GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: אני חושב שימים כאלה מגבירים את המודעות, מחדדים את הנהלים ומעודדים את שיתופי הפעולה.
יעקב מרגי: אני לא מזלזל בשיתופי הפעולה.
יעקב מרגי: אני מכיר את הקנאות הזו שכל אחד אוהב את חלקת האלוהים הקטנה שלו.
יעקב מרגי: אף אחד לא נכווה מחופתו של האחר.
יעקב מרגי: אני חושב שכולנו מדברים על העם היהודי בגולה על כל גווניו.
יעקב מרגי: גורלו של העם היהודי לא שייך לנחלתו של יהודי זה או אחר, כולו בכללו, ואני חושב שצריך לחזק את הזהות היהודית.
יעקב מרגי: כשמדברם על חיזוק זהות יהודית ושותפות הדדית, כדאי שהמוסדות הלאומיים, משרדי הממשלה השונים ידעו לדבר באותה שפה מקצועית, באותו חזון, באותו אתגר כמכפיל כוח.
איציק שמולי: אני מתכבד לפתוח את ישיבתה של ועדת המשנה של ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת המשנה לצער בעלי חיים.
איציק שמולי: אנחנו זימנו את הדיון הזה לבקשת מספר חברי כנסת, בראשם חברת הכנסת יעל גרמן וכמובן חלק מהארגונים והעמותות שנמצאים כאן.
איציק שמולי: אני חושב שגם בשנה שעברה עשינו דיון מקביל.
איציק שמולי: זה חשוב שנהיה עם אצבע על הדופק גם בכל מה שנוגע כבדרך קבע על מצב הכלביות.
איציק שמולי: מעת לעת אנחנו נחשפים בתקשורת לחלק מהכלביות, בעיקר הפרטיות אבל לא רק, שהן פשוט מתחת לכל ביקורת ולטעמי גם אין להן שום זכות קיום יותר.
איציק שמולי: צריך ללכת או למודל של כלביות עירוניות או למודל של איגודי ערים.
איציק שמולי: אין שום זכות קיום לכלביות הפרטיות האלו, ובדרך כלל רוב הזוועות שמתחוללות, מתחוללות שם, אז חשוב לעשות את הדיון הזה גם רגע לפני שמתחיל החורף באמת, כי הרי אנחנו יודעים שלא כל הכלביות בלשון המעטה, ערוכות כדי לספק לבעלי החיים בתוכם את תנאי המחייה הבסיסיים והאלמנטריים ביותר.
איציק שמולי: אני מקווה שבדיון הזה נוכל לשפוך אור על המצב בכללותו, לקבל איזושהי תמונת מצב מה קורה ובשאיפה גם לצאת מפה עם תובנות ואולי גם עם מסקנות אופרטיביות להמשך.
איציק שמולי: אני מודה גם למשרד החקלאות שבאמת אנחנו דחינו את הדיון הזה, את המועד המקורי שלו, שמצא לנכון, כלומר, זה מחובתנו אבל זה לא טריוויאלי שבימים שבהם משתוללת כלבת, מוצאים את הזמן ונערכים בהתאם, אז אני מודה לכם.
איציק שמולי: חברי הכנסת, אתם תתחילו.
יעל גרמן: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.
יעל גרמן: אני שמחה מאוד לדיון הזה.
יעל גרמן: מסתבר שאנחנו דנים, דנים, אבל גם צריכים לקבל איזשהו דיווח מהשטח ואני מאוד שמחה שבאמת אנשי משרד החקלאות נמצאים כאן.
יעל גרמן: אני מתחילה בהתנצלות.
יעל גרמן: אני הבטחתי שאני אנהל את ועדת החוקה לפני שנקבע המועד, אז אני פשוט אומר את דבריי ואני אאלץ לצאת, אבל כמובן שאני אמשיך לעקוב.
יעל גרמן: אתה פתחת ואמרת בצדק, המצב בכלביות הוא בכי רע.
יעל גרמן: קודם כול, אנחנו לא רואים שמספר הכלבים הולך ויורד, זאת אומרת לא נעשות אותן פעולות שהובטחו ושצריך לעשות, שזה א', עיקור וסירוס.
יעל גרמן: אנחנו דיברנו על תקנות, אני לא יודעת איפה הן נמצאות, אבל אותן תקנות שבאות ואומרות שלא להוציא כלב לאימוץ לפני שאנחנו מסרסים או מעקרים אותה או אותו.
יעל גרמן: אני רוצה לדעת איפה זה ולמה זה לא נעשה.
יעל גרמן: זו איזושהי פעולה אלמנטרית.
יעל גרמן: אנחנו דנים על מצב הכלביות, אבל מצב הכלביות הוא בין השאר בגלל באמת האינפלציה האדירה במספר הכלבים, אז קודם כול אנחנו צריכים לצמצם את מספר הכלבים.
יעל גרמן: אני יודעת שיצא קול קורא מצד משרד החקלאות לעוד מספר כלביות כדי שבאמת יהיו יותר כלביות שיוכלו לקלוט את אותם כלבים שישנם, ואם יהיו יותר כלביות ותהיה פחות צפיפות, אז אולי גם התנאים יהיו מיטביים, אז הייתי גם רוצה לשמוע באמת, אני מקווה שאני אשאר עד אז ואם לא, אז לך אדוני היושב ראש ולך חברי, בן ראובן, שימסרו כמה כלביות נוספו בשנת 2017 או לפחות לכמה כלביות ניתנו תקציבים שיוקמו בשנת 2018, כדי שנדע שבאמת משהו מתקדם.
יעל גרמן: לגבי המצב, הוא נורא ואיום.
יעל גרמן: ישנן כלביות שתענוג לבוא אליהן.
יעל גרמן: אחת מהן זה בעירך, אחרת בעירי.
יעל גרמן: הם עברו עכשיו לכלבייה חדשה ובאמת זה פשוט תענוג, אבל זה יוצא דופן.
יעל גרמן: הכלל הוא שבאמת הם נמצאים בטינופת, בלכלוך.
יעל גרמן: עכשיו לקראת החורף, בתנאים מחפירים.
יעל גרמן: אני ראיתי כלבים ישנים על מדפי אבן בלי אפילו איזושהי שמיכה, מה שגורם להם לאחר מכן לפצעים.
יעל גרמן: זה עינוי, זה צער בעלי חיים, שלא לדבר על כך שבלית ברירה או עם ברירה ממיתים אותם בכמויות, כי אי אפשר להחזיק אותם, אין תנאים מתאימים.
יעל גרמן: לסיכום, אני חוזרת ואומרת, ניתן לעשות, אפשר לעשות.
יעל גרמן: אני רוצה רק לקרוא את התשובה של השר אורי אריאל לחבר הכנסת יעקב מרגי שהוא למעשה יושב ראש ועדת החינוך.
יעל גרמן: ב-1 בינואר, שזה ממש לפני שנה נאמר - "התקבלה החלטה לאחד את נהלי התמיכה הנוגעים לשיפוץ והקמת כלביות ועקב לוח הזמנים הוחלט לאחד בין התקציבים לשנת 2016-2017 לקול קורא להקמת כלביות".
יעל גרמן: מה קרה עם הקול הקורא, כמה כסף יש?
יעל גרמן: דרך אגב, כמה מתכננים לקראת שנת 2018?
יעל גרמן: התקציב שלנו הוא 2017-2018, אז התקציב צריך להיות ידוע.
יעל גרמן: שניים, תקנות בעניין עיקור/סירוס, מה שאמרתי.
יעל גרמן: נאמר לפני שנה ש"המשרד סיים את עבודתו בנושא תיקון התקנות ובדבר קביעת חובת עיקור/סירוס כלבים וחתולים לפני מסירה לאימוץ", שזאת החלטה נהדרת.
יעל גרמן: מה קורה גם עם זה?
יעל גרמן: וגם קמפיין צער בעלי חיים – "לאחר התייעצות עם גורמי המקצוע נראה כי הכיוון הפרסומי אליו נלך הוא עידוד אימוץ בעלי חיים בדגש על כלבים".
יעל גרמן: פנטסטי, אבל מה נעשה גם עם זה שנה?
איציק שמולי: תודה רבה, חברת הכנסת גרמן.
איציק שמולי: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.
איל בן ראובן: בוקר טוב, א', אני מברך כבוד היושב ראש, על הדיון החשוב הזה.
איל בן ראובן: המצב לא טוב בסך הכול.
איל בן ראובן: אני לפחות למד על הנושא, מעבר למה שיש לי בבית, הכלבים והחתולים שדווקא מצבם טוב, ביישוב אצלנו, אבל אני למדתי את הנושא גם מוועדת ביקורת המדינה שדנו בנושא הזה על פי דוח מבקר המדינה וגם הייתי קצת בשטח, בכלבייה בירושלים, ומפגישות עם אנשים כולל יותר מפגישה אחת גם עם שר החקלאות בנושא הזה.
איל בן ראובן: אני רוצה לנסות לשים את האצבע בכמה דקות קצרות על מה שאני מזהה.
איל בן ראובן: ראשית, אני מקבל קודם כול שיש מקומות טובים.
איל בן ראובן: את ציינת את הרצליה, לוד, ירושלים דוגמא מצוינת למקום כמו שצריך.
איל בן ראובן: אתה בא, יש טיפול, יש תקנים, יש מקום.
איל בן ראובן: אתה רואה כבוד לחיות וכבוד לבעלים.
איל בן ראובן: יש כאלה, אבל אנחנו כמובן לא עוסקים בזה, אנחנו עוסקים במקומות האחרים ששם המצב הוא בכי רע ולצערי יש רבים כאלה.
איל בן ראובן: רבים המקומות שהמצב הוא חמור.
איל בן ראובן: כבוד היושב ראש, אני אומר לך מפה, יש בעיה אחת מרכזית ועיקרית שאני מודה שצריך לחשוב איך מקדמים אותה לפחות.
איל בן ראובן: יש היום בעיקר שני משרדים שעוסקים בנושא הזה, משרד החקלאות ומשרד הפנים.
איל בן ראובן: משרד החקלאות הוא הגוף המקצועי שאמור לקבוע את התקנים ואמור לעשות את הדברים, ומשרד הפנים בעצם אמור לממש דרך התקציבים לרשויות ולעשות את הדברים.
איל בן ראובן: רבותיי, בכל מקום שאני נתקל בבעיה ואני שואל שאלה את המשרדים, התשובה היא "הוא".
איל בן ראובן: אתם מכירים את התשובה הזאת, "הוא"?
איל בן ראובן: זה הוא.
איל בן ראובן: זה אצלו וזה אצלו, והתוצאה היא שלא מתקדמים.
איל בן ראובן: אני מוכרח פה להגיד, מפגישות שלי עם שר החקלאות, הוא כן מנסה לעשות דברים.
איל בן ראובן: כן זזים דברים, אבל בסופו של דבר כשאתה שואל, אוקיי, כתבנו דברים, יש תקנות, איך נעשה שזה יקרה?
איל בן ראובן: פה התשובה היא כמובן - "זה הוא", ו"הוא" הזה זה משרד הפנים, ובמשרד הפנים לצערי, אני לא יודע אם יש פה נציגים של משרד הפנים, אני אשמח לשמוע, אין תשובות, כלומר, תראה, זו אחריות הרשות, הרשות מקבלת סך הכול תקציב ואז זה תלוי בכבוד ראש העיר, אם הוא רוצה, יהיה, אם הוא לא רוצה, לא יהיה, בעניין הזה.
איל בן ראובן: ישנן רשויות שאני מודה שאם לא נחייב אותן וניתן להן תקציב ייעודי לעניין הזה, בסדר העדיפות אצלם, אם יש אצלם ילדים רעבים, אז בצדק מבחינתם במידה מסוימת, הם יתנו את זה למקום האחר.
איל בן ראובן: אם אנחנו לא נגיע למצב שבו בעיניי יש אחראי באמת שהדברים יקרו, אני חושב שזה לא ילך.
איל בן ראובן: ממצב של אחד שקובע את התקנים, אני הייתי מאוד שמח לדעת שיש משאבים צבועים לטובת הדבר הזה, כלומר שזה לא תלוי ברצונו, אלא זאת חובתו של הדבר הזה לא בכתיבה, כתוב שהוא צריך לעשות את זה.
איל בן ראובן: הדבר השלישי שצריך לעבור, אתה אמרת את דעתך, אני חושב כמוך.
איל בן ראובן: עדיף אולי פחות במספר ויותר באיכות, כלומר שאם יש כלביות אזוריות למשל, אז שלא לכל ישוב קטן תהיה כלבייה והכלבייה הזאת תהיה פרטית או כל מיני דברים איומים ונוראיים, אלא אם ירושלים, הוא מטפל, זו דוגמא, לטיפול אזורי כי זאת עיר גדולה, אני אומר לך שיש כנראה מקומות נוספים שאם נצליח לחלק במדינה, לראות איפה צריך, אבל כל כלבייה, יהיו לה את התקנים, תהיה לה מרפאה וטרינרית, יהיו לה את האנשים.
איל בן ראובן: כל וטרינר שאני שומע, סיפרו לי על וטרינרים שיש להם 20%-30% משרה.
איל בן ראובן: זו בדיחה.
איל בן ראובן: זה הרי ברור שהוא לא, לא בגלל שהוא לא אשתו אלא בגלל שאין לו היכולת.
איל בן ראובן: הוא לא עושה את תפקידו, אז זה סתם על הנייר.
איל בן ראובן: אנחנו באים ואומרים, יש בן אדם.
איל בן ראובן: אין.
איל בן ראובן: צריך לדעת שאין, ואז התוצאה היא בלתי נסבלת, לכן אני חושב שיש פה בעיית אחריות וסמכות שאנחנו צריכים להתמודד איתה, יש פה בעיה של חלוקה אחרת של הכלביות, שהכלביות שישנן, שיהיו כלביות שבאמת יכולות לתת טיפול למרחב, שכל האנשים במרחב הזה יודעים שאם צריך לסרס ואם צריך לעקר ואם צריך לטפל, יש לאן לפנות, ולאן שהם פונים, זה גם בר טיפול.
איל בן ראובן: אני רוצה לסיים את דבריי, א', להגיד תודה.
איל בן ראובן: יש עמותות, תנו לחיות לחיות ועוד מתנדבים וכל מיני גורמים שהם היום בעצם לצד המקומות הטובים שישנם.
איל בן ראובן: הווטרינרים המצוינים שעובדים בשטח, הם מחזיקים את העגלה, את המשא הכבד הזה על הכתפיים שלהם וזה מאוד יפה, אבל זה לא מספיק.
איל בן ראובן: המדינה היום, צריך לדעת, נותנת פתרון לא ראוי לבעיה והבעיה הולכת וגדלה כי יש יותר אנשים, יש יותר כלבים ואנחנו שומעים עכשיו את בעיית הכלבת וכו' וכו', כלומר זה מחייב באמת טיפול שורש ואני שמח שיש ועדת משנה לנושא הזה.
איל בן ראובן: אני חושב שצריך לקבוע פה איזשהו נוהל של מה שנקרא מעקב צמוד ולראות באמת שהדברים קורים וזזים קדימה.
איציק שמולי: מאה אחוז, תודה רבה חבר הכנסת.
איציק שמולי: דפנה דעואל, דוברת ומנהל שיווק עמותת S.O.S.
איציק שמולי: בהזדמנות הזאת אני רוצה פעם נוספת להדגיש ולהצטרף גם לברכות וגם לתשבוחות, גם לכם דפנה, גם לכם בתנו לחיות לחיות.
איציק שמולי: אני באמת לא יודע מה היינו עושים בלעדיכם.
איציק שמולי: אין לי מושג מה היינו עושים בלעדיכם.
איציק שמולי: יש משהו די מקומם בעובדה שמדינת ישראל הלכה למקום כל כך חמור של הפרטה גם כשזה נוגע לחסרי ישע שהולכים על ארבע, לא רק אלה שהולכים על שניים.
<דפנה דעואל: שלום, אני שמחה להיות פה ואני שמחה שיש פה שוב דיון.
<דפנה דעואל: השמחה שלי נבובה קצת בעצב כיוון שאני כבר הייתי בהרבה מאוד דיונים ואנחנו כבר נחשפנו להרבה מאוד כתבות בעיתונים, להרבה מאוד החלטות, להרבה מאוד הצהרות, להרבה מאוד דברים ובפועל שום דבר לא קורה.
<דפנה דעואל: בפועל המצב נהיה קשה יותר ויותר כל שנה.
<דפנה דעואל: אנחנו הגענו למצב של קטסטרופה.
<דפנה דעואל: העולם השלישי מבחינת הטיפול בכלבים וחתולים הוא פה.
<דפנה דעואל: זו בושה לדעתי לערכים של מדינת ישראל כיצד אנחנו מתייחסים לכלבים ולחתולים בישראל.
<דפנה דעואל: ההסגרים זה התמצית של הסבל ושל הדברים הנוראיים שהם עוברים שם.
<דפנה דעואל: מהרגע שהם נכנסים להסגר, ויש הסגרים נוראיים שזו כבר לא שאלה של תקציבים, זו שאלה של לא לשטוף את הכלובים עם צינור של מים שמותקן, ולתת טיפול וטרינרי ראשוני, ולא לגרום לכלבה שנמצאת חודש בהסגר, להמליט שם, ופתאום יש עשרה גורים שהעמותות צריכות לקלוט, וגורים שמגיעים לשם, שאין סיכוי שהם בכלל יצאו בחיים משם, והכמות של ההסגרים.
<דפנה דעואל: הרי התשובות של משרד החקלאות, שמבחינת הפיזור ומספר התאים לגבי הכלבים הרשומים, זה סביר בהחלט, אבל הכלבים הרשומים במדינת ישראל זה משהו אפסי ממה שקיים.
<דפנה דעואל: אף אחד לא אוכף, אף אחד לא דואג שיהיה רישום, אף אחד לא נותן את השוט למי שלא רושם, למי שלא מעקר, למי שלא מחסן, לא בתוך ההסגר, לא מחוץ להסגר.
<דפנה דעואל: לא עושים שום דבר.
<דפנה דעואל: יש לי פה תיקים של דוחות.
<דפנה דעואל: הייתה ישיבה של ועדת ביקורת המדינה שזה היה השנה.
<דפנה דעואל: דיברו על דוח מ-2010 שהמצב רק נהיה יותר קשה, אז אני לא יודעת איך נתעורר ואני לא יודעת מה יקרה פה, אבל עיקורים לא עושים, ומסע הסברה לציבור, למה חשוב לעקר את הכלבים ואת החתולים, לא עושים.
<דפנה דעואל: זה יותר חשוב מעידוד אימוצים.
<דפנה דעואל: העמותות עושות את זה מצוין.
<דפנה דעואל: את מי שהן מוציאות, הן מוצאות בית.
<דפנה דעואל: ההסגרים לא מוכנים שיאמצו מהם, לא פותחים דלתות, אז בואו תעשו מסע הסברה להוריד את ההתרבות הנוראית, לדאוג לכלבים, לחסן, לעקר, ולחתולים, כי חלק ממי שמגיע להסגרים זה מתוך הבתים, והתנאים שהם גדלים בבתים ואיך הם מגיעים אלינו, וקופסאות של גורים וכלבים שקשורים ובלי מים, ובכפרים ומסביב לבסיסי צה"ל ובשטחים פתוחים.
<דפנה דעואל: באמת יש הסגרים שמנסים, אבל לא מצליחים.
<דפנה דעואל: בירושלים, שזה הסגר טוב, בבאר שבע עם כל הרצון.
<דפנה דעואל: הם חולשים על שטחים של עשרות אם לא מאות אלפי כלבים ואין סיכוי שמישהו ייתן מענה פה, וזה מגיע מכל מקום.
<דפנה דעואל: אני מבקשת שחברי הכנסת הנכבדים וממשלת ישראל ומדינת ישראל תיקח סוף סוף אחריות.
<דפנה דעואל: תיק צער בעלי חיים נמצא בתוך משרד החקלאות ואחד הדברים שהוא צריך לעשות זה לדאוג לבעלי החיים, שלא יעברו כזה סבל לכל אורך הדרך, והוא כושל בתפקידו.
<דפנה דעואל: אולי זה הזמן שזה לא יהיה במשרד החקלאות.
<דפנה דעואל: אולי זה יהיה במקום אחר.
<דפנה דעואל: אולי האכיפה תהיה במקום אחר.
<דפנה דעואל: אני לא יודעת מה לעשות, אבל בואו נעשה מהפכה, כי אי אפשר להמשיך כך.
<דפנה דעואל: איפה השקיפות שדיברנו, שנדע מה קורה שם?
<דפנה דעואל: אי אפשר אפילו להיכנס לחלק מההסגרים ואנחנו כבר מרימים ידיים כי העמותות בקריסה לגמרי.
<דפנה דעואל: ההסגרים זה לא פתרון ולא לעקר זה לא פתרון, ולא להסביר.
<דפנה דעואל: אני מבקשת תשובות.
איציק שמולי: בבקשה, יעל ארקין.
איציק שמולי: (הצגת מצגת)
<יעל ארקין: המצגת בעצם באה לסכם את דוח הכלביות שתנו לחיות לחיות הוציאה לפני מספר חודשים, שמבוסס על בקשות חופש מידע בנושא הכלביות, חומרים שקיבלנו ממשרד החקלאות אחרי שביקשנו.
<יעל ארקין: אני רק רוצה לציין שאני ביקשתי עכשיו חידוש של אותה בקשה לשנה נוספת.
<יעל ארקין: משרד החקלאות לא נותן לי את החומרים, רק שתדעו.
איציק שמולי: תעבדי דרך חברי הכנסת.
איציק שמולי: לחברי הכנסת אי אפשר לא לתת חומרים.
<יעל ארקין: זה מה שאנחנו נעשה.
<יעל ארקין: מה שקיבלתי, מושחר, כלומר יש דוח של כלבייה אבל אין את השם של הכלבייה, לא של הרופא, אז כל מה שאני יכולה לעשות זה לנחש, אז אני אשמח להסתייע בכם.
איציק שמולי: חמור מאוד.
<יעל ארקין: נכון, אני גם חושבת.
<יעל ארקין: בכל מקרה בדוח שאני קיבלתי וכמו שציינו פה, באמת יש כלביות, וחבל שבאמת אותן כלביות שבאמת בסדר משלמות את המחיר של אלו שלא בסדר, אבל זה המצב.
<יעל ארקין: דוח הכלביות מדבר על זה שעשו ביקורות בכלביות.
<יעל ארקין: לא הייתה כלבייה אחת שלא היו בה ליקויים, אבל אני מדברת על ליקויים חמורים כמו לדוגמא שהכלבן עובד ב-20% משרה, הכלבים, אין להם חצר לצאת.
<יעל ארקין: בחלק המקומות אין רישום בכלל של הכלבים, מסודר, מה שמביא אותנו דרך אגב, בלי קשר עכשיו לכל העניין של הכלבת, יוצאים כלבים מהסגרים לא מחוסנים בכלבת, ואני עומדת מאחורי מה שאני אומרת, יש לי הוכחות לזה.
<יעל ארקין: לא מחוסנים בכלבת, שזה חמור מאוד עכשיו כשאנחנו נלחמים בכלבת.
<יעל ארקין: הרשימה של הכלביות שנמצאת במשרד החקלאות, באתר שלהם, היא לא נגישה לאנשים מכיוון שאם אתה רוצה להדפיס אותה לדוגמא, אתה צריך לקחת ארבעה דפים של 4A ולחבר אותם, עד כדי כך.
<יעל ארקין: קודם כול שאלנו כמה כלביות יש במדינת ישראל.
<יעל ארקין: התשובות אף פעם לא היו אחידות.
<יעל ארקין: בכל שאילתה, בכל תשובה, פעם אם זה נדב גלאון, פעם אם זה בוועדה, פעם יש 20 כלביות פרטיות, פעם יש 8, פעם יש 13.
<יעל ארקין: מבחינתי כלביות פרטיות, צריך להיות בטור הזה אפס.
<יעל ארקין: כי מה שקורה שם, קטסטרופה.
<יעל ארקין: אין בעצם כלביות שבכלל מאושרות בהתאם לנוהל כלביות.
<יעל ארקין: יכול להיות שבינתיים, וזה צריך להיות לי בבקשת חופש מידע, רק לא קיבלתי, איזה ביקשו אישורי הפעלה.
<יעל ארקין: רשימת הכלביות שאושרו – זה אותו דף.
<יעל ארקין: אם אתם רוצים להוציא רשימה מסודרת של כלביות, בבקשה.
<יעל ארקין: מידע שמונגש לציבור, אי אפשר אפילו להדפיס אותו.
<יעל ארקין: בכלבייה אחת דרך אגב, צילמנו את היומן וכתוב בו – "מחר ב-9 בבוקר ביקורת פתע".
<יעל ארקין: אתם בטח מתארים לעצמכם כמה הביקורת הזו, היו מוכנים לה.
<יעל ארקין: אנחנו מדברים בערך על 32 עירוניות, 10 פרטיות שבהן עשו את הביקורות, בין 0 ל-4 ביקורות בשנה.
<יעל ארקין: מעל 70 ביקורות ללא תיעוד וללא מילוי של טופס ביקורת, כלומר היו אבל לא כתבו כלום.
<יעל ארקין: יש הרבה טפסים שמשתמשים בהם, שלושה טפסים ליתר הדיוק, שבחלק מהם אני לא יכולה בכלל לדעת מה נכון, מה לא נכון.
<יעל ארקין: סתם לדוגמא, פה יש הסדר טיפול וטרינרי, ניהול יומן טיפולים, תדירות ביקור וטרינר, אחוזי משרת וטרינר, העברת דיווח לוטרינר.
<יעל ארקין: על הכול – תקין, אבל אם אחוז משרת הווטרינר לא תקינה, איפה אתה רושם את זה?
<יעל ארקין: כבר יש לך חמישה סעיפים שיש לך אפשרות לענות עליהם כמו שזה, אז זה לא נראה לי הגיוני שככה עושים ביקורת.
<יעל ארקין: ההפרות הבולטות בכלביות בישראל – הגעת וטרינר לכלבייה – 8 כלביות עמדו בדרישה.
<יעל ארקין: לא עמדו בדרישה – 14.
<יעל ארקין: לא נבדק או לא ניתן להבין בשל שימוש בטופס מטעה – 17 עירוניות ו-2 פרטיות.
<יעל ארקין: חצר ריצה – אחת הבעיות הקשות זה שאין חצרות ריצה בכלביות.
<יעל ארקין: הכלבים לא יכולים לצאת, הם תקועים בתוך תאים, הם משתגעים שם.
<יעל ארקין: אדם אחראי לטיפול בסופ"ש ובחגים – אני לא יודעת אם אתם יודעים, כולל סוף שבוע זה שקיבלתי דיווח וצילומים מכלבייה, שאין כלבן שם.
<יעל ארקין: שישי-שבת לא מגיע כלבן, כלומר הכלבים קיבלו ביום שישי בבוקר אוכל, הוא אפילו לא ניקה להם, ועד יום ראשון בבוקר אף אחד לא נכנס בתוך הכלבייה הזו, לא דרכה כף רגלו.
<יעל ארקין: אני חושבת שכלבייה כזו צריכה להיסגר באותה שנייה.
<יעל ארקין: אני אשמח למסור את החומרים האלה בהמשך, חומרים מאוד קשים.
<יעל ארקין: חלק מהכלבנים דרך אגב, עברו הכשרה, חלק לא עברו הכשרה.
<יעל ארקין: עשו עכשיו, דרך אגב, היה קורס מאוד מבורך של הווטרינרים הרשותיים, קורס כלבנים שהיה הראשון.
<יעל ארקין: אני מאוד מקווה שימשיכו בו, שמביאים כלבנים ללמוד.
<יעל ארקין: הם עשו, דרך אגב, גם את הסטאז' אצלנו, עבדו עם הצוות שלנו.
<יעל ארקין: חיסון משושה – דרך אגב, יעל גרמן דיברה פה, אבל התקנות תודה לאל, עיקור וסירוס עברו וגם חיסוני משושה, אז אנחנו כבר מפברואר אם אני לא טועה, נראה כלבים יוצאים מעוקרים ומסורסים מהסגרים עירוניים ומעמותות, שזה מאוד חשוב.
<יעל ארקין: עיקורים וסירוסים – אני עכשיו הוצאתי ואני לא אנקוב בשם של ההסגר, ארבע כלבות מהסגר מסוים, שתיים היו בהיריון מתקדם.
<יעל ארקין: הן נכנסו להיריון בתוך ההסגר כי הן היו ביחד באותה חצר עם כלבים, והשתיים האחרות היו בתחילת היריון, והפרטים שמורים עימי.
<יעל ארקין: ממצאים קשים עולים מטפסי הביקורת של משרד החקלאות.
<יעל ארקין: על קצה המזלג – בתאי הכלבים אין מצע מבודד כגון שמיכות וכריות.
<יעל ארקין: הרבה מאוד הסגרים לא מאפשרים בכלל למתנדבים להיכנס, בטח לא לשמיכות בחורף, שלא לדבר על מנורות חימום.
<יעל ארקין: אין אמצעי אוורור, על תאי הכלבים אין רישום בכלל של פרטי הכלב, כלבן ופקחים אינם מחוסנים לכלבת, כלבים נמסרים לאימוץ מהכלבייה ללא עיקור וללא סירוס, אין מחסן לאחסון מזון ועוד דברים רבים אחרים.
<יעל ארקין: האכיפה בכלביות העירוניות, אני חוזרת, גם אם היא מתבצעת, אין סנקציות שניתנות כלפי אותו הסגר.
<יעל ארקין: יש פה הסגרים שצריכים להיסגר חד משמעית, כבר מחר בבוקר.
<יעל ארקין: אנחנו פונים למשרד החקלאות, קודם כול אני מבקשת מעל במה זו את בקשות חופש המידע שלנו.
<יעל ארקין: זכותנו לדעת מה קורה, זכותנו לעבד את הנתונים ולהביא אותם בפני הציבור, שהציבור ידע בדיוק מה קורה.
איציק שמולי: אני רוצה לעבור ברשות
איציק שמולי: כם למשרד החקלאות כדי לקבל את התייחסותכם לגבי מכלול הטענות שעלו פה.
איציק שמולי: תראו, בסופו של דבר יש פה תמונת מצב שהיא נראית לנו מאוד מדאיגה ולא בפעם הראשונה.
איציק שמולי: יש פה איזושהי תמונה שממנה עולה שבחלק נרחב מהכלביות יש שורה ארוכה של ליקויים, ומצד שני אכיפה דלה, ואני רואה פה בפעם הראשונה באופן דומה למה שאנחנו עושים בבתי האבות, גם שמודיעים באופן מושחת, ואני אומר לכם, זו שחיתות ברמה הכי גרועה שיכולה להיות, למבוקרים לפני שהולכים להגיע.
איציק שמולי: אם הדבר הזה קורה והצילום הזה, אני מאמין שהוא אותנטי, מבחינתי זה הדבר הכי חמור פה שעולה בישיבה הזאת.
איציק שמולי: זו לא רק רשלנות, זו שחיתות אם הדבר הזה קורה.
איציק שמולי: קחו את זה בחשבון.
<ד"ר תמיר גושן: אני אתחיל.
<ד"ר תמיר גושן: אני רוצה להתייחס לפני שאני אעביר את זכות הדיבור לרעותיי, א', לניתוח שעשה כאן חבר הכנסת איל בן ראובן.
<ד"ר תמיר גושן: הוא ניתוח נכון.
<ד"ר תמיר גושן: יש כאן חלוקת גזרות, נקרא לזה, בין משרד החקלאות למשרד הפנים, כשמשרד החקלאות אמור לתת את המעטפת המקצועית, כשאת כל התמיכה הלוגיסטית-אדמיניסטרטיבית אמור לתת משרד הפנים, ודברים נופלים בין הכיסאות.
<ד"ר תמיר גושן: לגבי הנושא של כל המסמכים שקיימים במשרד החקלאות, הם הועברו אליכם.
<ד"ר תמיר גושן: יושבת כאן נציגת הלשכה המשפטית.
<ד"ר תמיר גושן: כל המסמכים וכל הנתונים שיש - - -
<יעל ארקין: מושחרים, מושחרים.
איציק שמולי: רגע, חבר'ה, הם לא הפריעו לכם.
איציק שמולי: תשלימו את תשובת
איציק שמולי: כם ללא הפרעות, בבקשה.
<ד"ר תמיר גושן: כל המסמכים והנתונים שמצויים במשרד החקלאות הועברו על העמותות שביקשו.
<ד"ר תמיר גושן: דברים שלא מצויים בידי משרד החקלאות, לא מסמכותנו להעביר.
<ד"ר תמיר גושן: הדבר האחרון שאני רוצה להתייחס אליו זה הנושא של ניהול הביקורות.
איל בן ראובן: סליחה רגע כבוד היושב ראש, אני חייב לעזוב גם כן לוועדת חוץ וביטחון למשהו.
איל בן ראובן: אני משאיר את העוזר שלי ואנחנו בהחלט נמשיך לטפל בעניין הזה, אז תודה רבה לכם.
איציק שמולי: תודה איל.
<ד"ר תמיר גושן: לגבי הנושא של ניהול ביקורות, לאורך השנים טפסי הביקורות עברו שדרוג ושינוי ואני חושב שהדברים נעשים רק לטובה.
<ד"ר תמיר גושן: כיום הריכוז והניהול של הביקורות נעשה באופן ממוחשב בתוכנה שפותחה לכך בשירותים הווטרינרים במשרד החקלאות.
<ד"ר תמיר גושן: אני לא חושב שהעניין של מי לבקר, איך ומה אנחנו עושים את הביקורות, אבל רק לסבר את האוזן, כאשר יש סעיף כמו פיקוח וטרינרי ויש תתי סעיפים מתחת ומסומן שתקין, הכוונה היא שכל תתי הסעיפים שמוזכרים נמצאו תקינים.
<ד"ר תמיר גושן: במידה ויש משהו לא תקין, נרשם ליקוי עם מידת החומרה ואופי הליקוי רשום בהערות.
<ד"ר תמיר גושן: הנושא של הצ'ק ליסט הקטן מתחת סעיף הגג שנקרא לו לצורך העניין, מה שהציגה הגברת ארקין, פיקוח וטרינרי, נועד על מנת שהמבקר, יהיו לו נקודות להתייחסות ולא לשכוח, כי ההיפך מלשכוח זה לרשום.
<ד"ר תמיר גושן: בבקשה, נירית.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: גם לעניין התקנות שנשאלה השאלה לגבי עיקור וסירוס, חיסון משושה ונגד תולעים, אז אכן התקנות עברו.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: חיסון משושה, מרובעת ותילועים כבר בתוקף, ועיקור וסירוס מפברואר 2018.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: זו הייתה שנה מיום ההחלטה.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אנחנו בפברואר נהיה שנה וזה יכנס לתוקף.
איציק שמולי: השאלה שלי אליכם, נציגי משרד החקלאות.
איציק שמולי: אני מסתכל על הטבלה שנמצאת במצגת של תנו לחיות לחיות.
איציק שמולי: בעצם אם זה לנגד העיניים שלכם, אני מקווה, בעצם מה ההתייחסות שלכם לזה?
איציק שמולי: אתם חושבים שהמידע הזה הוא נכון ואתם צריכים עוד כלים ועוד סמכויות ועוד תקציבים כדי לטפל?
איציק שמולי: אתם חושבים שהמידע הוא לא נכון והוא לא קשור למציאות והדברים נעשים בצורה טובה?
איציק שמולי: תנו לנו באופן ממוקד לא רק איך נראה הטופס.
איציק שמולי: התקנות עברו וצריך לשבח אתכם על כך בצורה מוחלטת, אבל יש פה באמת שורה של ליקויים בחלק מהכלביות, שבסופו של דבר אנחנו צריכים לקבל את ההתייחסות שלכם אליהם.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: קודם כול לעניין הסמכויות לעניין אכיפה, לעניין מה שתמיר אמר לגבי מה שאמר חבר הכנסת איל בן ראובן, גם עכשיו יוצא קול קורא של 6 מיליון שקלים להקמת כלביות, אבל כלבייה זה לא רק הקמה, כלבייה זה גם ניהול, כלבייה זה תקציבים שוטפים, ופה באמת אני מסכימה שיש בעיה בין משרד החקלאות למשרד הפנים, כי הכלביות סך הכול שייכות למשרד הפנים, ותקציבים, ואני חושבת שפה יש בעיה שצריכים לשבת שני המשרדים ולמצוא את הפתרון לתקציבים השוטפים.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: יש פה עוד עניין גם שלנו כגוף מקצועי לאכיפה מול רשות כשדברים לא מתבצעים, וגם את הדבר הזה אנחנו צריכים לפתור מול משרד הפנים.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: יכול להיות שצריך סיוע של חברי הכנסת לעניין הזה, כי אם אנחנו מגיעים ועושים את הביקורות, והביקורות רשומות והדברים רשומים ובסופו של דבר אין לנו את הכלים, והרבה פעמים זה לא הרופא הווטרינר הרשותי אלא מי שמעליו ומי שאחראי על תקציבים.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: גם הרבה פעמים יש רופאים רשותיים שכן צריכים לדאוג יותר לכלביות, ויש רופאים רשותיים שנמצאים בין הפטיש לסדן בעצם ואין להם תמיכה של הרשות ואין להם תקציבים ודורשים מהם לעשות דברים, ופה יש איזשהו עניין של אכיפה שצריך יותר התייחסות אם אנחנו רוצים להשיג דברים.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: לעניין שחיתות והודעה מראש, אני מאוד אשמח לדעת מי כתב.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: ביקשתי מיעל.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אני חושבת שאם מציגים פה מאות ביקורות, אז לבוא ולקחת ביקורת אחת שרשומה, שוב, וגם זה צריך להיות מטופל, לא להגיד, החומר אצלי, כי אנחנו רוצים לדעת.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: זה לא רק אנחנו עושים את הביקורות.
איציק שמולי: אני רוצה להגיד לכם משהו.
איציק שמולי: לטעמי הממשלה צריכה לראות בעמותות סוג של מכשיר להתמודד באמצעותו עם המציאות הקשה ולא סוג של גוף לאומתי שבא להרע או להזיק או להעמיד מישהו בקלונו.
איציק שמולי: אני חושב ששיתוף פעולה ביניכם, שלא לדבר על שיתוף פעולה בין המשרדים, שתיכף ניגע גם בזה, הוא יכול להועיל לטובת כל הצדדים.
איציק שמולי: בסופו של דבר בעולם אוטופי, אם נציגי העמותות מבקרים בכלבייה ומידת האמון היא מספיק גבוהה כדי שהם ירימו טלפון לא רק בצינורות המקובלים, אלא שהם ידעו שזה מטופל ולא יהיו באיזה מצב של ייאוש שיגידו, זה כן יטופל, זה לא יטופל, לדעתי זה לטובת העניין כולו.
<ד"ר תמיר גושן: אפשר להגיד עוד משהו?
<ד"ר תמיר גושן: רציתי להתייחס לנושא שהעלית אתה, חבר הכנסת שמולי לגבי הנושא של כלביות אזוריות.
<ד"ר תמיר גושן: 6 מיליון שקלים הוקצו לתמיכה והקמה של כלביות אזוריות, כשניתנת עדיפות לכלביות אזוריות.
<ד"ר תמיר גושן: יושב שם הווטרינר של מועצה אזורית גלבוע שהיום משמש ככלבייה אזורית.
<ד"ר תמיר גושן: אני חייב לציין לטובה את ההתייחסות של המועצה והעומד בראשה שלקח על עצמו למרות ההוצאות הגדולות וההבנה שכלבייה זה שירות לתושבי הרשות.
<ד"ר תמיר גושן: זה לא קיים בכל המקומות.
<ד"ר תמיר גושן: רק לאחרונה, בקשר לנושא של לא נעשה שום דבר, נאלצנו להורות על סגירה של כלבייה פרטית ששימשה ככלבייה בצפון, באמצע חגורת הכלבת, בתוך אזור הסיכון.
<ד"ר תמיר גושן: אנחנו נמצאים במצוקה נוראית.
<ד"ר תמיר גושן: כולכם עדים להתפרצות כלבת חריגה בהיקפה שמתרחשת במחוז העמקים ומתפשטת מערבה, בעיקר באוכלוסיית חיות בר כרגע.
<ד"ר תמיר גושן: אנחנו מקווים שזה לא יגיע לתוך חיות בית.
<ד"ר תמיר גושן: אנחנו עושים את כל המאמצים למנוע את זה.
<ד"ר תמיר גושן: תמיד אנחנו צריכים לשקול את שני הדברים, עד כמה אנחנו מוכנים להתפשר, עד כמה שזה נשמע נורא, על התנאים שבעלי החיים נמצאים בהם בכלבייה לעומת האפשרות שלא יתבצעו לכידות של בעלי חיים משוטטים ותגבר הסכנה לבריאות הציבור ולבריאות בעלי חיים אחרים.