GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ישראל אליסף: לכולנו חשוב רווחת בעלי החיים ומניעת פגיעה בהם, אך הדיון היום מגיע לאחר ניסיונות לפגוע בהתרחבות, כמו ששמענו, ולצמצם, ויש שמועות שאף לסגור פינות חי ותוכניות לימודים חינוכיות בעזרת בעלי חיים במוסדות חינוך.
<ישראל אליסף: אותם גורמים שדוחפים לפגיעה ולצמצום, לוקים להבנתנו בליקוי מאורות חמור.
<ישראל אליסף: התוצאה של הפגיעה תהיה הפוכה ממה שהם וכולנו מנסים להשיג.
<ישראל אליסף: פינות החי ותוכניות החינוך בעזרת בעלי חיים מפתחות את הילדים מבחינות רבות ותורמות לחינוך לחמלה ואהבה לבעלי חיים ומחנכות למניעת פגיעה בהם.
<ישראל אליסף: כל פגיעה בפינות החי ובתוכניות החינוך תביא בהכרח לצער בעלי חיים.
<ישראל אליסף: קודם כל, ואמרה את זה גלי דוידסון, מכיוון ובעלי החיים הנמצאים ברשות פינות החי והמפעילים בתוכניות החינוך במקרה הטוב ימסרו, במקרה הרע, מי יודע בכלל מה יקרה להם.
<ישראל אליסף: בנוסף, לילדים שלא תהיה אינטראקציה וחינוך להיכרות עם בעלי חיים, סיכוי טוב שבמפגשים עם בעלי חיים שכן יהיו, יגרם צער בעלי חיים, אם מחוסר מודעות במקרה הטוב, והתעללויות שלא נדע, במקרה הרע.
<ישראל אליסף: אנו חושבים שאפשר ונכון למצוא איזון נכון ולאפשר את החינוך בעזרת בעלי חיים, תוך שמירה על רווחתם ומניעת פגיעה בהם, וזאת על ידי הגדלת ההשקעה הממשלתית ופיתוח והגדלת התוכניות החינוכיות תוך הדרכה, הסברה ופיקוח ממשלתי.
<ישראל אליסף: ההדרכה וההסברה לא נעשה.
<ישראל אליסף: אפס הדרכה והסברה, ואני יכול להגיד את זה מניסיון.
<ישראל אליסף: ניסיתי להקים פינת חי, ותיכף אני אגיד את הידע שלי בנושא, ופניתי למשרד החינוך, ואפס הסברה, אפס הדרכה.
<ישראל אליסף: אף אחד לא יודע להגיד לך מה נכון ואיך נכון.
<ישראל אליסף: פניתי לאנשים הנכונים במפמ"ר לנושא פינות חי.
<ישראל אליסף: מכיוון וממשרד החינוך נמסר שבימים אלו עובדים על חוזר מנכ"ל בנושא, פורום ועדי ההורים מבקש להיות שותף לצוות החשיבה ושעמדת נציגי ההורים תהיה שותפה בתוצר שיפורסם.
<ישראל אליסף: עכשיו גילוי נאות.
<ישראל אליסף: אמנם אני מייצג את הנושא מטעם פורום ועדי ההורים היישובים, אך את הנושא אני מכיר היטב גם בעבודתי המקצועית כמפקח מקנה בשירותים הווטרינרים של משרד החקלאות.
<ישראל אליסף: אני מחסן צאן ובקר במסגרת תפקידי, נמצא בעשרות פינות חי בכל מרחב ירושלים ויכול להעיד שברוב רובם של פינות החי הטיפול נאות וראוי כמו שאמר מאיר כהן.
<ישראל אליסף: אל תספרו לנו סיפורים שבכולם יש התעללויות.
<ישראל אליסף: זה לא נכון, זה רק מפחיד, זו לא המציאות.
<ישראל אליסף: אפשר לעשות את זה טוב יותר וזו המטרה.
יעקב מרגי: יגאל זמט, בבקשה.
<יגאל זמט: שלום.
<יגאל זמט: קודם כול תודה רבה על הזכות להיות פה, ותודה לחברי הכנסת על הדברים שאמרתם, כי רק זה כבר היה שווה להגיע לשמוע את הדברים שלכם.
<יגאל זמט: שמי יגאל זמט, אני לפני עשרים ושניים שנה פחות או יותר עזבתי את הצבא.
<יגאל זמט: הייתי קצין אג"ם אחרי שהייתי סמג"ד בתותחנים, מתוך מטרה לעסוק בחינוך יחד עם אשתי שהיא הייתה תלמידה שלך, חבר הכנסת מאיר כהן, קטי נעים.
<יגאל זמט: הקמנו חברה שעוסקת בהדרכת תוכניות העשרה, כאשר הראשונה שבה הייתה בעלי חיים.
<יגאל זמט: אחר כך התחלנו עם תוכנית חקלאות והיום יש לנו כמאה ועשרים גינות חקלאיות בבתי ספר, צוות של כמעט שבעים מדריכים שעובדים במשרה מלאה, חלק גדול מהם גם בנושא בעלי חיים.
<יגאל זמט: נושא בעלי החיים, אני עד הלילה לספר פה סיפורים אישיים של חוויות של ילדים שנתיב חייהם שונה מקצה לקצה בזכות בעלי החיים.
<יגאל זמט: אני גם יודע לספר מקרים שאני לא רוצה לזכור, של פגיעה בבעלי חיים.
<יגאל זמט: בסופו של דבר רוב המקרים של הפגיעה היו בבתי ספר שלא הייתה להם פינת חי רשמית.
יעקב מרגי: אתם, מה שנקרא, מהניוד.
<יגאל זמט: גם ניוד וגם פינות חי.
<יגאל זמט: אני מאלה שהגישו את הבג"צ.
<יגאל זמט: לא סתם הזכרתי שעזבתי את הצבא, כי הלכתי לזה כמשימת חיים.
<יגאל זמט: אנחנו לא הגענו לבעלי החיים כפרנסה.
<יגאל זמט: אנחנו אמנם מתפרנסים מזה ואני לא מתבייש, אבל הגענו לזה כי אנחנו אוהבים בעלי חיים, אנחנו מחוברים לתחום וחשוב לנו הנושא של בעלי החיים.
<יגאל זמט: אנחנו רואים במהלך המון שנים של עבודה את העשייה המדהימה שקורית עם הילדים, אם זה בפינת החי ואם זה בניוד.
<יגאל זמט: צריך להבין שלא כל בית ספר מסוגל לקיים פינת חי ראויה ולכן הפתרון של הניוד, שלפעמים גם במקום שיש פינת חי צריך לנייד, כי אתה לא לדלל בבית ספר את כל הסוגים ולא רצוי שכל בית ספר ישקיע את התקציבים.
<יגאל זמט: יש פינת חי מדהימה בבית ספר אורנים ברמת השרון.
<יגאל זמט: אני ממליץ לכל אחד ללכת לראות אותה.
<יגאל זמט: אגדה.
<יגאל זמט: צריך הרבה מאוד כסף.
<יגאל זמט: כשאתה הולך לפריפריות, אם זה פריפריות חברתיות, אם זה חינוך מיוחד, אם זה פריפריות בכלל בארץ, אתה לא תמצא את פינות החי, ואז אותם ילדים לא פוגשים את בעלי החיים.
<יגאל זמט: הדרך היחידה להביא אליהם בעלי חיים זה בניוד.
<יגאל זמט: משך עשרות שנים, שלושים, ארבעים, חמישים שנה, זה קרה במוסדות החינוך בלי שמשרד החינוך יעשה שום רגולציה על זה.
<יגאל זמט: אני עשרים ואחד שנה עושה את זה.
<יגאל זמט: עד לא מזמן אפילו לא היה צריך לבקש אישור כדי להיכנס לבתי ספר עם תוכנית, למעט המקום שבו אני עובד, וזה תוכנית קרב, שבתוכנית קרב כן הייתה רגולציה תמיד ועם השנים יותר ויותר, ובתוכנית קרב יש וטרינרית במשרה, שמפקחת על פינות החי של תוכנית קרב.
יעקב מרגי: אני חושב שזה ראוי.
יעקב מרגי: אני שולח את הילד שלי לבית ספר, אני לא רוצה לקבל אותו חזרה נבדק מאיזו מחלה.
<יגאל זמט: חד וחלק נאמרו פה דברים לא נכונים.
<עירית בירן: אחד האירועים היה בקרן קרב.
מאיר כהן: בחודש שעבר נתנו קרש על הראש של מורה, אז סגרתם את בתי הספר לכניסת מורים?
<יגאל זמט: באופן עקרוני, בפינות החי או בניוד מתבצעת עבודה מדהימה.
<יגאל זמט: משך עשרות שנים זה התקיים בלי שום רגולציה.
<יגאל זמט: לי אין ספק, ואני אומר את זה לכל מי שפה באולם, בעל חיים בכלוב זה דבר רע.
<יגאל זמט: הנה, אמרתי את זה בצורה הכי ברורה.
<יגאל זמט: השאלה מה רע יותר.
<יגאל זמט: אני שם על המאזניים דבר אחד: אם הילדים לא יפגשו בעלי חיים, התוצאה תהיה איומה.
<יגאל זמט: אני לא אזכיר את שם המושב שהגענו אליו עם הדרכת בעלי חיים לפני המון שנים והתקבלנו ביריות ובעיטות על הכלוב, כי זה היה דבר מוקצה מבחינתם, וכשעזבנו שם אחרי פרק זמן מסוים, הילדים רק רצו עוד, פשוט לא היה תקציב, רצו עוד ועוד להכיר את בעלי החיים.
<יגאל זמט: לסיכום, דבר אחד חשוב, צריך רגולציה, צריך לעשות סדר בעניין, אבל לא לסגור את הבסטה.
<יגאל זמט: אם סוגרים, לא צריך רגולציה.
יעקב מרגי: עומר גינזבורג.
<עומר גינזבורג: שלום, אני עומר גינזבורג, אני מרכז את תחום החינוך ב"נח", שזו התאחדות הארגונים למען בעלי חיים בישראל.
<עומר גינזבורג: קודם כול, חשוב שהדיון הזה קורה.
<עומר גינזבורג: אני רק רוצה להתחיל בלתקן משהו אחד שנאמר פה כמה פעמים.
<עומר גינזבורג: נאמר פה שהדיון הוא על טיפול בעזרת בעלי חיים.
<עומר גינזבורג: חשוב לי לתקן, הדיון הוא לא על טיפול בעזרת בעלי חיים, אלא על תוכניות העשרה בבתי הספר, שזה סוג של חוג ולא טיפול.
<עומר גינזבורג: זה לא טיפול בילדים שיש להם כל מיני מחלות ובעיות ובעלי החיים עוזרים להם, אלא בעיקר העשרה.
יעקב מרגי: אמרת "לא" נחרץ ואחר כך אתה אומר "בעיקר".
יעקב מרגי: אמנם זו פרסומת, אבל זה גם במציאות.
<עומר גינזבורג: הרוב זה לא טיפול.
<עומר גינזבורג: רק חשוב היה לשים את הדברים על דיוקם.
<עומר גינזבורג: בעצם אני רק רוצה להגיד.
<עומר גינזבורג: זה מאוד חשוב וטוב באמת שמשרד החינוך משקף פה את העמדה הזאת שהמטרה היא לחנך לחמלה לבעלי חיים.
<עומר גינזבורג: מה שקורה באמת, אנחנו נתקלים בארגונים למען בעלי חיים שוב ושוב ביחס מזעזע לבעלי חיים בפינות החי ובבעלי חיים שמנוידים מבית ספר לבית ספר ומגן לגן.
<עומר גינזבורג: למשל, אנחנו מקבלים, ואם מישהו פה מחברי הכנסת ירצה לראות, יש פה גם תמונות.
<עומר גינזבורג: אנחנו רואים למשל ארנבים שכלואים בכלוב שלא מאפשר להם בכלל לזוז.
<עומר גינזבורג: פשוט הארנב כלוא בתוך כלוב שלא מאפשר לו אפילו להסתובב.
<עומר גינזבורג: אנחנו רואים מדריכה שעוברת מגן לגן עם עכברים שקשורים בתוך חבל, זו תלונה שהגיעה לאחד הארגונים, ומטלטלת את החבל כשהעכברים קשורים בתוך החבל.
<עומר גינזבורג: אנחנו רואים הרבה מאוד מקרים שבהם מתלוננים ואז בית הספר במקום בעצם לסגור את פינת החי אחרי שהורו לו לעשות את זה, הוא עושה איזושהי גדר כדי שאנשים מחוץ לבית הספר לא יוכלו לראות מה קורה בתוך פינת החי.
<עומר גינזבורג: הדברים האלה הולכים ומצטברים וזו הסיבה שבסופו של דבר גם משרד החינוך החליט לשים לזה איזשהו סוף או לפחות שלא יפתחו חדשות.
<עומר גינזבורג: הדבר הזה הולך ומפריע ליותר ויותר גם אנשי חינוך.
<עומר גינזבורג: יש מאתיים מורים ואנשי חינוך שחתמו על עצומה לשר החינוך ממש באוגוסט האחרון, שבעצם קוראת לו בעצם קודם כול לאכוף את ההחלטה של משרד החינוך לא לפתוח פינת חי חדשות, להפסיק את הניוד בין בתי הספר ולשאוף למצב שבו בעצם לא יהיו פינות חי, בגלל שהדבר הזה הוא בעצם בלתי נמנע כחלק מהעובדה שאתה כולא בעלי חיים בתוך בית הספר.
<עומר גינזבורג: כמו שאמר פה בעצמו אחד המפעילים, בעלי חיים בכלוב זה רע, זה פוגע בבעלי חיים, וכשאנחנו רוצים לחנך לחמלה - - -
יעקב מרגי: אנחנו מעודדים מפגש בתוך החברה הישראלי, דתיים, חילונים, יהודים, ערבים.
יעקב מרגי: הכלבים והחתולים חיים איתנו בסביבה?
<עומר גינזבורג: כן.
יעקב מרגי: אתה יודע שיש אנשים שלא יודעים לתקשר עם בעלי חיים כמו כלב?
יעקב מרגי: אני אוהב את האקטיביסטים משני הצדדים.
יעקב מרגי: אין להם צבעים אחרים.
יעקב מרגי: שחור-לבן.
יעקב מרגי: כשאתה באים לוועדה, נכון, אתה בא מאג'נדה מסוימת, אבל קצת תראה את הצורך של החברה הישראלית.
יעקב מרגי: אתה מצד אחד בעד חמלה לבעלי חיים.
יעקב מרגי: בגלל חוסר התקשורת הזו, אתה יודע כמה התעללות בכלבים וחתולים יש, ואף אחד לא חשב על זה?
יעקב מרגי: אני אומר לך, אני מאלה שתיקנתי את העוולה הזו.
יעקב מרגי: אני עדיין מדבר עילג עם הכלבים.
יעקב מרגי: יש אנשים שגדלו עם טראומות, הם לא יודעים את שפת הכלב, הם מגיבים הפוך.
יעקב מרגי: עכשיו אני אומר לך, כן, הם צריכים לדעת, ארנבת, מה הרגישות שלה.
יעקב מרגי: תבוא אצלי במושב, תראה פתאום יש לי לא רק תרנגולות שמקרקרות בבוקר, טווסים עפים לנו על הגגות.
יעקב מרגי: כל אחד מגדל טווסים.
יעקב מרגי: יש הפקרות אחת גדולה.
יעקב מרגי: מצד אחד אתה בא ואומר, צריך להפסיק.
יעקב מרגי: קודם כול, צער בעלי חיים הוא חשוב לי, אבל אני ממך מצפה לראות קצת את הצורך של החברה הישראלית שבסוף תיתן לך את התמורה למה שאתה מבקש.
<עומר גינזבורג: אז אנחנו מאוד בעד שילדים יפגשו בעלי חיים.
<עומר גינזבורג: למשל, יש הרבה מאוד דרכים שכבר עושים את זה ורק צריך להרחיב את זה.
<עומר גינזבורג: למשל, יש הרבה מאוד בתי ספר שהולכים לבקר בכלביות ושם הם רואים כלבים וחתולים שבעצם צריכים אימוץ, ומחנכים אותם ככה גם לאמץ.
יעקב מרגי: זו דרך אחת.
<עומר גינזבורג: זו דרך אחת.
<עומר גינזבורג: יש את התוכניות המיוחדות של שפ"י.
<עומר גינזבורג: אנחנו בעמותת "אנונימוס" שאני גם פעיל בתוכה, אנחנו מעבירים הרצאות בבתי ספר.
<עומר גינזבורג: יש הרבה מאוד פעילויות.
<עומר גינזבורג: יש למשל הרבה חברות שמביאות תיבות קינון ותיבות האכלה לציפורים, למשוך ציפורים לבית הספר וככה הילדים בעצם גם מקימים את זה וגם מפעילים את זה וככה הם פוגשים את הציפורים.
<עומר גינזבורג: אין חובה, כמו שאמרו פה בעצמם גם משרד החינוך וגם המשרד להגנת הסביבה, לכלוא בעלי חיים בבית הספר או להביא אותם כלואים כדי להפגיש ילדים עם בעלי חיים ולחנך לחמלה, אלא בדיוק ההיפך.
יעקב מרגי: ד"ר אבי ליליאן, בבקשה אדוני.
<אבי ליליאן: בוקר טוב, שמי ד"ר אבי ליליאן, אני רופא וטרינר וגם איש חינוך.
<אבי ליליאן: אני מרמת גן.
<אבי ליליאן: הייתי גם סגן ראש העיר ברמת גן, אז ככה שאני מכיר את המטריה מהוראה של עשרים וחמש שנה.
<אבי ליליאן: קודם כול, יש היום בישראל כ-10,000 מוסדות חינוך.
<אבי ליליאן: האג'נדה של "קשר אדם חיה" היא שבכל מוסד חינוכי במדינת ישראל צריכה להיות פינת חי חינוכית.
<אבי ליליאן: 10,000 מוסדות חינוך מכל המגזרים, יהודים וערבים וחרדים וחילונים וכן הלאה, כולל מוסדות טיפוליים.
<אבי ליליאן: כיום יש כאלף פינות חי או הסדרי לימוד עם בעלי חיים , זאת אומרת רק עשירית מהאוכלוסייה במדינת ישראל זוכה לקבל את העניין הזה של חינוך וטיפול בבעלי חיים.
<אבי ליליאן: דבר נוסף.
<אבי ליליאן: כ-90% מתושבי מדינת ישראל חיים היום בעיר, זאת אומרת זה הפוך ממה שהיה לפני חמישים שנה.
<אבי ליליאן: אם תיסגרנה פינות החי, ל-90% מהילדים במדינה לא יהיה שום מגע עם בעל חיים.
<אבי ליליאן: אני מדבר קודם כול כרופא וטרינר.
<אבי ליליאן: כרופא וטרינר אני אמון על בריאות הציבור ואני גם אמון על רווחת בעלי החיים, אז דיברת על שחור ולבן?
<אבי ליליאן: כל חיי היו בתחום האפור, זאת אומרת גם לדאוג לרווחת בעלי חיים וגם במיוחד לדאוג לחינוך ילדים מכל התחומים.
<אבי ליליאן: אני הראשון שאגיד, פינת חי שלא מנוהלת נכון צריכה להיסגר, והיום, ויש פינות חי גם כאלה, אבל כמו שמישהו רמז כאן קודם, אי אפשר ברגע שיש תאונת דרכים, לסגור את כל הכבישים בארץ.
<אבי ליליאן: האחוזים הם אחרים לחלוטין.
<אבי ליליאן: יש פינות חי לא ראויות.
<אבי ליליאן: יש אנשים שלא למדו את המקצוע.
<אבי ליליאן: מדינת ישראל צריכה לדאוג לכך שתהיינה פינות חי בכל מסגרות החינוך בישראל, שהן תנוהלנה על ידי אנשי חינוך שלמדו את התחום, שהן תפוקחנה כחוק.
<אבי ליליאן: חייבים לעמוד בכל החוקים.
אורי מקלב: יש פינות חי שלא עובדות נכון, זה בתוך בתי הספר או מחוץ?
אורי מקלב: מתוך ההיכרות שלך עם פינות חי שקיימות כיום בתוך בתי הספר.
<אבי ליליאן: אני גם פיקחתי על פינות חי.
<אבי ליליאן: אני עושה את זה כבר עשרים שנה.
יעקב מרגי: שלטון מקומי נמצא איתנו כאן?
<אילן שי: רציתי רק להעמיד את מספר מוסדות החינוך על דיוקם.
<אילן שי: 4,700 בתי ספר ו-19,000 גנים.
יעקב מרגי: מרכז שלטון מקומי נמצאים?
יעל כהן-פארן: אחרי שהוציאו את ביבס מוועדת הפנים, אז אולי הוא מחרים את הכנסת.
יעקב מרגי: הוציאו אותו?
יעל כהן-פארן: כן, העיפו אותו.
יעל כהן-פארן: אתה לא יודע מה הלך שם.
יעל כהן-פארן: ביזיון.
יעקב מרגי: זה ביזיון.
<אבי ליליאן: עוד משפט אחד.
<אבי ליליאן: לא ידענו שיש כאן תמונה - - -
יעקב מרגי: זה חלק מתערוכה.
<אבי ליליאן: נשיאת בעלי חיים.
<אבי ליליאן: אני מלמד הרבה על הנושא של נשיאת בעלי חיים ונסיעת בעלי חיים.
<אבי ליליאן: כרופא וטרינר אני יכול להגיד חד משמעית, אין שום פגיעה בבעלי חיים שמועברים ממקום למקום בצורה מקצועית.
<אבי ליליאן: מעולם לא נתקלתי בעשרים וחמש שנה בבעל חיים שנפגע כתוצאה מזה שהובילו אותו לעבודה חינוכית.
יעקב מרגי: חברת הכנסת יעל כהן פארן, בקשה.
יעל כהן-פארן: תראה, אני מקווה שאני לא אשמע קיצונית בדברים שאני אגיד.
יעל כהן-פארן: אנחנו פה בוועדת חינוך.
יעל כהן-פארן: חינוך הוא הפרדיגמות שאנחנו מנסים להנחיל לדור הצעיר.
יעל כהן-פארן: אני בתחושה שהפרדיגמה של פינות החי היא, מה לעשות, אדנותיות, אנחנו האנשים שמים את החיות שהחלטנו שזה נעים ללטף אותן, בכלובים, לפעמים כלובים קטנים יותר, לפעמים כלובים גדולים יותר ולכך אנחנו מחנכים את הילדים.
יעל כהן-פארן: במקום שיצאו לחפש חלזונות, נמלים.
יעל כהן-פארן: כשהיינו ילדים בעיר, אני גרתי בעיר וכל הזמן מצאנו צבים.
יעל כהן-פארן: היום אין דברים כאלה.
מאיר כהן: למה לא עושים את זה?
מאיר כהן: יש שיעורי של"ח ויש טיולים.
יעל כהן-פארן: היו שדות ופרדסים בין בני ברק לרמת גן ליד בית הקברות של חזון איש, הכול היה שם, היום אין.
יעל כהן-פארן: היום המדינה שלנו נהיית אורבנית יותר ויותר, אז זה יותר קשה, אבל נמלים יש בכל מקום וחיות אחרות, פרפרים.
יעקב מרגי: בואו לדרום, לנגב ולגליל.
יעקב מרגי: תמצאו את הכול פורח.
יעל כהן-פארן: כן, אבל אני מדברת על ילדים במתחם אורבני.
יעל כהן-פארן: רובנו חיים בערים.
יעל כהן-פארן: בואו נלמד את הילדים לאהוב בעלי חיים שנמצאים בטבע, לחפש אותם, ללמוד עליהם.
יעל כהן-פארן: יש איזושהי פרדיגמה, שאוגר שנמצא בכלוב ומוציאים אותו ללטף אותו, זה חינוך לאהוב בעלי חיים.
יעל כהן-פארן: אני לא יכולה להבין את זה.
יעל כהן-פארן: אני מצטערת, אני לא יכולה להבין את זה.
יעל כהן-פארן: כל פעם שהבנות שלי מבקשות ממני להביא אוגר הביתה, אני אומרת להן, אתן הייתן רוצות לגור בכלוב?
יעל כהן-פארן: אז אני אומרת להן, אז גם האוגר אולי לא כל כך רוצה לגור בכלוב.
יעל כהן-פארן: אולי אני קצת קיצונית.
יעל כהן-פארן: פתחתי את דבריי, שאני מקווה שאני לא אשמע קיצונית, אבל זו העמדה שלי.
יעל כהן-פארן: אני באמת לא חושבת שבעלי חיים באופן הטבעי שלהן צריכים לחיות בכלוב.
יעל כהן-פארן: זה לא נראה לי.
מאיר כהן: כלב לא צריך לחיות בבית, חתול לא צריך לחיות בבית.
יעל כהן-פארן: זה לא אותו דבר.
יעל כהן-פארן: אני לא מסכימה איתך.
יעל כהן-פארן: כלבים וחתולים, העלית את זה מאיר, וזו בדיוק דוגמא.
יעל כהן-פארן: תלמדו את הילדים כמו שאמר כאן הדובר הקודם, ללכת לכלביות לטפל בכלבים נטושים, לקחת אותם הביתה, לקחת אחריות.
יעל כהן-פארן: אם בית ספר יטפל בחתולים שמגיעים אליו, יעקר אותם, יחסן אותם, הם יהיו ידידותיים לילדים.
יעל כהן-פארן: אתה יודע איזו אהבה וכמה קשר יכול להיות בין הילדים לחתולים שיחיו בתחום בית הספר?
יעל כהן-פארן: היום יש חשש מלטפח חתולים בתחום בית הספר, חשש לא מוצדק, כי אם לוקחים את זה בכיוון אמיתי של טיפול, זה יכול להיות הקשר בין הילדים.
יעל כהן-פארן: כבר התקבלה איזושהי החלטה במשרד החינוך לא לתת אישור לפינות חי חדשות.
יעל כהן-פארן: בעצם הדיון כמו שאני מבינה, מחזיר את הכול לאחור ופותח את הכול מחדש.
יעל כהן-פארן: אני אומרת דבר כזה, לי לפחות ברור שהכיוון צריך להיות כן לטיפוח קשר בין ילדים ובעלי חיים, אבל מסוג אחר ולא כמו שהוא בא לידי ביטוי היום, בפינות חי עם כלובים ועם בעלי חיים שהרבה מאוד פעמים מוצאים את עצמם אומללים.
יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, אין לו הרבה ניסיון בתחום, הוא רק היה מנהל בית ספר וראש רשות, והתאפק כל הזמן.
מאיר כהן: קצת לא ברור לי למה דיון כזה מביא אותנו לכזאת קיצוניות של לשים כאן על השולחן.
מאיר כהן: תועילו בבקשה להגיש בג"צים כנגד כל גני החיות בארץ.
מאיר כהן: מה הסיפור שלכם?
מאיר כהן: אתם הולכים למקום שקל?
מאיר כהן: אין שום סתירה בין כל הדברים שאנחנו שומעים.
מאיר כהן: אני בניתי כלבייה בדימונה, בזמנו.
מאיר כהן: שאלו אותי, תגיד, זה הצרות של דימונה שאתה בונה כלבייה?
מאיר כהן: אמרתי, חשוב מאוד לבנות כלבייה, כי אם לא נדע לטפל בכלבים שלנו, לא נדע לטפל בעצמנו.
מאיר כהן: הקמנו כלבייה ובאמת הילדים הגיעו לכלבייה והתחיל שיח יוצא מן הכלל.
מאיר כהן: זה לא סתר, זה היה תוספת נהדרת לכך שבחלק מבתי הספר כן פתחו פינות חי עם רגולציה של ההורים, עם רגולציה של המשרד, עם רגולציה של הווטרינרית המקומית.
מאיר כהן: כשהכול פעל תחת פיקוח ותחת רגולציה, זה היה נהדר.
מאיר כהן: אנחנו יושבים כאן, מנסים לשפוך בוץ ולהביא תיאוריות חדשות.
מאיר כהן: הצלנו לילדים מזה שהייתה נחשיה בבית הספר.
מאיר כהן: אני זוכר אותם, אני מכיר אותם עד היום.
מאיר כהן: הם הגיעו לגיל 40 ולגיל 45.
מאיר כהן: אני זוכר את הילדים האלה שלא יכלו לעשות כלום בבית הספר, ומהרגע שמישהו בשם מקסי בא ואמר, אני פותח נחשיה, הוא היום מנהל את שבח מופת, מקסי, והבאנו נחשים והתייעצנו עם כל אנשי המקצוע.
מאיר כהן: הפכנו את החיים של הילדים.
מאיר כהן: ברגע שבדימונה החליטו להוסיף לחווה החקלאית פינת חי ופינת ליטוף עם כל הכללים ועם אישור של משרד החינוך ועם רופאים שביקרו במקום ועם הורים שעשו שם סדנאות.
מאיר כהן: הרי או לשים אותם בגדרות או לשחרר אותם, זה לא הסיפור.
מאיר כהן: אתה צודק שלהוביל בכלוב כזה קטן, אם הייתה רגולציה של המשרד, אז זה לא היה כלוב כזה קטן.
מאיר כהן: אם המשרד היה מתייעץ ובונה נייר של רגולטור אמיתי ולא נכנס לפאניקה, כי מה שעושה עכשיו המשרד, הוא נכנס לפאניקה.
מאיר כהן: הוא מייד אומר, איפה שנוח לי, אני אוסר.
מאיר כהן: איזה מן דבר זה?
מאיר כהן: שמעתי בדברים שלה שיש.
יעקב מרגי: גברת בירן.
מאיר כהן: היא אומרת, אנחנו לא מוציאים את זה לפועל כי יש לנו אדם אחד.
מאיר כהן: אני לא רוצה להגיד לך כמה מפקחים יושבים במשרד החינוך ולא עושים כלום.
מאיר כהן: אלפים.
מאיר כהן: אז דווקא בנושא של בעלי חיים?
מאיר כהן: לכן אני אומר, חבריה, זה באמת נושא שכל מי שיושב סביב השולחן הוא צודק, אלא אם כן הוא לוקח את זה לקיצוניות.
מאיר כהן: צריכים פינות חי.
מאיר כהן: זה חשוב.
מאיר כהן: הניוד הוא מאוד חשוב.
מאיר כהן: בואו תשבו כולם כמו שאמר היושב ראש בהתחלה, סביב שולחן אחד, תחליטו על אמות מידה, ותגידו, מי שלא עומד בזה, אין, לא יקרה, אבל הסיפור הזה של או הכול או לא כלום, זאת טעות גדולה מאוד.
מאיר כהן: בבתי ספר יש ילדים שמצילים אותם, גם בגני ילדים.
מאיר כהן: הנכד שלי נמצא בפעוטון פרטי.
מאיר כהן: יש שם תרנגול אחד שמטייל כל הזמן.
מאיר כהן: תאמין לי, זה האושר הכי גדול.
מאיר כהן: כשאני בא לקחת אותו ואני רואה את הילדים עם האינטראקציה עם התרנגול, פשוט מדהים מה שקורה שם.
יעקב מרגי: דוד אייגנר.
<דוד אייגנר: בוקר טוב, דוד אייגנר מפורום חותם, פורום שמרכז את כל מכוני מחקר ההלכתיים מקצועיים.
<דוד אייגנר: התפיסה ההלכתית העקרונית בעצם לכל היחס לשימוש בבעלי חיים זה שימוש מושכל בבעלי החיים.
<דוד אייגנר: המטרה היא מבריאת העולם, עבור בנח וכו', כל המצוות שבתורה.
<דוד אייגנר: הכול בעצם זה שמירה על מערכת איזונים ברורה בין השימוש בבעלי החיים לבין צרכי האדם.
<דוד אייגנר: זה דבר ברור שצרכי האדם פה עולים על העניין, גם אם באיזשהו מקום זה כרוך באיזשהו צער מסוים לבעלי החיים, כי העדיפות היותר גדולה זה לאדם.
<דוד אייגנר: בעיקרון, תהיה בן אדם ואז תשתמש כמו שצריך בבעלי החיים שלך.
<דוד אייגנר: בוודאי שככל שנרחיק יותר את בעלי החיים, כך בעצם אנחנו נגרום רק ליותר סבל.
<דוד אייגנר: המטרה שאליה אנחנו רוצים להגיע היא באמת החמלה והטיפול והדאגה גם בין אדם לבעלי החיים וגם בין אדם לחברו, וכמובן שהנהלים צריכים להיקבע, נהלים ברורים וככה הכול יהיה בעזרת השם הרבה יותר ברור ומוחלט.
יעקב מרגי: עו"ד לימור, בבקשה.
<לימור קרוכמל-שניידר: עורכת דין לימור קרוכמל מתנו לחיות לחיות.
<לימור קרוכמל-שניידר: כמה פינות חי יש היום בבתי ספר?
<לימור קרוכמל-שניידר: אף אחד לא באמת יודע לענות על השאלה הזאת.
<לימור קרוכמל-שניידר: פינות החי נפתחו כפטריות אחרי הגשם על ידי כל מי שרצה לפתוח פינת חי, ללא היתר, ללא פיקוח.
<לימור קרוכמל-שניידר: היום בין 1,000 ל-1,500 פינות חי לא מפוקחות.
מאיר כהן: תפקחו עליהם.
<לימור קרוכמל-שניידר: ברשות חבר הכנסת, אני אדבר על המצב הקיים ומדוע המצב הקיים מדאיג אותנו, בלשון המעטה.
<לימור קרוכמל-שניידר: כרגע יש בין 1,000 ל-1,500 פינות חי.
<לימור קרוכמל-שניידר: משרד החינוך מעסיק עובדת אחת.
<לימור קרוכמל-שניידר: הגברת גילה שהיא יושבת כאן, היא עובדת יום אחד בשבוע.
<לימור קרוכמל-שניידר: זה התקן שלה.
<לימור קרוכמל-שניידר: מי מסתובב בין בתי הספר ובודק מה מצבם של בעלי החיים?
<לימור קרוכמל-שניידר: אף אחד.
<לימור קרוכמל-שניידר: חמור מזה, אנחנו רוצים הרי להנגיש את בעלי החיים לתלמידים.
<לימור קרוכמל-שניידר: מי מסתובב בבתי הספר ובודק שמערכי השיעור, שהיחס לבעלי החיים אכן מונגש לתלמידים בצורה מחנכת, בצורה מוסרית, בצורה ייעודית, בצורה מלאה חמלה?
<לימור קרוכמל-שניידר: אף אחד לא עושה את זה.
<לימור קרוכמל-שניידר: כל דיכפין יפתח פינת חי אצלו בחצר, יזמין תלמידים, יתנהג לבעלי החיים כפי שהוא רוצה, יקפיץ את הארנבת כמשל הייתה כדור.
<לימור קרוכמל-שניידר: זה המסר שהילד יקבל.
<לימור קרוכמל-שניידר: מה הילד מקבל בסופו של דבר?
<לימור קרוכמל-שניידר: בהרבה מפינות החי בסופי השבוע מחלקים לתלמידים כלובים הביתה.
<לימור קרוכמל-שניידר: אם אני ציפור, כל סוף שבוע אני מוצאת את עצמי בבית אחר עם בעלים אחר שלא יודע מה אני אוכלת, לא יודע מה הם סימני המצוקה והחרדה שלי, מה הם סימני המחלה שלי ומה הם הצרכים שלי.
<לימור קרוכמל-שניידר: אני מטיילת בתוך הכלוב שלי מאדם לאדם.
<לימור קרוכמל-שניידר: אין באף אחד מבתי הספר - - -
מאיר כהן: לא מסכים איתך.
<לימור קרוכמל-שניידר: זה המצב.
מאיר כהן: סליחה, אל תגידי "באף אחד מבתי הספר".
<לימור קרוכמל-שניידר: אוקיי.
מאיר כהן: את עושה עוול לבתי ספר שאני מכיר, שכל מה שאת אומרת, לא קיים שם.
<לימור קרוכמל-שניידר: חבר הכנסת, יש כ-1,500 פינות חי.
מאיר כהן: אני לא יודע.
מאיר כהן: אני לא שמעתי את משרד החינוך אומר.
יעקב מרגי: לא הכול שחור ולבן.
<לימור קרוכמל-שניידר: לא הכול שחור ולבן.
<לימור קרוכמל-שניידר: כל מה שאני אגיד או שחבר הכנסת הנכבד יגיד, הכול נכון ולא נכון, כי אנחנו לא יודעים.
<לימור קרוכמל-שניידר: רמת הפיקוח היא כזו - - -
יעקב מרגי: לכן יש את הדיון היום ואנחנו נצא מהדיון בצורה יותר מסודרת.
<לימור קרוכמל-שניידר: הפקרות מוחלטת.
מאיר כהן: יש הסכמה עם מה שאת אומרת, אין ויכוח.
מאיר כהן: אל תיקחי את זה לקיצוניות של לסגור.
<לימור קרוכמל-שניידר: אני לא חושבת שאני מדברת כאן באופן קיצוני.
<לימור קרוכמל-שניידר: אני אומרת, המצב כיום הוא מתחת לכל ביקורת.
<לימור קרוכמל-שניידר: אין לנו אפילו אינדיקציה אמיתית לגבי מה מצבם של בעלי החיים.
<לימור קרוכמל-שניידר: כאימא, כאשר אני מגיעה לפינת חי ואני רואה את בעלי החיים שם, חולים, במצוקה, ללא הדרכה, מקסימום יש שם ילד בן 14 שאומר לילדים, קח את זה וקח את זה, זה לא המסר שאני רוצה להעביר לילדים שלי.
<לימור קרוכמל-שניידר: שתי מילים בנושא הניוד מאחר והנושא הזה עלה.
<לימור קרוכמל-שניידר: גם נושא הניוד אינו נמצא בפיקוח כלל.
יעקב מרגי: הנושא לא מוסדר, לא מפוקח.
<לימור קרוכמל-שניידר: מרבית מהחברות אשר מניידות בעלי החיים, המדריכים מתחלפים.
<לימור קרוכמל-שניידר: מה זה אומר?
<לימור קרוכמל-שניידר: אם אני מדריכה באחת מהחברות, אני מקבלת כלוב, מסתובבת עם הכלוב הזה במשך שבוע שלם בבתי ספר ברחבי הארץ ובשבוע הבא את בעל החיים האומלל שיושב בכלוב הזה, אני מוסרת למדריך אחר.
<לימור קרוכמל-שניידר: אותה ארנבת מבלה את חייה אצל ארבעה בעלים שונים בחודש.
<לימור קרוכמל-שניידר: זה מצב מחריד שלא יכול להימשך.
<לימור קרוכמל-שניידר: אנחנו בהחלט בעד חינוך להנגשת בעלי החיים לבני נוער, אבל זו לא הדרך, וכן, צריך לעצור, לעשות חושבים מחדש.
יעקב מרגי: מרילין טמסיט, בבקשה.
<מרילין טמסיט: אני יושבת ראש עמותת "קשר אדם חיה" שמאגדת את המפעילים בארץ.
<מרילין טמסיט: אני רוצה לעשות איזשהו סדר וגם לבוא באיזושהי הצהרה שאולי תיתן משהו נחמד לתקשורת.
<מרילין טמסיט: אני רוצה לשאול כל אחד ואחד שיושב כאן, יש כל כך הרבה חוגי העשרה בישראל: מדעים ורובוטיקה ומתמטיקה ומה לא, וכל פעם יש עליות וירידות וכל פעם יש יותר ביקוש ופחות ביקוש.
<מרילין טמסיט: מה משאיר את חוג בעלי החיים תמיד באותו מצב?
<מרילין טמסיט: מה משאיר אותו תמיד מבוקש?
<מרילין טמסיט: אין בכלל תחרויות בדבר הזה.
<מרילין טמסיט: אני אענה במיוחד לכל אחד ואחד שבא להתנגד כאן.
<מרילין טמסיט: אנשי חינוך, הורים, ילדים בעצמם, יודעים להביע את הכמיהה, את הרצון, את הדחף הזה לפגוש את החיה הקטנה הזאת, להתחבר אל הטבע.
<מרילין טמסיט: היום כולם עם פלאפונים.
<מרילין טמסיט: אני עובדת במעונות וילד בן 3 הגיע למעון עם פלאפון.
<מרילין טמסיט: אני חושבת שזה מספיק כדי לזעזע את כל הוועדה הזאת.
<מרילין טמסיט: אתם חברים פה, דוחפים לנתק את הילדים מנגישות לבעלי חיים, את ילדי ישראל התמימים לגמרי, לבוא ולהיפגש עם אוגר ולהגיד, הוא מסכן והוא מסכן.
<מרילין טמסיט: אנחנו אתכם בצער בעלי חיים.
<מרילין טמסיט: יותר מזה, אנחנו מפקידים על כל האישורים שצריך.
<מרילין טמסיט: כל המפעילים, יש להם אישור של הרט"ג.
<מרילין טמסיט: כולם כפופים לרשות הטבע והגנים.
<מרילין טמסיט: אם אני עושה העברה, כמו שאמרת, את הכלוב ממקום למקום, יש היתר העברה, יש היתר ניוד.
יעקב מרגי: מי נותן לך את האישור הזה?
<מרילין טמסיט: יש לנו אישור של רשות הטבע והגנים.
יעקב מרגי: שמה הוא אומר?
<מרילין טמסיט: יש לנו היתר ניוד, רשימה של בעלי חיים שני מניידת אותם.
<מרילין טמסיט: יש אישור עליהם.
<מרילין טמסיט: יש רשימה של בעלי חיים שאסור לנייד אלא רק להחזיק.
<מרילין טמסיט: יש לי קיפוד לבקן שיש לי היתר להחזיק, לא לנייד אותו.
<מרילין טמסיט: אנחנו לא שוק חופשי, אנחנו עובדים לפי נהלים, אנחנו דואגים לרווחת בעלי החיים.
<מרילין טמסיט: רשות הטבע נמצאת פה.
יעקב מרגי: נמצאים פה רט"ג?
<מרילין טמסיט: אני אמשיך ברשותכם.
<מרילין טמסיט: אז ככה שזה לא פרוץ.
יעקב מרגי: את מדברת על הניוד.