבר מועצת העיר בנתניה.
<אלכס אברבוך: הגשתי כמה שאילתות עכשיו לגבי מאמנים הישגים.
<אלכס אברבוך: אומרים שזה עירייה, זה לא האשם.
<אלכס אברבוך: לא יכול להיות שזה גוף אחר, אז אני חושב שהשלב הבא הוא להחליט מי יכול להחזיק את המאמנים.
<אלכס אברבוך: קודם כול חוק, שיש לנו סטטוס מאמן בארץ.
<אלכס אברבוך: תודה.
עודד פורר: אני חייב לומר בהקשר הזה גם בהמשך לדוברים הקודמים.
עודד פורר: צריך להבין שישנם באמת מספר גדול של ענפים ולא דין ענף אחד כדין ענף אחר.
עודד פורר: צריך להבין שישנם גם את המאמנים בתחומים שאפשר להגיד שהם יחסית מאוד גדולים או מאוד מתוקצבים בישראל, אם זה הכדורגל לדוגמא, וישנם את הענפים האולימפיים שלעיתים שם אנחנו מפספסים לא פעם, בעיקר כשאני מסתכל גם בהקשר של קליטת עלייה.
עודד פורר: בהקשר של מדינת ישראל, כמו שהיא זכתה בעלייה שהגיעה לפה בעשרים וחמש-שלושים שנה האחרונות ברופאים, תמיד אנחנו אומרים, ומציינים את המהנדסים ומציינים את האחיות ואת החוקרים, התברכנו גם בספורטאים ומאמנים עם ידע, עם ניסיון, עם רקע, עם הכשרה שהם עברו אותה לא על חשבון מדינת ישראל, ומדינת ישראל יכולה להתברך בהם, לצערי לעיתים כל הידע המקצועי הזה יורד לטמיון דווקא בגלל שלא יודעים איך לנהל אותו, ולא רק מבחינת הספורטאים אלא הרבה יותר במאמנים.
עודד פורר: מאמן טוב יודע להוציא מתחת לידיים שלו הרבה מדליות.
עודד פורר: חברת הכנסת טלי פלוסקוב.
טלי פלוסקוב: חברים וחברי הכנסת, כשראיתי שבסדר היום של הוועדה של חבר הכנסת עודד פורר יש דיון, מאוד שמחתי, כי הנושא של מאמנים מוכר לי עוד בהיותי כראש עיר ואני זוכרת עד כמה מאמנים לא יודעים למי הם שייכים.
טלי פלוסקוב: אחד שייך לעמותה, אחד שייך למחלקת קליטה והשני שייך למתנ"ס, השלישי לא יודע למי שייך.
טלי פלוסקוב: היה באמת בלגאן אחד גדול גם לגבי השכר שלהם, גם לגבי תנאי העבודה.
טלי פלוסקוב: דבר שהפריע לי מאוד להבין, שמאמנים קבוצות שמייצגים את מדינת ישראל בחו"ל, אין להם שום מעמד כמאמן במדינה.
טלי פלוסקוב: מי שמצליח, מצוין.
טלי פלוסקוב: מי שלא מצליח, גם טוב.