GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עיסאווי פריג': אני מדבר על הרוב.
עיסאווי פריג': זה מורה שבאה להעביר שיעור של שעה עם הילדים, משחק, ולא ללמד, ואלו העובדות, ואתה לא מצפה ממורות כאלו עד גיל כיתה ט' ו-י' שיצאו לך תלמידים שיתנו פייט לתלמיד היהודי באקדמיה או באוניברסיטה העברית, כי אנחנו חייבים להיות הרבה יותר טובים מהם בכדי שנוכל לתת פייט להם.
עיסאווי פריג': סליחה, הכול לטובת המדינה.
<משה בר-אשר: תודה רבה לשלושתכם.
<משה בר-אשר: מכיוון שהקו המאחד את הדברים שלכם, שאתם רואים חשיבות בידיעת העברית.
<משה בר-אשר: חבר הכנסת כהן רוצה לומר דברים?
מאיר כהן: כן אדוני.
מאיר כהן: שלום לכולם, כבוד שאתם מגיעים לכנסת.
מאיר כהן: זה גם מאוד מרענן, כי בזמן האחרון אנחנו עסוקים.
מאיר כהן: שפתנו לא נקייה מסלנג ובטח זה גם קצת לא נעים לשמוע את הדיונים בכנסת, כי אם אבשלום היה שם אז הוא בוודאי היה כל הזמן מתקן, אבל אתה לא נמצא.
מאיר כהן: אני רוצה להתייחס למה שאמרת, אדוני יושב ראש הוועדה.
מאיר כהן: אני גר בדימונה.
מאיר כהן: אני נוסע לפחות אחת בשבוע לבקר ביישובים של הפזורה הבדואית.
מאיר כהן: בעקבות אחד הביקורים שלי ברהט, בכיתה ז', אדוני, ביחד עם פרופ' מנואל טרכטנברג, אנחנו הוכנו בהלם כשהסתבר שלא היה תלמיד אחד בכיתה ז' לרובוטיקה שיכולנו לנהל איתו שיח בסיסי בעברית.
מאיר כהן: נדהמנו.
מאיר כהן: ניגשנו לשיחה עם השר והתובנה שלי, שבין אם אתה נציג משרד החינוך או לא, אין שום ניסיון לחשוב מחוץ לקופסה וכל מה שאתם עושים זה more of the same.
מאיר כהן: צריך שם לעשות משהו מאוד דרמטי, כי הניקור ומה שקורה בתוך החברה הבדואית, לא מעט גם בתוך החברה הערבית, נעוץ בשיח שלנו עם הילדים בתוך מערכות החינוך הממלכתיות.
מאיר כהן: הוריי גדלו במרוקו, אחיי גדלו במרוקו.
מאיר כהן: דיברו ערבית ספרותית כמו שפרופ' בר-אשר מכיר.
מאיר כהן: אבי ידע לכתוב ערבית, כי לא היה ילד יהודי שלמד בבית ספר ולא ידע לכתוב ערבית, אלא אם כן הוא הלך לתלמוד תורה.
מאיר כהן: אצלנו המדינה מרשה לדבר הזה שיקרה, ולא בגלל שאלות פוליטיות חס ושלום, כי אנחנו עושים עוול גדול מאוד לילדים האלה.
מאיר כהן: 3,000 איש נוסעים בגלל הדבר הזה למכללות בחברון, למכללות בשכם, למכללות במזרח ירושלים ומביאים איתם אתם יודעים מה, בגלל שלא מכשירים אותם בעברית ובגלל שהם לא מצליחים להיכנס לתוך האוניברסיטאות.
מאיר כהן: יש פרויקט יוצא מן הכלל בספיר, שמנסה לתת להם עוד שתיים-שלוש מדרגות עד שהם נקלטים לתוך האקדמיה.
מאיר כהן: דבר אחרון.
מאיר כהן: אני רוצה להגיד שניהלתי בית ספר תיכון.
מאיר כהן: העלינו את אחוזי המצליחים במתמטיקה.
מאיר כהן: אתה יודע למה, אדוני?
מאיר כהן: כי עלינו על כך ששאלות במתמטיקה כתובות בעברית וילדים לא הבינו את השאלה כי היא הייתה מתוחכמת, כי היא הייתה טיפה בעברית שהיא לא סלנג.
מאיר כהן: אני ביקשתי מהשר שבאמת המפמ"רים למתמטיקה יתנו דעתם על הניסוחים של השאלות ועל זה שילדים בי"ב, ילדים טובים שהם משננים בהיסטוריה, בלשון, מגיעים למתמטיקה והם יוצאים החוצה ואומרים, אבל לא הבנו את השאלה, כי גם מתמטיקה היא תלוית שפה.
מאיר כהן: אנחנו נשמח לקבל שיעורים בכנסת, גם פריג' וגם אני, בעברית.
<משה בר-אשר: לקחתי את זה לתשומת לב.
<משה בר-אשר: אני מבקש את מר בוזמן, המפקח על הוראת לשון במערכת החינוך.
<משה בר-אשר: בבקשה.
<משה בר-אשר: יש לך שלוש דקות כמו כולם.
<תומר בוזמן: תודה רבה.
<תומר בוזמן: בוקר טוב, חג שמח אם אפשר לומר, ובאמת תודה רבה על הכינוס החשוב הזה.
<תומר בוזמן: מאז שחוקק יום העברית, באמת המועד הזה מאפשר למורים בבתי הספר, רונית הזכירה מקודם את המורים.
<תומר בוזמן: באמת האפשרות הטובה להודות להם על עבודתם.
<תומר בוזמן: יום העברית מאפשר להם באמת לכונן ימי שיא בבתי הספר ולרומם אפילו ליום אחד, לשים את הזרקור על העברית ולהפוך אותה למשהו שחוצה את שיעורי עברית הקבועים במערכת.
<תומר בוזמן: עלו פה הרבה דברים שהזמן קצר מלהגיב עליהם, אך חשוב להתייחס באמת למצב המורים לעברית כפי שהוזכר פה.
<תומר בוזמן: הרבה מהמורים להוראת עברית היום בבית הספר אינם בהכרח מוכשרים להוראת עברית.
<תומר בוזמן: דובר פה גם בוועדה הקודמת שכונסה כאן לפני שלושה-ארבעה שבועות בנוגע למצב המורים לעברית, אבל אני חושב שנושא העברית או השפה שבפי הורים אינה יכולה להיות רק נחלתם של המורים לעברית.
<תומר בוזמן: לא יתכן שהתלמיד יכנס לשיעור וישמע רק בין שלוש לארבע שעות בשבוע עברית תקנית בבית הספר ורק מהמורה לעברית הוא ילמד עברית, כי העברית היא לא נחלת שיעורי העברית בלבד, היא נחלת כלל מורי בית הספר והיא נחלת השכונה, היא נחלת הבית, היא נחלת אמצעי התקשורת כפי שהוזכר פה, ולא בכדי הזכיר חבר הכנסת פריג' את קליטת השפה מהטלוויזיה.
<תומר בוזמן: אנחנו היום אוהבים לומר שדווקא הטלוויזיה משחיתה את השפה שבפי הצעירים, אבל ככל שהתלמיד ייחשף יותר לשפה במשלבים שונים, ברמות שונות, בסגנונות שונים, מן הסתם ההגוון, הרפרטואר של השפה שלו ישתפר.
<תומר בוזמן: אני מצפה שהוא ישמע גם בבתי הספר עברית נכונה ותקנית לא רק מהמורה לעברית, כי אז זה נשאר במסגרת שיעורי העברית.
<תומר בוזמן: הוא צריך לשמוע את זה גם משאר סגל המורים.
<תומר בוזמן: דובר כאן על הרחבת לימודי העברית.
<תומר בוזמן: אני רוצה לבשר שאנחנו כן עמלים על בניית תוכנית ליחידות הרחבה כדי שמקצוע הלשון העברית לא יהיה המקצועי במערכת החינוך שלא ניתן ללמוד בו בהיקף של 5 יחידות לימוד, אז אנחנו עובדים במסגרת המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך עם ועדת המקצוע על בניית תוכנית הרחבה ל-5 יחידות לימוד, אבל גם עכשיו, מעבר ליוזמות פרטיות כפי שאחת מהן הוצגה כאן, ותודה יהונתן, ישנם תלמידים שכותבים עבודות גמר בהיקף של 5 יחידות לימוד.
<תומר בוזמן: עבודת הגמר הזאת מקנה להם, כאמור, מקצוע בהיקף של 5 יחידות לימוד ונעשות בשנים האחרונות עבודות חקר מרהיבות של תלמידים ותלמידות.
<תומר בוזמן: שתי עבודות שיציגו בוגרות בכינוס לשון ראשון שיתקיים בעוד כחודש, האחת היא של גאיה ערוסי מכפר הנוער כפר גלים שחקרה אוצר המילים הפנימייתי של חבריה בפנימייה, ועבודה אחרת של עמרי גנשרוא מבית הספר למדעים ואומנויות בירושלים.
<תומר בוזמן: היא בדקה לשון וסגנון בספריהם של נבו אשכול ודוד גרוסמן, והיא זכתה גם על העבודה הזאת כעבודה מצטיינת, כך שדברים נעשים.
<תומר בוזמן: יש מקום לעשות עוד ואנחנו בהחלט עכשיו מחפשים פתרונות ובודקים אפיקים לשיפור מצב הוראת השפה וכל נושא לימודי שפה בבית הספר גם בכל הנוגע לשליטה בעברית וגם בכל הנוגע למיומנויות גלובליות של אוריינות, קריאה וכתיבה.
מאיר כהן: כשאני הייתי עולה חדש בירוחם, המורה חייב אותנו לקרוא סיפור אחת לחודש ולהגיש כמו בוק ריפורט.
מאיר כהן: זה קורה?
מאיר כהן: בעברית קיבלנו, כתבנו.
<תומר בוזמן: זה קורה ואנחנו שואפים להגדיל גם שעות לקריאה, גם שעות לכתיבה ובאמת לאפשר יותר זמן לקריאה, לא ללימוד של כללים טכניים אלא פשוט לקריאה, כי אנחנו יודעים שהבסיס זה קריאה ובקריאה מגוונת, סוגות מגוונות, סוגי טקסטים שונים וכמה שיותר.
<משה בר-אשר: ליושב ראש הוועדה יש שאלה.
<משה בר-אשר: קודם כול, הקדמת לחזור.
יעקב מרגי: כי יושב השדולה, עמיר פרץ, הבין שאתה כאן והוא לא רצה לחטוף נזיפה, אז הוא מייד נתן לי לדבר.
<משה בר-אשר: על פי התקנון מותר לך לתת לפרופ' בר-אשר לנהל את הישיבה?
יעקב מרגי: אני מעביר רשות דיבור.
יעקב מרגי: נתתי לו את רשות הדיבור.
יעקב מרגי: תראה, אני בוגר של מערכת החינוך הישראלית.
יעקב מרגי: אם אני זוכר את ההיסטוריה שלי בשיעורי לשון, אני מדבר על החינוך היסודי, אז אני זוכר את המסה של הכתיב וכתב וזה תרם.
יעקב מרגי: בתיכון כילינו את זמננו בלחלק משפט לנשוא, נושא, שזה חשוב אבל זה ערך משני.
יעקב מרגי: יש מחקרים שהוכיחו שהפערים באוצר המילים בין ילד מאזור חזק, מהעשירון העליון, לא רוצה לקטלג אזורים, לעומת ילד מהפריפריה החברתית הגיאוגרפית, פערים של כמעט פי עשר, 600 ל-6,000 או 500 ל-6,000.
יעקב מרגי: האוריינות של מורי ישראל שמועברת באחד אל אחד לתלמידים, היא לוקה בחסר.
יעקב מרגי: אנחנו מתקשים.
יעקב מרגי: המערכת מתקשה.
יעקב מרגי: השאלה אם אנחנו תוקפים את זה כמשרד החינוך ויודעים להביא את זה לכלל שינוי, כי אנחנו התחלנו פה לבכות מרה על מצבה של השפה ובסוף יש כוחות יותר חזקים מאיתנו שציינתם אותם.
<תומר בוזמן: אני אתייחס לזה בשתי נקודות.
<תומר בוזמן: האחת היא באמת המחקרים שאתה מתאר.
<תומר בוזמן: אנחנו גם הצגנו את הנתונים פה לפני שלושה שבועות בישיבה המיוחדת של הוועדה שקיימנו.
<תומר בוזמן: הפערים בין שכבות האוכלוסייה השונות גדולים והפערים גדלים באזורים בעלי מעמד סוציו אקונומי נמוך.
<תומר בוזמן: אבל אנחנו כן יודעים שתלמיד ממיצב סוציו אקונומי נמוך שגדל בבית אורייני, שנחשף לשפה עשירה, מצב הישגיו או מצב האוריינות שלו היה טוב בהרבה מתלמיד שגדל באזור סוציו אקונומי גבוה, אך שגדל בבית שהאוריינות בו לוקה, זאת אומרת, זה שוב מחזיר אותי לנקודה שזה יוצא מתחום בית הספר.
<תומר בוזמן: זה מה שהתלמיד רוכש בבית, בשכונה, כמות הספרים שהקריאו לו הוריו עד גיל 5, בגן ובבית הספר היסודי.
<תומר בוזמן: אני מסכים איתך שבתוכנית הלימודים לעיתים נראה שיש המון פרקים ותכנים שהם אולי פחות רלוונטיים לפיתוח אוצר המילים של התלמיד, אבל אני לא חושב שהדברים באים אחד על חשבון השני, כי גם ללמד מבנה משפט תקין לא יבוא במקום שעות נוספות בקריאה, וכפי שהזכירה מקודם רונית גדיש את נושא 30% מתוכנית הלימודים ומציון הבגרות, שמאפשר למורים בשלוש השנים האחרונות של הרפורמה בבחינות הבגרות לקחת את תוכנית הלימודים ולעצב אותה כרצונם.
<תומר בוזמן: הם לא חייבים להספיק חומר, הם יכולים לקחת נושא מסוים, וכמו שרונית הזכירה את זה, בשיתוף האקדמיה, בשיתוף גורמים אחרים, בבניית הצוות של בית הספר, לבנות תוכנית של חקר, לבנות תוכנית שתנגיש את השפה בצורה הרבה יותר חוויתית, משמעותית ופורה בעבור הילדים.
<משה בר-אשר: נמצאת פה נציגת צה"ל.
<משה בר-אשר: אנחנו היינו רגילים שנים הרבה, שהיה שמשון הופמן.
<משה בר-אשר: עכשיו מחליפה אותו הגברת המכובדת.
<משה בר-אשר: בבקשה, הרשות נתונה לך לומר לנו קצת על ענייני הצבא, לא הלשון של החיילים אלא לשון הצבא.
<משה בר-אשר: לשון החיילים, ראיתי עבודת דוקטור.
<משה בר-אשר: תפטרו אותי מלדווח על כך עכשיו.
יעקב מרגי: הייתי שם דגש, גם לשון המפקדים.
<רעות גרוס: אני רעות גרוס.
<רעות גרוס: למעשה אני משמשת בתפקיד ראש תחום עריכה והמינוח בצה"ל.
<רעות גרוס: יש המון מה לדבר.
<רעות גרוס: למעשה התפקיד של התחום שלנו הוא לייעץ למטה הכללי בכל מה שקשור ללשון עברית, לשפה, למינוח.
<רעות גרוס: בתחום שלנו גם נכתבו במשך השנים מילונים.
<רעות גרוס: אם נמנה את מילון צה"ל, מילון טון, מילון למונחי מטאורולוגיה, מילון הקיצורים וראשי התיבות.
<רעות גרוס: צה"ל למעשה הוא המייצר הגדול ביותר של ראשי תיבות בחברה, ולראיה, רק המילון שנכתב לפני שנתיים-שלוש כבר צריך עדכון, זאת אומרת, כל כך הרבה ראשי תיבות חוברו מאז, שאנחנו מלקטים אותם.
<רעות גרוס: רק סתם כדוגמא, לערך מ"מ יש עשרים ושמונה פירושים.
<רעות גרוס: למעשה אנחנו גם מייעצים ללשכת הרמטכ"ל.
<רעות גרוס: כל נאומי הרמטכ"ל עוברים עריכה וניקוד.
<רעות גרוס: זה התחיל אי שם בשנות ה-90' כשאחד הרמטכ"לים, לא ננקוב בשמו, קרא נאומים וציטט פסוקים מהתנ"ך בשגיאות, אז מאז הבינו בצה"ל שהתחום של יעוץ לשוני צמוד לרמטכ"ל, גם הוא חשוב.
<רעות גרוס: למעשה אנחנו משמשים גוף יועץ לכל יחידות הצבא.
<רעות גרוס: כאן המקום להזכיר שהצבא זה גוף עצום.
<רעות גרוס: שלוש הזרועות המרכזיות שלו, זרוע היבשה, זרוע האוויר וחלל וזרוע הים, עדיין ללא יועץ לשון.
<רעות גרוס: אנחנו פועלים לכך שלכל גוף יהיה לפחות יועץ לשון אחד, כי בכל גוף כזה נכתבות תורות ותפיסות שקצינים היום, בוגרי מערכת החינוך, אפרופו, מתקשים מאוד בכתיבה, מתקשים להביא את אותם רעיונות גדולים לכתיבה בהירה ומובנת, ובסוף הצבא שלנו מתבסס על כך.
<רעות גרוס: אז גם בזה אנחנו עוסקים.
<רעות גרוס: אנחנו מקבלים בדומה לאקדמיה, כל מיני פניות לשוניות, שאלות לשוניות שנוגעות גם ללשון הצבא ומטפלים בזה באופן יום יומי, גם בשיתוף עם האקדמיה.
<רעות גרוס: אני חושבת שגם לצבא יש השפעה גדולה בהטמעת מילים בעברית בחברה כולה.
<רעות גרוס: דוגמא אחת אחרונה מהתקופה שלנו זאת המילה "סב"ר".
<רעות גרוס: המילה "סב"ר", סביבת רשת, היא החלופה העברית של סייבר, נקלטה אצלנו בצבא.
<רעות גרוס: אגף התקשוב נקרא כיום באופן רשמי אגף התקשוב והגנה בסב"ר, ואני חושבת שלצבא באמת יש תפקיד חשוב גם בנושא של הטמעת מילים בעברית.
<רעות גרוס: שוב, אם אנחנו מקבילים למערכת החינוך, יש פער.
<רעות גרוס: קצינים וחיילים שמגיעים אלינו, מתקשים להתבטא, מתקשים להביא רעיון לידי כתיבה.
<רעות גרוס: אני חושבת שגם הצבא די אובד עצות.
<רעות גרוס: אין איזושהי מערכת ממוסדת בצבא ללימוד של הכתיבה הצבאית באופן סדור.
<רעות גרוס: יש כל מיני קורסים בבה"ד 1, בקורס פו"מ, אבל אין לימודים או הדרכה בנושא כתיבה צבאית סדורה בצבא.
<רעות גרוס: במשך השנים שמשון הופמן ניסה באופן התנדבותי.
<רעות גרוס: הוא סייר בכל מיני יחידות, ערך ביקורות, אבל זה היה באמת טיפה בים.
<רעות גרוס: צריך הרבה יותר להשקיע בזה, להוסיף תקנים של יועצי לשון ביחידות השונות.
<טלי בן-יהודה: רעות, אנחנו הצענו לצבא, האקדמיה ללשון העברית, לקיים השתלמויות כאלה ואחרות של מפקדים, של מפקדים בכירים, של קצינים, של חיילים.
<טלי בן-יהודה: זה לא התרומם.
<רעות גרוס: זה לא התרומם.
<רעות גרוס: אפשר להניע את זה.
<טלי בן-יהודה: זה חשוב מאוד.
<משה בר-אשר: לא רעות יכולה לפתור את זה.
<משה בר-אשר: בבקשה, הגברת דקלה אברבנאל, מנהלת דברי הכנסת.
<דקלה אברבנאל: גם בכנסת יש יחידה שעוסקת בעריכה לשונית, יעוץ ועריכה עדינה מאוד של דברי המליאה.
<דקלה אברבנאל: יש לנו מאות עמודים של דיבורים בכל שבוע, חלקם אורטורים מופלאים, חלקם אחרים.
<דקלה אברבנאל: אנחנו לא מחנכים אף אחד, לא עוסקים בתיקון, אבל עומדים כאן לרשות כאן לרשות כל חברי הכנסת ולרשות המנגנון כדי לשפר את הכתיבה, את המסרים שיוצאים מכאן.
<משה בר-אשר: כולל הגידופים?
<דקלה אברבנאל: כולל הגידופים.
<דקלה אברבנאל: הכול נכנס, כולל "אממה" ו"ימבה".
<דקלה אברבנאל: את כל אלה תמצאו בפרוטוקול.
<דקלה אברבנאל: אני שומעת דברים מרתקים.
<דקלה אברבנאל: אני מברכת את כל העושים במלאכה.
<דקלה אברבנאל: אנחנו הקטנים, כל מה שביכולתנו, זה באמת לסייע לחברי הכנסת ולמנגנון שלנו, ואני מקווה שיעזרו בנו יותר ויותר.
יעקב מרגי: אנחנו מקבלים לעיתים דף שאומר לך, "נאמר כך בנאום, אנחנו ממליצים שייאמר כך".
<דקלה אברבנאל: אנחנו מפיצים אחת לשבועיים - - -
<משה בר-אשר: וחברי הכנסת משת"פים?
<דקלה אברבנאל: חלקם.
<דקלה אברבנאל: זה תמיד מרתק לעבוד איתם, כי אתה רואה שפה אמיתית וחיה ושנאמרת בלהט הרגע בלי יותר מדי עבודה מוקדמת.
<דקלה אברבנאל: זה מרתק, זאת השפה באמת ה"חיה" כמו שאפשר לראות אותה, ותמיד נשמח לעזור לשפר את זה, להעמיק את זה.
יעקב מרגי: לא נשכח שאנחנו חברה רב תרבותית.
יעקב מרגי: חברי הכנסת באים משם.
<דקלה אברבנאל: נכון.
יעקב מרגי: ולהט הדברים ולעיתים חבר כנסת אומר איזה ביטוי הוא בא משפת האם שלו, ואתה רואה אחר כך, הרשמת אומרת לו, "מה אמרת עכשיו"?
יעקב מרגי: והוא מנסה לתרגם את זה למילה בעברית וזה לא הולך, כי זה הולך כביטוי.
<משה בר-אשר: בכנסות הראשונות רוב חברי הכנסת דיברו אידיש.
<משה בר-אשר: אפשר לראות את זה בדברי הכנסת.
<משה בר-אשר: אני רוצה להזמין עכשיו שלושה, ומאפשר למי שירצה עוד.
<משה בר-אשר: סימה חרוב, מורה ותיקה ומנוסה מאוד וגם כתבה תוכניות לימודים.
<סימה חרוב: תודה.
<סימה חרוב: שמי סימה חרוב, עבדתי במשרד החינוך עד 2009 באגף לתוכניות לימודים.
<סימה חרוב: ריכזתי את התוכניות לבית הספר העל יסודי.
<סימה חרוב: הזמן קצר מלהרחיב.
<סימה חרוב: אני אתייחס לנקודה אחת בלבד.
<סימה חרוב: אני רוצה לברך את האקדמיה על כך שהיא פתחה, בין באתרים ובין בדרכים אחרות, פתחה צוהר או דלת, תלוי בגודל, תלוי בתאריך, לשיתוף פעולה בין מערכת החינוך ובין האקדמיה.
<סימה חרוב: תמיד היה שיתוף של הקהל, של הציבור, אבל השיתוף עם מערכת החינוך, אני רואה אותו כברכה גדולה.
<סימה חרוב: על צרות אני לא רוצה לדבר, כי זה יום חגיגי, אז רק הברכה.
<משה בר-אשר: טלי בן יהודה.
<טלי בן-יהודה: קודם כול באמת יישר כוח לוועדת החינוך על ההתכנסות הזאת.
<טלי בן-יהודה: צריך לומר שהוועדה הזאת עושה אירועים מהסוג הזה לכבוד יום העברית או אליעזר בן יהודה, שנים רבות, עוד לפני שרשמית יש יום העברית.
<טלי בן-יהודה: אנחנו באקדמיה, ואני חושבת שלא רק אנחנו באקדמיה, אלא גם בציבור בכלל, מרגישים שינוי בשנים האחרונות בהתעניינות בלשון העברית.
<טלי בן-יהודה: גם במערכת החינוך דרך הפניות אלינו, גם במה שקוראים, במרחב הציבורי ובמרחב האינטרנטי בכלל זה.
<טלי בן-יהודה: השיא של הפניות אלינו מגיע באמת בסמוך ליום העברית או לקראת יום העברית, שהיום זה אפילו לא יום, זה יותר שבוע העברית, לפעמים אפילו חודש העברית.
<טלי בן-יהודה: אנחנו נענים כמיטב יכולתנו.
<טלי בן-יהודה: צריך לדעת שלאקדמיה היום מאות אלפים של אנשים שנחשפים בצורה כזאת או אחרת לתכנים שהאקדמיה מפרסמת או בפייסבוק או באתרים שלה או בשילוב של שני הדברים האלה, ואנחנו מזינים כמעט כל יום חומרים חדשים ועוד ידנו נטויה.
<טלי בן-יהודה: אני רק רוצה לומר, היו צריכים להיות כאן נציגים גם של תאגיד השידור הישראלי ונדמה לי שאין כאן מישהו כזה.
<אבשלום קור: כי אין דבר כזה.
<אבשלום קור: הייתה תקלה חמורה של עם ישראל.
<טלי בן-יהודה: בכל אופן יש כנראה דבר כזה.
<משה בר-אשר: זה לא כנסת, שקוראים קריאות ביניים.
<אבשלום קור: לא, אני החכמתי את המשתתפים.
<טלי בן-יהודה: תאגיד השידור שהתחיל לפעול לפני חודשים אחדים המשיך את הקשר שהיה קודם לרשות השידור עם האקדמיה.
<טלי בן-יהודה: פועלות שם היום שלוש יועצות לשון ובקרוב תהיה עוד יועצת לשון אחת.
<טלי בן-יהודה: היה חשוב מאוד לשני הגופים האלה לשמר את ההתקשרות שהייתה עד עכשיו, כי היו לה תועלות רבות, וזה נוסף לעבודה המצוינת של אבשלום קור שנים ארוכות ורבות וגם באמצעי תקשורת האחרים שיש להם יעוץ לשון, יעוץ הלשון ברדיו ובטלוויזיה הוא חשוב מאוד כי הוא משפיע באמת על כולם.
<טלי בן-יהודה: כל עם ישראל שומע רדיו וטלוויזיה.
<משה בר-אשר: עורך דין שטח הוא ידיד מחשובי הידידים של האקדמיה, בעצמו עורך עיתון שיוצא בשנים האחרונות, שעוסק בשיפור הניסוח המשפטי.
<משה בר-אשר: בבקשה, עורך דין שטח.
<יוסף שטח: תודה.
<יוסף שטח: אני ידיד האקדמיה כי העברית היא הגורם המאחד את כל עם ישראל ואת כל אזרחי ישראל, אבל אני גם יושב ראש הוועדה לניסוח משפטי בלשכת עורכי הדין.
<יוסף שטח: הקמתי את הוועדה כי הניסוח של טפסים, של חוזים, של חוקים אפילו, לא ברורים, ארוכים מאוד וזה מקשה על אזרחי מדינת ישראל, לכן הצענו בוועדה, ניסחנו איזושהי הצעת חוק שתיקרא "כתיבת שפה ברורה", שכל משרד ממשלתי וכל גורם חשוב, כמו מס הכנסה, ביטוח לאומי, ימנה עורך לשון, שיהיו עורכי לשון שיעברו על הנסחים האלה, שזה יקל בהרבה מאוד גם על האזרחים וגם לכל מי שעוסק בדבר, שהדברים יהיו ברורים ויהיו תמציתיים.
<יוסף שטח: היום הדברים ארוכים מאוד.
<יוסף שטח: תודה רבה.
<יוסף שטח: האקדמיה, אגב, משתתפת, עורכת השתלמויות לעורכי דין על ניסוח משפטי, וזאת תופעה מבורכת.
<משה בר-אשר: אני הייתי שמח אם מישהי מהתלמידות של פלך תספר לנו דבר מה.
<משה בר-אשר: נועה, את רוצה לדבר?
<נועה בר-אשר: כן.
<משה בר-אשר: היא נכדה שלי, גילוי נאות.
<נועה בר-אשר: קוראים לי נועה בר-אשר, אני תלמידת כיתה י"ב בבית ספר פלך בירושלים, נכדה של סבא משה.
<נועה בר-אשר: דבר ראשון, תודה על ההזדמנות לשבת פה בוועדה.
<נועה בר-אשר: היה באמת מאוד מעניין.
<נועה בר-אשר: לא הכנתי משהו לומר, אבל כן אחד הדברים שעלו לי במחשבות בזמן הזה, זה שבאמת אני לפעמים מרגישה שקיימת איזושהי אי נוחות בנוער דווקא, לדבר בשפה תקינה.
<נועה בר-אשר: לא באתי עם איזו מחשבה על איזה משהו לומר, אבל אולי אם יש להוסיף ולהכניס את זה אולי גם לתוכנית החינוכית בבית ספר, שלומדים לבגרות, אולי אפילו רשימת מילים בסיסית שחייבים לדעת אותה.
<נועה בר-אשר: לדוגמא, קניון.
<נועה בר-אשר: תמיד חברים שלי צוחקים עלי שאני אומרת את זה, או הרבה דברים שסבא הכניס לי טוב לראש, שאני לא אטעה בהם.
<נועה בר-אשר: זהו, זו סתם מחשבה שעלתה לי לראש עכשיו.
יעקב מרגי: יש לי שאלה לאקדמיה, ברשותך.
יעקב מרגי: אנחנו מתחבטים בסוגיה הזו.
יעקב מרגי: מקיימים כאן דיונים.
יעקב מרגי: רק לסבר את האוזן, בקדנציה הנוכחית ועדת החינוך קיימה 525 דיונים.
יעקב מרגי: לעיתים מגיעים גם מרצים, גם בעלי מקצוע וגם חברי כנסת ואורחים מן השורה, ומדברים עברית או משובשת, לא תקינה, ויש מי שקופץ לתקן.
יעקב מרגי: תמיד יש את הדילמה הזאת, נו, תעזבי, תעזוב.
יעקב מרגי: השאלה איך האקדמיה מתייחסת?
יעקב מרגי: כי היו יודע שהיה שיח ציבורי בנושא הזה, האם לתקן זכר או נקבה במספרים, שזה אחד הדברים.
יעקב מרגי: מדינת ישראל הגיעה כבר לחלל.
יעקב מרגי: תהיה חוד החנית בהרבה תחומים במדע, אבל סוגיית הזכר/נקבה במספרים, בחברה הישראלית, תמיד ימשיכו לטעות.
יעקב מרגי: השאלה איך ההסתכלות?
יעקב מרגי: צריך לתקן בדיונים?
יעקב מרגי: לא צריך?
יעקב מרגי: מה הגישה של האקדמיה?
<משה בר-אשר: אני מתנגד לתיקונים מכיוון שכשחבר כנסת מדבר חמש דקות, יש מאתיים שגיאות, אז לבחור רק אחת?
<משה בר-אשר: אני בעיקרון חושב שלא צריך לתקן.
<משה בר-אשר: לכל היותר כשאני שומע שבע שקל, אני יכול להגיב אם האדם הוא רציני, לא שמעתי שעשו ניתוח לשינוי המין לשקל, כלומר דברים מן הסוג הזה.
<משה בר-אשר: אני חושב שמה שצריך לעשות זה לקחת ברצינות, וזה מוטל עליך, לקחת ברצינות את מה שאמר ראש הממשלה בישיבת הממשלה לפני שלוש שנים ומה שאמר מאיר כהן, לארגן קורסים קטנים לעברית לחברי הכנסת כאשר אינם רוצים לשמוע גידופים במליאה, ואז אפשר יהיה לטפל בכמה וכמה דברים.
<משה בר-אשר: התיקונים המזדמנים או שהם מועילים או שהם מזיקים או שהם לא מועילים.
<משה בר-אשר: על פי רוב, מניסיוני, אינם מועילים.
<משה בר-אשר: לפי שאני ממשיך, חבר הכנסת גנאים.
<משה בר-אשר: אני מקדם אותך בברכה.
<משה בר-אשר: זה כבוד לכנסת שזו פעם ראשונה מתוך כל ישיבות ועדת החינוך שהייתי, שהיו יותר משני חברי כנסת.
<משה בר-אשר: אתה חבר הכנסת החמישי שיושב בישיבה הזאת.
מסעוד גנאים: אולי בישיבה הזאת.
<משה בר-אשר: אני מדבר על מה שאני הייתי, כלומר נבהלו ממני אולי.
<משה בר-אשר: על כל פנים, אני מזמין אותך לומר דברים.
מסעוד גנאים: תחילה, אני מתנצל על כל שגיאה או שיבוש בעברית שלי, מאחר ואני מדבר בפני אנשים או חלקם הגדול, שהם מבינים טוב בעברית שהיא נכונה ותקינה.
מסעוד גנאים: לאחרונה בכנסת, לא יודע, אולי הם התייעצו אתכם, הם שמו לנו את הכניסות של הקואליציה ,אז קראו לזה בעברית כניסת "יחדה", אז לאופוזיציה קראו לזה כניסת "נגדה", שזה האופוזיציה נגדה והקואליציה יחדה, אז זה בעברית שהיא עברית נכונה ותקינה מאוד, ככה אמר לנו היושב ראש של הכנסת, אז אני מהנגדה, מהאופוזיציה.
מסעוד גנאים: תחילה, שפה דבר חשוב מאוד.
מסעוד גנאים: אני הייתי מורה להיסטוריה, לא לשפה, אבל כאשר הייתי בבית ספר תיכון, אני מהעיר סחנין, אנחנו למדנו לא רק שפה עברית, הכוונה ספרות ודקדוק אלא גם לימדו אותנו תנ"ך, מבראשית, נביאים וכול הדברים האלה.
מסעוד גנאים: אני מהאנשים חסידי העמדה שאומרת שלדעת ולהכיר שפת האחר זה דבר חשוב מאוד מאחר ושפה היא לא רק עניין של אותיות ומילים, אלא היא כמו הבן אדם, היא דבר חי.
מסעוד גנאים: היא גם מעידה על תרבות, על מורשת.
מסעוד גנאים: אתה תדע גם את האדם שמולך דרך השפה שלו, וזה חשוב מאוד.
מסעוד גנאים: אנחנו בערבית גם סובלים מכל השגיאות וכל ההתדרדרות של מעמד השפה מאחר וכולנו יהודים וערבים וכל אדם בעידן האינטרנט, בעידן הפייסבוק, בעידן שהפכו את האותיות למספרים.
מסעוד גנאים: בקרב הצעירים, מקום אותיות הם שמים מספרים.
מסעוד גנאים: מספר זה, זה האות ככה, מספר זה, האות ככה, וככה בפייסבוק הם ביניהם מדברים.
מסעוד גנאים: הרבה פעמים זה מספרים.
מסעוד גנאים: זה ידעתי מהבנים שלי.
מסעוד גנאים: אני לא מכיר את זה.
מסעוד גנאים: בקשר לשפה, הבעיה לפי דעתי, החטא הראשון שגרם לכל העניין של השגיאות בכתיב או הלגיטימציה של השגיאות, שלא צריך לדבר בשפה תקינה, זה ההפרדה בין התוכן לבין הצורה.
מסעוד גנאים: הכוונה שכולנו אומרים שהעיקר התוכן וזהו, אז אם עיקר הוא המסר, אז אין בעיה בשגיאה פה ושם, וזה לא נכון.
מסעוד גנאים: לפי דעתי זו בעיה.
מסעוד גנאים: למשל, אם הקונספציה הזו, אני צריך להחיל אותה למשל על הקוראן, אנחנו בבעיה, בצרה צרורה כפי שאומרים, משום ששם אם אתה שגית במשהו קטן מאוד, אתה משנה את כל המובן ואת כל הפרשנות של המשפט או אפילו של התוכן, אז לא צריך להפריד בין התוכן לבין הצורה כדי לא לתת לגיטימציה לזה שהעיקר, המסר, והתוכן זה לגיטימי לטעות פה ושם.
מסעוד גנאים: חוץ מזה רוצה לברך אתכם, אינשאללה ותלמדו אותנו בכנסת גם שפה שתהיה בעלת מסרים יותר חיוביים ואנושית ולא מלחמתית.
<משה בר-אשר: יסמין, בבקשה.
<יסמין בכריה: בהמשך למערכת החינוך שדיברנו עליה, אני חושבת שההנגשה של השפה בקרב החברה הערבית צריכה להיות גם אל מול האוכלוסייה הבוגרת יותר, אולי לנסות איכשהו ליצור שיתוף פעולה עם מערכת החינוך, עם ההורים של אותם תלמידים שנמצאים בבית הספר ואולי לקיים כל מיני פגישות ותוכניות, כי בסופו של דבר התלמידים האלה חוזרים הביתה והם שוב חוזרים לשפה הערבית שלהם או לשפה שנוח להם לדבר בה, אז אני חושבת ששיתוף פעולה, כמובן שזה תלוי בכל כך הרבה דברים, אבל שיתוף פעולה מצד ההורים או מצד האוכלוסייה הבוגרת שבאה בחיכוך גבוה עם אותם תלמידים כשהם חוזרים הביתה, מאוד יכולה להניע ולעזור ולדחוף לשילוב שלהם בתוך החברה הישראלית במקצועות האקדמיה ובכל תחום אחר.
<משה בר-אשר: נמצאות פה אורחות העיתון "חלקת לשון", שאני רוצה לציין לזכותן שמאז שהן עורכות את העיתון, יש הגבהה של הרמה בכמה דרגות.
<משה בר-אשר: גם ד"ר פנינה טרומר וגם ד"ר נוגה אילני.
<משה בר-אשר: אני נותן לכן את רשות הדיבור.
<משה בר-אשר: יש לכן ודאי מה לומר.
<משה בר-אשר: בבקשה, פנינה.
<פנינה טרומר: אנחנו מקבלים מאמרים לפרסום בכתב העת "חלקת לשון" שהוא כתב עת לעברית עיונית ושימושית.
<פנינה טרומר: אנחנו מקבלים מאמרים מאנשי מקצוע, מבלשנים.
<פנינה טרומר: היינו תמימות לחשוב שאולי לא נצטרך עריכת לשון, שהמאמרים מהבחינה הזו יהיו מושלמים.
<פנינה טרומר: אני חייבת לומר שמעט מאוד מאמרים, מאמר אחד, קיבלנו מפרופ' בר-אשר, לא נזקקו לעריכת לשון.
<פנינה טרומר: כמעט כל המאמרים עוברים עריכת לשון, בחלקם אפילו עריכת שלון רחבה.
<פנינה טרומר: זה אומר דרשני לקבל רמת הכתיבה גם של בלשנים ולא רק אנשים מתחומי עניין שונים.
<פנינה טרומר: נוגה, אולי את רוצה גם להוסיף?
<נוגה אילני: הטענות לא רק נגד דרך הכתיבה של סטודנטים.
<נוגה אילני: כפי שפנינה אמרה, אלא גם דרך הכתיבה של אנשים מהאקדמיה.
<נוגה אילני: אני חושבת שיש הבדל בעניין הזה בין כתבי עת בחו"ל ובין כתבי עת בארץ, שבחו"ל אני יודעת שמקפידים הרבה יותר על רמה אקדמית של כתיבה.
<נוגה אילני: בארץ פחות.
<נוגה אילני: אנחנו מנסות בחלקתנו הקטנה לעבוד על הנושא הזה ולדאוג שרמת הכתיבה תהיה רמה של כתיבה אקדמית.
<נוגה אילני: אני רוצה שתי הערות, אחת בקשר לשם המספר, לתקן או לא לתקן.
<נוגה אילני: אז אנחנו יודעים שהיום יש נושא תחום בבלשנות שנקרא פסיכולינגוויסטיקה, ושם ניסו לקבוע באיזה גיל ילד יכול להפנים מערכת דקדוקית של לשון.
<נוגה אילני: לגבי המספרים, מתברר שלפני גיל 8-9 אין טעם להתחיל לתקן את הילדים ולומר, תאמר כך, תאמר כך.
<נוגה אילני: פשוט הם לא יכולים להפנים את המערכת הזאת.
<נוגה אילני: אפשר לעשות את זה בגיל יותר מאוחר.
<נוגה אילני: איך לתקן?
<נוגה אילני: לא להגיד, אל תגיד כך.
<נוגה אילני: "אני רוצה חמש שקל".
<נוגה אילני: בשביל מה אתה צריך חמישה שקלים?
<נוגה אילני: זאת אומרת, לענות בתשובה נכונה, לא ליצור אנטי.
<נוגה אילני: הערה שנייה בקשר להוראת הכתיבה לסטודנטים באוניברסיטה, שזה דבר שעשיתי אותו במשך 43 שנה באוניברסיטת בר אילן.
<נוגה אילני: המוטו שלי היה, ובו הייתי מסיימת כל שיעור, תנו כבוד למילה הכתובה.
<נוגה אילני: זאת אומרת, אני תמיד קיבלתי את לשון הדיבור איך שדיברו.
<נוגה אילני: אמרתי, זה בסדר, אנחנו נותנים גם כבוד לסלנג שהוא חי וצבעוני ומתפתח ומשתנה, ומצד שני המילה הכתובה, כשאתה כותב, זה אחרת.
<נוגה אילני: הכתיבה זה ריסון הנטייה הטבעית, ריסון מכל הבחינות, ריסון מבחינת מבנה, תוכן ושפה.
<נוגה אילני: ריסון – זה לא דבר חופשי, זה דבר שהוא תוך שליטה.
<נוגה אילני: אוצר מילים, דוגמא – תלמיד מסיים עבודה וכותב "צריך לעשות כמה דברים כדי לשפר את המצב".
<נוגה אילני: "צריך לעשות" – "לעשות" זה פועל מאוד כללי.