GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד מאיר אפשטיין: פיתחנו פרויקטים לטובת ילדנו והאינטרסים הכלכליים שלנו.
<דוד מאיר אפשטיין: אני גר ברחוב עשהאל.
<דוד מאיר אפשטיין: השכנים ממול הם פלשתינים.
<דוד מאיר אפשטיין: החיים המשותפים עד לפני שלוש שנים, מהתחלת האינתיפאדה הראשונה היו כאילו היה קיר, ובשלוש השנים האחרונות אנחנו בונים קהילה משותפת.
<דוד מאיר אפשטיין: יש לנו השקפות פוליטיות שונות, אבל כולנו חולקים את הדאגה המשותפת לבנות קהילה של שכנות טובה.
יעקב מרגי: ואתה מגדיר זאת כהצלחה?
יעקב מרגי: אתה חושב שהצלחתם?
<דוד מאיר אפשטיין: אנחנו חושבים, ותיכף אתם תשמעו משני רכזי הפרויקט על הפרויקט.
<דוד מאיר אפשטיין: המינהל הקהילתי בקעה רבתי מהווה שותף מלא לכל אורך הדרך, מספק את התמיכה הניהולית והחשבונאית, משפטית ופיננסית.
<דוד מאיר אפשטיין: במהלך הפרויקט זכינו לשיתוף פעולה ממספר ארגונים, הראשון ביניהם, הקרן החדשה לישראל שסיפק משאבים בהתחלת הדרך, שאפשר לנו לפרוץ קדימה, אבל גם ארגונים אחרים כמו Kits for Peace, כמו החברה להגנת הטבע, כמו המרכז הבין תרבותי, החברה למתנ"סים, המחלקה לחברה ונוער וספורט של עיריית ירושלים, ולא פחות חשוב, גיוס המוני, תרומות מהתושבים מירושלים ומהידידים שלהם מחוץ לירושלים, ובזה גייסנו 50,000 שקל.
יעקב מרגי: רואן.
<רואן קימרי: אני רואן, רכזת הפרויקט.
<רואן קימרי: פרויקט "שכנות טובה - אבו תור/אל-ת'ורי" הוא פרויקט קהילתי שכונתי המבקש לתת מענה מיטיב לתושבים היהודים והפלשתינים.
<רואן קימרי: יש יהודים ופלשתינים המעוניינים מאוד לקחת חלק בפרויקט, אך יש גם חששות ואתגרים לבינוי הקהילה המשותפת ללא חשש.
<רואן קימרי: בשכונה שלנו מצאנו דרך שונה לחיים משותפים.
<רואן קימרי: אנחנו מסתכלים זה על זה כשכנים בכבוד לתרבויות השונות שלנו, לקבלת האחר ולכבוד הדדי למען חיים טובים יותר.
<רואן קימרי: את הגישה הזאת, המדינה והעירייה והחברה צריכים לעודד ולחזק.
<רואן קימרי: תודה.
יעקב מרגי: העירייה תומכת, מחזקת?
<רואן קימרי: כן.
יעקב מרגי: גבירתי, בקצרה, תציגי את עצמך.
<עליזה מאיר-אפשטיין: שמי עליזה מאיר-אפשטיין, אני מייצגת את המתנדבים בפרויקט.
<עליזה מאיר-אפשטיין: אני עצמי רכזת מתנדבת.
<עליזה מאיר-אפשטיין: יש לנו פה ילדים מקבוצת הכדורגל המשותפת, אנשים שמשתתפים בגינה הקהילתית, בפרויקט כלכלי לפיתוח כלכלה מקומית, פורום הנשים שלנו.
<עליזה מאיר-אפשטיין: יש לנו קורסי שפות שהתושבים לומדים עברית וערבית עם מורים מתנדבים משתי האוכלוסיות.
<עליזה מאיר-אפשטיין: אנחנו ראינו שבגלל הקשרים שלנו דרך הפרויקט, היו אירועים חריגים בשכונה שאתם כולכם קוראים עליהם בעיתונות, שיכולנו למגר אותם ולהביא לכך שהם לא יתפוצצו ויהפכו ממש לאירועים גדולים מאוד.
יעקב מרגי: יש מינהלים קהילתיים אחרים בירושלים שמנסים ללמוד את זה מכם?
<עליזה מאיר-אפשטיין: הצגנו את הפרויקט בפני ראש העיר ובפני גורמים אחרים, חברת המתנ"סים, אבל אני מוכרחה לציין שאנחנו הולכים גם כן להעתיק את הרעיון מיפו, של המרכז הערבי-יהודי ולהקים מרכז יהודי-פלשתיני בשכונת אבו תור, שאנחנו עכשיו בתאום עם העירייה על הקמת המוסד הזה.
<עליזה מאיר-אפשטיין: תודה רבה.
יעקב מרגי: תג מאיר, בבקשה, גבירתי.
<תמר רכניץ: קודם כול תודה לכל השותפים שלנו, כמו משרד החינוך, מרגי, הקרן כמובן.
<תמר רכניץ: שתי אנקדוטות קצרות על השריפות.
<תמר רכניץ: יש לנו חמישה תאי סטודנטים בקמפוסים בארץ, תאי סטודנטים שמשותפים ליהודים וערבים, והתא שלנו במכללת אורנים בתקופת השריפות הלך.
<תמר רכניץ: ארגנו קבוצה משותפת של סטודנטים יהודים וערבים והלכו לתחנות כיבוי אש בדיוק כדי להגיד שהם נגד הדבר הזה, נגד להלביש על מגזר שלם כל מיני האשמות.
<תמר רכניץ: זה היה מאוד מרגש, זה היה פרויקט מדהים.
<תמר רכניץ: באותו עניין, קהילה של חלק מפורום תג מאיר, קהילת מוריה בחיפה קיבלה אחרי שהבניין של בית הכנסת נשרף ואחרי השריפות, בעצם פנתה חברת פרזול מאום אל פאחם ואמרו, אנחנו נותנים לכם את כל הפרזול לבית הכנסת לבנות מחדש.
<תמר רכניץ: סתם שתי אנקדוטות מהשטח למה קורה כשכולם בתקשורת מלמעלה עושים הסתה.
<תמר רכניץ: חוץ מזה אני רק רוצה להגיד לכם שאנחנו פותחים השתלמות משותפת למורים יהודים דתיים וערבים.
<תמר רכניץ: זה בתמיכת משרד החינוך ודי אולי היחיד בארץ ודי נדיר ששתי האוכלוסיות האלה נפגשות.
<תמר רכניץ: חמש דקות לפני שנכנסתי לוועדה קיבלתי אימייל מתלמיד מישיבת "מקור חיים" שמשם נרצחו שלושת הנערים, והוא אמר לי, אנחנו רוצים להיפגש עם תלמידים ערבים בגיל שלנו.
<תמר רכניץ: השטח, יש לו "סיי".
יעקב מרגי: מוחמד דראושה, גבעת חביבה.
<מוחמד דראושה: תודה אדוני היושב ראש ותודה גם לקרן החדשה ול"מוסאוא" על כינוס הדיון הזה.
<מוחמד דראושה: אני חושב שזה כינוס מאוד חשוב ובהחלט הרוח הטובה שאתה משרה, אדוני היושב ראש, היא הרוח שצריכה להיות הרוח הגבית שתומכת בכל הפעילות שאנחנו שומעים כאן.
<מוחמד דראושה: אני ברשותך אדוני היושב ראש אציג שלוש נקודות מרכזיות.
<מוחמד דראושה: א', כשאנחנו מדברים על המונח חיים משותפים או חברה משותפת, מה הם המרכיבים המרכזיים של הדבר הזה, אז פעם התייחסה חברתי פה למונח דו קיום שזה המונח הערכי הקדום שהיה לי גם הכבוד לעסוק בתחום הזה עד שהבנו שדו קיום זה לא מספיק.
<מוחמד דראושה: יחסים טובים בין שתי האוכלוסיות זה לא מספיק.
<מוחמד דראושה: צריך להכניס עוד אלמנט.
<מוחמד דראושה: האלמנט הנוסף שגם חבר הכנסת איימן עודה התייחס אליו זה האלמנט של השיח, שיח נרטיב עם דיון אמיתי על הפערים והבעיות שצריך לטפל בהם.
<מוחמד דראושה: האלמנט השלישי שצריך להכניס לחבילה הזאת שנקראת חברה משותפת, זה קידום אינטרס - - -
יעקב מרגי: אספר לך מהחוויה האישית.
יעקב מרגי: שואלים אותי מאיפה באה הפתיחות.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לך, קודם כול החיים הם חזקים מהכול.
יעקב מרגי: למדתי לזהות צרכים.
יעקב מרגי: כשאדם אומר לי דבר שהופך לי את הבטן, אני לא מייד מכניס אותו למחסנית של השנאה או דחייה, אני מנסה להבין מאיפה זה בא לו, למה זה בא לו, אז זה זיהוי צרכים.
יעקב מרגי: אני חושב שזה יותר בריא, זה יותר נכון, זה מחזק.
יעקב מרגי: אני תמיד יוצא משם.
יעקב מרגי: כשמישהו אומר לי דברים שהם אפילו מקוממים אותי, אני אומר, בוא ננסה להבין אותו, להבין מאיפה זה בא לו.
<מוחמד דראושה: אז בהחלט זה גם נתמך עכשיו גם בתיאוריה.
יעקב מרגי: כן צריך להכיר את הסיפור, את הנרטיב של השני.
יעקב מרגי: סיכמנו בתחילת הדיון שלא פוחדים מכלום.
<מוחמד דראושה: לגמרי.
<מוחמד דראושה: אז יחסים טובים, דיאלוג כנה ונרטיבים, אינטרסים משותפים.
<מוחמד דראושה: אלמנט של שוויון צריך להיות גם כן אלמנט מרכזי בחבילה הזאת שנקראת חברה משותפת, והדבר החמישי פה זה הנושא של המסגרות התומכות.
<מוחמד דראושה: אם זה המרחב הציבורי, הוא צריך להיות מרחב ציבורי.
<מוחמד דראושה: בנושא החינוך ארבע נקודות קטנות.
<מוחמד דראושה: הדברים המרכזיים שצריך להתמקד בהם היום זה שילוב מורים בין מגזרים.
<מוחמד דראושה: יש היום כמעט 750 מורים יהודים שמלמדים בבתי ספר ערביים, וערבים שמלמדים בבתי ספר יהודים.
<מוחמד דראושה: השינויים שהם מייצרים שם הם שינויים מהותיים, בשינוי עמדות של התלמידים.
<מוחמד דראושה: יש את הנושא של מפגשי תלמידים, ופה באמת הזדמנות להגיד למשרד החינוך, סכום הכסף שמוקדש הוא 2 מיליון שקל בלבד.
<מוחמד דראושה: זה סכום זעום.
<מוחמד דראושה: רק כהשוואה, בצפון אירלנד מקדישים 123 מיליון יורו לנושא.
<מוחמד דראושה: אנחנו מקדישים 2 מיליון שקלים לנקודה הזאת.
<מוחמד דראושה: חסר גם את הנושא של הכשרות מורים בכדי שיעסקו בנושא הזה, ופיתוח תכנים פדגוגיים תומכים.
יעקב מרגי: אנחנו מארחים בדיון הזה גם עוד עשרה סטודנטים מהבינתחומי, מימשל, דמוקרטיה ואסטרטגיה, שנה ראשונה.
יעקב מרגי: קודם כול מקדמים אתכם בברכת ברוכים הבאים.
יעקב מרגי: טעמתם חוויה קטנה ממה שקורה כאן בוועדת החינוך, חוויה של הדמוקרטיה בעיצומה, ומזמינים אתכם גם לדיונים אחרים שמלווים חקיקה כדי שתיכנסו לזה.
יעקב מרגי: מאחל לכם הצלחה בהמשך הלימודים.
יעקב מרגי: רוצה לתת לדניאלה פרידמן, משרד החינוך.
יעקב מרגי: שמעת פה פחות או יותר התייחסויות.
יעקב מרגי: תאמרי לנו מה אתם עושים.
יעקב מרגי: סליחה שאני מכניס אותך למציאות כמעט בלתי אפשרית, אבל על רגל אחת מה אתם עושים בנושא ואם יש התייחסויות למה שנאמר כאן, גם טוב.
<דניאלה פרידמן: אני לפני זה רוצה להגיד שהתערוכה הזאת מרגשת.
<דניאלה פרידמן: אני חושבת שזה מראה כמה הצבה של מטרות משותפות יכולה לקדם שותפות בין קבוצות בחברה הישראלית.
<דניאלה פרידמן: בלי קשר לקבוצות, אני יותר תומכת, מוחמד, בגישה של קודם כול המטרות המשותפות ואחר כך אפשר לפתוח את השיח גם בנושאים של הנרטיבים הקונפליקטואלים.
<דניאלה פרידמן: זה עניין של גישה.
<דניאלה פרידמן: מבחינת משרד החינוך אני כן רוצה להגיד שחל שינוי מאוד גדול והרבה מאוד פתיחות שאני מרגישה אותה בתוך המערכת.
יעקב מרגי: אני אומר ברשותך, מאחר ואת ממוקדת בתחום הפדגוגי, אני יכול לומר לכם שמשרד החינוך בשנים האחרונות, בשיטת התקצוב הדיפרנציאלית שהוא מנהיג בתוך משרד החינוך יש הסתה של משאבים רבים למגזר הערבי וטוב שכך, ולא מספיק.
יעקב מרגי: יש עוד הרבה מה לעשות.
יעקב מרגי: יש החלטות ממשלה.
יעקב מרגי: לצערי הרב, אני אומר לכם מה שעולה לי בדיונים כאן, ואני לא אומר את זה בהכללה, אבל הרוב המכריע זה הקושי במימוש, הקושי ביישום.
יעקב מרגי: גם נבחרי הציבור שלנו מבינים את הקושי של ראשי הרשויות הנבחרים ביישובים הערביים, וחבל לי שיותר ממה שהעגל רוצה לינוק, הפרה רוצה להניק.
יעקב מרגי: אם תהיה פה יוזמה אזרחית שתבחן מה המדינה מקצה, והקושי, ותיכנס פה כיוזמה לפחות לשנה-שנתיים, לא רוצה לומר חונכים, אני לא רוצה להיות פטרון, לסייע, לדחוף את זה, אני מאמין שיהיה חשק ותהיה מוטיבציה להסית עוד תקציבים, בלחץ וברצון גם של השר.
יעקב מרגי: כל שיטת העצימות, מצ'ינג מה שנקרא, לרשויות אחת, שתיים ושלוש שהן נמוכות, לרוב בוטל.
יעקב מרגי: אם רשות אחרת צריכה לשים 25% מאותו תקציב כדי לנצל פרויקט מסוים, ביטלנו.
יעקב מרגי: 100% מימון המשרד גם שם.
יעקב מרגי: גם שם יש קשיים אובייקטיביים.
יעקב מרגי: אני לא מאשים אף אחד.
יעקב מרגי: יש לנו את ג'סר א-זרקא.
יעקב מרגי: מתי כבר מישהו ייקח את היישוב הקטן הזה וידחוף אותו כלפי מעלה?
יעקב מרגי: סליחה דניאלה, רק ניסיתי לסייע, מקווה שלא קלקלתי.
<דניאלה פרידמן: מעבר לתפיסה, באמת ההצבה של היחד כחלק מתוכנית החומש מקבלת ביטוי בדרישה גם להשתלמויות, גם למפגשים.
<דניאלה פרידמן: התקציב גדל, התקציב הוא לא 2 מיליון, התקציב של המטה גדל, התקציב של מינהל חברה ונוער גדל.
<דניאלה פרידמן: קיבלנו תוספת תקציבית של עוד יותר ממיליון וחצי רק השנה האחרונה.
יעקב מרגי: בתוספת.
<דניאלה פרידמן: השקנו שתי יוזמות חדשות של מפגשים, אחת "דרך השפה" שהולכת להיות בחודשים הקרובים, של מפגשים במאתיים בתי ספר, עוד מאה וארבעים בתי ספר שנרשמו לתוכנית של "אופק ישראלי" של סמינרים בין בתי ספר.
<דניאלה פרידמן: בתי ספר תאומים, דובר כאן על הנושא של - - -
יעקב מרגי: בארגוני הנוער זה מתקיים טוב.
<דניאלה פרידמן: מיליון שקלים מתנועות הנוער הוסתו לטובת התקציב הזה ובתי ספר תאומים של משהו נורא דומה לדו לשוני, כי הם בעצם בתי ספר שבונים תוכנית משותפת תלת שנתית או שש שנתית כשהיא מתפרסת גם על התחום החברתי, גם על התחום - - -
יעקב מרגי: דניאלה, היה פה איזה גילוי ראשוני.
יעקב מרגי: יש שקיפות.
יעקב מרגי: קחו את הנושאים.
יעקב מרגי: אם יש משהו לדחוף, הוועדה גם יכולה להיות פרטנרית לנושא.
יעקב מרגי: תיזמו, אין בעיה.
יעקב מרגי: אני רוצה להתקדם, רבותיי.
יעקב מרגי: רק על רגל אחת אני אומר לכם, הוועדה, מעבר לדיונים והעבודה הרשמית שלה, גם לנו יש חינוך בלתי פורמלי כאן.
יעקב מרגי: דיברנו על שפות.
יעקב מרגי: יזמנו סדרת קורסים ללא תעודה, לא הסמכה, חמישה מפגשים.
יעקב מרגי: התחלנו עם השפה הערבית, המוגרבית, אחר כך עברו לאידיש.
יעקב מרגי: החודש אנחנו עוברים ללדינו.
יעקב מרגי: בשבוע שעבר האקדמיה ללשון העברית הייתה כאן ונוכחנו לדעת שעברית שפה יפה, קשה, אז גם נידבנו אותם להעביר סדרת מפגשים לעברית תקינה, והנה במעמד הזה, לכבודכם אנחנו גם נקיים.
יעקב מרגי: הכנסת קיימה כבר קורסים בשפה העברית.
יעקב מרגי: יש לנו גם שפת הסימנים, לקחנו על עצמנו.
יעקב מרגי: אנחנו ניקח על עצמנו גם את השפה הערבית.
<מוחמד דראושה: וקורס על חברה משותפת.
יעקב מרגי: אמרתם שצריך להתחיל בזה.
יעקב מרגי: לא עלינו המלאכה לגמור.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לשלוח אתכם לפנסיה.
יעקב מרגי: אנחנו נעשה משהו, אתם תעשו משהו.
יעקב מרגי: המדינה תעשה משהו.
יעקב מרגי: תודה רבה לכם ואני מתנצל מראש ממי שרצה לדבר ולא הספיק.
יעקב מרגי: הוועדה מחזקת את התמיכה והגברת החשיבות של ההכלה של האחר בחברה.
יעקב מרגי: שיתוף פעולה בין ערבים ליהודים הוא חיוני כדי להגביר את האמון והסובלנות בין החלקים האלה בחברה ולייצר הזדמנות שווה לכל אזרחי מדינת ישראל להתפתח ולהצליח.
יעקב מרגי: הוועדה מאחלת הצלחה לקרן החדשה במיזמים האלה שהוצגו כאן, למרכז "מוסאוא" וארגונים אחרים, שתיל ולמי שפועל בסוגיה הזו של חיים משותפים.
יעקב מרגי: הוועדה נכונה לקיים דיונים נוספים בנושא זה כדי להצמיח יוזמות לקידום חיים משותפים בחברה האזרחית, תמיד תוך כבוד והערכה הדדית.
יעקב מרגי: לידיעת הצלמים, התערוכה הבאה תהיה, ראודה, את כתבת על ציפורים, אני קראתי, תהיה על ציפורים.
יעקב מרגי: אני מאוד מודה לכולם.
יעקב מרגי: באמת חוויה.
יעקב מרגי: הלוואי שהנבואה הזו והשעה האיכותית הזו תתרום לכלל החברה בישראל.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 8 בינואר 2018, כ"א בטבת תשע"ח.
יעקב מרגי: הנושא על סדר היום: מצב מתקני הספורט בבתי הספר.
יעקב מרגי: מצב מתקני הספורט בבתי הספר, חבר הכנסת יואל רזבוזוב מחויב לנושא הזה.
יעקב מרגי: הוא הוציא פנייה כבר בנובמבר.
יעקב מרגי: עוד לפני כן דיברנו על כך.
יעקב מרגי: אני חושב שהסוגיה הזו, לא רק לאור מקרים שקרו, כל אחד מכיר את זה מהסביבה שלו.
יעקב מרגי: מצד אחד אנחנו ביקשנו מהרשויות המקומיות שיאפשרו לתושבי השכונות להשתמש במתקני הספורט של בתי הספר, אבל מצד שני גם אנחנו דורשים מהם שאותם מתקנים יעמדו בכל התקנים הבטיחותיים והתקניים.
יעקב מרגי: אני חושב שהדיון הזה חשוב.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהדיון חשוב ביותר.
יואל רזבוזוב: אנחנו נמצאים במצב מבחינתי שהוא אבסורדי, ומכאן אנחנו חייבים לצאת עם תוכנית סדורה ובאמת לתת איזושהי דחיפה לאותן הרשויות שאחראיות על הנושא.
יואל רזבוזוב: מהנתונים שאני קיבלתי, ואני אשמח לקבל כל נתון אחר, אבל אני חושב שהנתונים האלה הם די דומים למציאות שלפחות אני חווה אותה, וביקרתי בלא מעט בתי ספר במשך השנים האחרונות.
יואל רזבוזוב: כחצי מבתי הספר במדינת ישראל הם ללא אולם או מגרש ספורט מקורה.
יואל רזבוזוב: במזג האוויר שלנו, עם החום שלנו, איך ילדים יכולים להיות בחוץ, בשמש.
יואל רזבוזוב: כמובן אני כבר לא מדבר על אולם, שגם האולמות לא ממוזגים ובכלל אין אולמות.
יואל רזבוזוב: גם מגרש ספורט, יש מגרש עם שני כדורי סל, מקסימום שער, שני שערים, זה מה שיש.
יואל רזבוזוב: אם אנחנו רוצים לפתח את הספורט בישראל, ואני כבר לא אומר על ספורט בישראל, אני אומר, אורך חיים בריא לתלמידים שלנו, ודיברנו גם על הוספת שעות חינוך גופני, אנחנו לא יכולים לעשות זאת ללא מתקני ספורט.
יואל רזבוזוב: פשוט בלתי אפשרי.
יואל רזבוזוב: אשמח לקבל כל נתון אחר וגם הוכחה שמשנה את המציאות, אבל בסוף אנחנו חיים את המציאות ואני יודע בדיוק מה קורה.
יואל רזבוזוב: אני גם מגיע מבית של הוראה ואני יודע בדיוק מה קורה בבתי הספר.
יואל רזבוזוב: שניים, מי שאחראי על זה, יש את משרד החינוך, יש את משרד הספורט, יש את טוטו והפיס והרשויות המקומיות.
יואל רזבוזוב: אין גוף אחד שאחראי על כך.
יואל רזבוזוב: בסוף הכסף של הטוטו, קרן מתקנים בכלל העלימו.
יואל רזבוזוב: אין יותר מיליארד שקל שנלקח.
יואל רזבוזוב: איך נבנה אולמות?
יואל רזבוזוב: מבחינת פיס, הפיס נותן את זה לרשויות מקומיות, רשות מקומית לא בהכרח מחויבת לעשות את זה בקרוב בתוך שטח בתי הספר.
יואל רזבוזוב: לא לכל בתי הספר יש מספיק מקום או מגרש מספיק גדול בשביל לבנות.
יואל רזבוזוב: אנחנו ב-2018 עדיין נמצאים במצב שבתי ספר חדשים שנבנים, נבנים ללא אולם ספורט.
יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים כאן על תקציב זעום יחסית לגודל התקציבים גם של משרד החינוך וגם של קרנות נוספות, כך כמו שאמרתי, אנחנו חייבים לעשות תוכנית סדורה ולמצוא גוף אחד שיהיה אחראי.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה כן צריך להיות במשרד החינוך ולא להפיל את זה על משרד הספורט או על פיס או על טוטו.
יואל רזבוזוב: משרד החינוך לתת את הטון.
יואל רזבוזוב: אני גם הייתי חבר מועצה ברשות מקומית, הייתי מחזיק תיק הספורט.
יואל רזבוזוב: אני יודע בדיוק כמה עולה בניית אולם.
יואל רזבוזוב: אפשר להוזיל את זה ואני כבר הצעתי גם בנייה קלה וגם לצאת למכרז גדול ולהוזיל את מספר הפרקטים ואת מספר הסלים, כמובן המתכנן והכול.
יואל רזבוזוב: אפשר להגיע לחצי מחיר של בניית אולם, כך שפשוט אין תוכנית.
יואל רזבוזוב: שום דבר לא זז, ואם מכאן נצא עם איזושהי אמירה, רק העודפים שנשארים במשרד החינוך, היינו יכולים לקרות כבר את כל המגרשים.
יעקב מרגי: אנחנו נלמד את הסוגיה הזו בדיון הזה ולאחר מכן נצא עם סיכומים.
יואל רזבוזוב: מי שסובל זה בסוף התלמידים.
יעקב מרגי: קודם כול הדיון מתחלק לכך שאנחנו צריכים לקבל תמונה על קודם כול מיפוי.
יעקב מרגי: אם יש תקינה, לאיזה גודל בית ספר צריך שיהיה אולם ספורט או מתקן ספורט כזה או אחר.
יעקב מרגי: אנחנו מדינה מתוקנת.
יעקב מרגי: חייבת להיות תקינה.
יעקב מרגי: השאלה אם ישנה תקינה.
יעקב מרגי: מיפוי, היכן יש, היכן אין והיכן צריך לבנות, וסוגיית הכתובת.
יעקב מרגי: אני יודע שמבחינת התקצוב זה כמה גורמים, אבל נראה את זה בהמשך.
יוסף ג'בארין: האמת היא שאנחנו בוועדה הזו הרבה עוסקים בכלל במחסור של כיתות לימוד, שזה לפחות בחברה הערבית מסתכם לפי הנתונים של משרד החינוך באלפים, יותר מ-3,500, משהו כזה, לכן כשאני מגיע למתקני הספורט, אני אומר, זה צרות של עשירים בעניין הזה.
יוסף ג'בארין: בכל זאת באתי לכאן כי אני מכיר גם מקרוב את הבעיה הזאת.
יוסף ג'בארין: אני חושב שאחד מדוחות מבקר המדינה האחרונים התייחסו לנושא הזה.
יוסף ג'בארין: אני זוכר לפחות המלצה אחת, שבהיעדר מרחבים לחצר ולמשחקים, אז אולי צריך לנצל את הגגות של בתי הספר כדי לשמש גם כמתקני ספורט.
יוסף ג'בארין: אני חושב שיהיה חשוב לראות את הנתונים שיש למשרד, אם אפשר גם נתונים לפי מגזרים, זה מאוד חשוב, ובכלל לשמוע באיזו מידה משרד החינוך מחויב עד היום למתקני ספורט בתוך בתי הספר.
יוסף ג'בארין: סוגיה נוספת, אני מכיר הרבה בתי ספר שלצידם יש מתקנים ששייכים לרשות המקומית, של מפעל הפיס, אולי של גורמים אחרים.
יוסף ג'בארין: יכול להיות שכדאי לבחון את הסוגיה, באיזו מידה בתי הספר הללו יוכלו להשתמש גם במתקנים שליד בתי הספר, גם אם הם לא שייכים רשמית למשרד החינוך.
<זאב גולדבלט: איתרע מזלי ואתמול ביקרתי בדרום.
יעקב מרגי: אצלי זה לא איתרע מזלי.
יעקב מרגי: אני כל הזמן שם.
<זאב גולדבלט: כל אחד והדברים שלו.
<זאב גולדבלט: הייתה לנו פגישה במחוז דרום עם מנהלת המחוז שהתמקדה בעיקר במגזר הבדואי.
<זאב גולדבלט: אני לא במקרה מעלה את זה, כי במסגרת הזאת בין השאר נחשפתי למשל למוסדות חינוך בלקיה.
<זאב גולדבלט: לא רק שמתקני הספורט זו הבעיה הקטנה שלהם, שהם לא קיימים, אלא אין אפילו כיתות לימוד, אין בתי ספר, הכול פשוט "על הפנים" מהבחינה הזאת, אבל מכיוון שאנחנו עוסקים כרגע במתקני ספורט, אחד הדברים שמאפיינים שם זה אפילו סכנה בטיחותית לילדים שמשחקים.
<זאב גולדבלט: אם חושבים שהתופעה הזאת אופיינית רק למגזר הבדואי, אז התשובה היא לא.
<זאב גולדבלט: דברים דומים ראיתי גם בקריית שמונה.
<זאב גולדבלט: אי אפשר להגדיר את זה כיישוב בדואי.
<זאב גולדבלט: יש בערערה, יש אפילו במרכז.
<זאב גולדבלט: אני מזכיר שחלק מהצפת הנושא נובעת מאותו מתקן כדורסל שקרס על הילד בתל אביב דווקא, זאת אומרת, זה לא בהכרח אופייני לפריפריה או מה שנתפס כשוליים, אלא זה קיים גם במרכז.
<זאב גולדבלט: אני חושב שחלק מהבעיה זה באמת ביזור הסמכויות ובעצם שאף אחד לא אחראי באמת, או כמו שדיברו קודם חברי הכנסת כולל יוזם הדיון, יואל רזבוזוב, אני כן חושב שצריכים להפנות את כל התקציבים שמיועדים באמת לשיפור מתקני הספורט, למשרד החינוך, כי לו יש את הראיה הממלכתית והוא גם לא כפוף ללחצים של הרשויות המקומיות שהן הבעלים של מפעל הפיס למשל ודברים מהסוג הזה.
<זאב גולדבלט: יש פה ראיה ממלכתית וכך צריכים להתנהל, לא בראיה של איזה ראש רשות יש לו מהלכים עם יושב ראש מפעל הפיס או כל גורם אחר.
יעקב מרגי: זה יותר חמור מכך.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות תלוי בסדרי עדיפויות של ראש הרשות, כי ראש הרשות, יש לו סל במפעל הפיס.
יעקב מרגי: הוא קובע לעצמו מה הוא מבקש ממפעל הפיס.
יעקב מרגי: אני לא רוצה להיות תלוי בחסדים.
יעקב מרגי: אני מדינה מתוקנת.
יעקב מרגי: אם מדינה מתוקנת חושבת שמתקני ספורט הם חלק אינטגרלי מההוויה הבית ספרית והם מערכת החינוך, שיתבעו תקינה.
<זאב גולדבלט: חותם על דבריך.
יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את המרכז לשלטון מקומי, משרדי הממשלה.
יעקב מרגי: מהאורחים, מישהו רוצה להתבטא בנושא?
<אריה זהר: שמי אריה זהר, אני היועץ ההנדסי זו השנה השישית של קרן המתקנים ספורטוטו, עובדים ביחד עם מפעל הפיס גם, ובתקופה האחרונה מנסים לקדם יחד עם משרד הספורט.
<אריה זהר: אני יושב עם האנשים הנכבדים ממכון התקנים, תקינה למתקני הספורט.
<אריה זהר: מה שרציתי להגיד, אני חושב שהתמונה היא לא מלאה, מה שיש לכם.
<אריה זהר: במדינת ישראל הוקמו בחמש-שש שנים האחרונות מאות אולמות ספורט, ואני חוזר ואומר, מאות, כשמרביתם, כמעט 90% הם אולמות של בתי ספר.
<אריה זהר: אני מדבר על כל המגזרים.
<אריה זהר: אתמול חזרתי מהפזורה הבדואית באולם, מדרום לבאר שבע.
<אריה זהר: אנחנו מסתובבים לפחות פעמיים בשבוע ואנחנו מדברים מדן ועד אילת על מהפכה.
<אריה זהר: הייתה מהפכה.
<אריה זהר: אני לא רוצה להיכנס לפוליטיקה, מי אחראי.
<אריה זהר: אני לא איש טוטו, אני יועץ חיצוני.
<אריה זהר: ידענו לעבוד ביחד עם מפעל הפיס.
<אריה זהר: יש המון אולמות משותפים גם למפעל הפיס וגם לטוטו.
<אריה זהר: הגענו אפילו לידי מצב שהכנו תיק מוצע שמתאים לשני המקרים.
<אריה זהר: אין סתירה.
<אריה זהר: אני מציע לכל החברים המכובדים.
<אריה זהר: אני מתנדב, אני מוכן לקחת את כולם לראות את המהפכה שעשו בתחום הספורט בבתי ספר.
<אריה זהר: היה לי העונג גם להיות בקשר עם יואל רזבוזוב בזמנו.
<אריה זהר: ניסינו לקדם אולמות.
<קריאה: מה נעשה?
יעקב מרגי: הוא יועץ חיצוני.
יעקב מרגי: הוא אומר לך מה נעשה.
יעקב מרגי: מ-0 ל-30%, ל-50%, זו גם מהפכה, אבל זה כלום.
יעקב מרגי: אני, א', מודה על המידע.
יעקב מרגי: אנחנו ערים גם למה שנעשה, אבל כשאני מדבר איתך על תמונה כללית של מערכת החינוך במדינת ישראל, אתה, מהנתונים שאתה נותן לי, לא נותן לי תמונה כללית מה קורה.
יואל רזבוזוב: משפט אחד, פשוט יש פה סתירה.
יואל רזבוזוב: משרד האוצר לקח מיליארד ₪ מקרן מתקנים של הטוטו, כי אמרו שלא בנו.
יואל רזבוזוב: זאת אומרת, יש פה הרבה סתירות.
יואל רזבוזוב: יש לנו 5,000 בתי ספר.
יואל רזבוזוב: אמרתי, כחצי מהם ללא אולמות ספורט או מגרשים מקורים.
יעקב מרגי: ראש רשות, אם הוא מרים היכל תרבות במרכז העיר שלו ומשעבד את כספי הפיס שלו לעשר שנים הבאות על היכל התרבות הזה, זה נראה יותר טוב מאשר ארבעה אולמות ספורט שהוא מפזר אותם בבתי ספר בשכונות, לכן אני לא רוצה להיות שם.
יעקב מרגי: זה מבורך וזה מבורך.
יעקב מרגי: זה מה שעניתי לך, זאב.
יעקב מרגי: יש עשייה, אין ספק.
<אריה זהר: שמי אריק, אני למעשה מטפל במתקני הספורט האלה.
יעקב מרגי: מה זה "מטפל"?
<אריה זהר: דואג שהם יהיו כשרים כדי שלא יהרגו אף ילד.
<אריה זהר: זה בדיוק העניין.
<אריה זהר: זו למעשה העבודה של מכון התקנים.
<אריה זהר: הוועדה שיושבת כאן למעשה מתקנת את הצורה שבה אפשר לבוא ולטפל במתקן כדי שלא יקרה לאף ילד.
יעקב מרגי: נכון להיום יש תקינה?
<אריה זהר: קיימת תקינה.
יעקב מרגי: יש תו תקן למתקנים?
<אריה זהר: קיים.
<אריה זהר: מה שאני רוצה להוסיף, זה שהעובדה היא שהילדים שנהרגו בישראל כתוצאה ממתקני ספורט, היא כתוצאה מטיפול לקוי במתקן ולא מהרכבה לקויה.
יעקב מרגי: בוא אספר לך סיפור.
יעקב מרגי: אני אתמול בלילה הייתי אצל רופא מומחה עם הבן שלי בן 18 עוד שלושה חודשים, שהחלום שלו הוא להתגייס ליחידה קרבית.
יעקב מרגי: הוא סך הכול שיחק כדורגל במגרש ספורט, לכאורה היה אמור להיות תקני, כדורגל בליגת מושבים, מה שנקרא.
יעקב מרגי: הוא חצי שנה כבר מסובב עם הקרסול שלו.
יעקב מרגי: אין סיכוי שהוא יהיה קרבי.
יעקב מרגי: לא רוצה להגיד לך אם הוא יגמור עם נכות, על בור קטן שהיה במגרש.
<אריה זהר: על זה אני מדבר בדיוק.
<אריה זהר: אני אומר, בוא ניצור תקינה שקודם כול מה שקיים יהיה כזה שלא יהרוג או יפצע אף ילד שלנו.
<אריה זהר: זה השלב הראשון לפני שמרימים משהו שאי אפשר לטפל בו אחר כך, כי זו הבעיה שלנו, איך לטפל בדברים ולא איך ליצור אותם.
<אריה זהר: ליצור, כל אחד יכול ליצור.
<אריה זהר: איך אנחנו גורמים לכך שאתה שולח את הילדים שלך, אני שולח את הילדים שלי לבית הספר, למקום הכי בטוח, והוא מסוכן.
יעקב מרגי: אנחנו בשנת ה-70 של מדינת ישראל, אבל התחושה שבכל דיון אנחנו מקימים את המדינה מחדש.
יעקב מרגי: שנת 70 נראית לי שנה מכוננת, כמו מחזוריות.
יעקב מרגי: אני מקבל את הדברים שלך ולא מקבל אותם.
יעקב מרגי: קודם כול השאיפה שלנו להוביל לכך שכל מי שצריך מתקן ספורט, יהיה לו מתקן ספורט.
יעקב מרגי: זה יכול להיות ביחד.
יעקב מרגי: אנחנו ניצור תקינה ונוודא שאכן המתקנים האלה ראויים לשימוש בני אדם ולא יסכנו אותם.
<מיכאל סויסה: שמי סויסה מיכאל, אני ממכון התקנים, גם משמש כיושב ראש ועדת מתקני ספורט שכותבת את התקנים.
<מיכאל סויסה: כמה דברים.
<מיכאל סויסה: אני רוצה רק להפריד בין כמה מתקנים צריך להיות לבתי ספר, זה צריך להיות יותר בתקנות מאשר בתקנים.
<מיכאל סויסה: התקנים צריכים לפרש איך צריך לבנות את המתקן הזה.
יעקב מרגי: לא ציפינו שמכון התקנים יקבע כמה ילדים צריכים מתקן ספורט.
<מיכאל סויסה: אני רק רציתי לאבחן בין שני הדברים.
<מיכאל סויסה: כן רציתי להביא לידיעת הציבור, אחרי שקרתה אותה תאונה ב-2012, אבל זה התחיל כבר קודם, אבל ביתר שאת אחרי 2012 הייתה ועדה פנימית של מספר משרדים ולמעשה הוחלט לעשות פרוגרמה בכל נושאי תקינה של מתקני ספורט בישראל.
<מיכאל סויסה: כרגע יש מהלך תלת שנתי של אימוץ קרוב למאה ומשהו תקנים בכל המגזרים של מתקני הספורט.
<מיכאל סויסה: היום כשתבוא תקנה ותגיד, בבית ספר צריך לבנות אולם מסוג א', ב' או ג', יהיה לו תקן מוכן על המדף שאומר איך לבנות אותו, מה שבעבר הרחוק לא היה.
<מיכאל סויסה: אם דובר על איזה מתקנים צריכים להיות באולם הזה, אם דובר על סלים, אז מדובר על איך סל צריך להיבנות ואיך הוא צריך להיעשות.
<מיכאל סויסה: כבר היום למשהו כמו עשרים מתקנים יש כבר תקנים.
<מיכאל סויסה: הוועדה השלימה עבודה של שנה אחת.
<מיכאל סויסה: נדמה לי, מעבר לשתיים עשרה יש לנו עוד - - -
<חיים גורביץ': עוד עשרים תקנים לשנה.
<חיים גורביץ': שמי גורביץ' חיים, אני מצטרף לשיחה.
<חיים גורביץ': אני מרכז את נושא התקינה במכון התקנים.
<חיים גורביץ': אפשר באמת לנצל את ההזדמנות ולספר לכולם שאנחנו התחלנו פרויקט בשנה שעברה בשיתוף משרד התרבות והספורט בנושא של הכנת כמאה תקנים.
<חיים גורביץ': זה ייקח ארבע שנים בערך, זו ההערכה שלנו.
<חיים גורביץ': זאת הזדמנות שאנחנו גם בתהליך הביקורת הציבורית של תקן עובר לפני פרסומו, אנחנו נשתדל באמת לפזר את זה לכל הנוגעים בדבר ואנשי הספורט למיניהם - - -
יעקב מרגי: אמרנו שאנחנו לומדים את הסוגיה הזו לעומק.
יעקב מרגי: אני עכשיו ראש רשות, לצורך העניין גם מנהל בית ספר.
יעקב מרגי: הרמתי מגרש סל בשטח בית הספר או אולם ספורט.
יעקב מרגי: איך בונים בית פרטי, אני יודע, עברתי.
יעקב מרגי: אני יודע מי מאשר, מה מאשרים.
יעקב מרגי: אני מחויב לאיזו בדיקה כלשהי, אישור פתיחת מגרש הספורט מאיזה גורם בטיחותי כלשהו במדינת ישראל?
<אריה זהר: בטח.
<אריה זהר: בכל מקרה, כמו לכל מבנה רגיל, אנחנו מחייבים כשאנחנו כתבנו תיקי מוצר לאולמות ספורט, שהרשות תחזיק יועץ בטיחות.
<אריה זהר: אין בכלל ספק שזה צריך לעמוד בכל - - -
יעקב מרגי: חוק.
<אריה זהר: זאת הבעיה.
<אריה זהר: אין חובה - - -
יעקב מרגי: אם אין חוק אז השאלה הבאה מתייתרת, אבל אני הייתי מצפה כמו ששירותי כבאות יודעים לעשות קופה טובה וטוב שכך, לעבור כל כמה חודשים במשרדים ולשלם את האגרה ואת הבדיקה, ככה יהיה על התקן.
יעקב מרגי: התקן חייב בקרה צמודה.
<אריה זהר: אבל זה לא תפקידו של מכון התקנים.