GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: עכשיו חולון.
<ליאת אברמוביץ': שלום רב, שמי ליאת אברמוביץ' ואני מנהלת את מחלקת הורות ומשפחה בחולון, שזה כבר בעיניי משהו שלא קורה בכל רשות.
<ליאת אברמוביץ': חולון השכילה לשים מנהלת הורות ומשפחה בתוך מינהל החינוך, שזה משהו שהוא יוצא דופן.
<ליאת אברמוביץ': יש מעט רשויות שיש בהן את זה, אבל אני חושבת שזה דבר מדהים.
<ליאת אברמוביץ': המודל של חולון הוא מודל שלוקח את ההורות ועובר על כל שלבי ההתפתחות, החל מהלידה ועד גיל 18.
<ליאת אברמוביץ': אנחנו מחולקים ממש למחלקות.
<ליאת אברמוביץ': לידה עד 3, יש לנו עבודה עם אימהות אחרי לידה, גם עבודה התנדבותית וגם מעגלי אימהות.
<ליאת אברמוביץ': 3 עד 6, גני הילדים.
<ליאת אברמוביץ': יש לנו קבוצות הורים בתוך גני הילדים.
<ליאת אברמוביץ': יש לנו קבוצות של הכנה להורות להורים.
<ליאת אברמוביץ': בבתי הספר, יש לנו תשעה בתי ספר שיש לנו מנחת הורים בתוך בית הספר, כשמנחת ההורים בבית הספר בעצם גם עובדת כמו שענת סיפרה, עם ההורים באופן פרטני, יום בשבוע באופן קבוע ממש לאורך השנה, גם סדנאות הורים, גם עבודה עם הצוותים החינוכיים על נושא של תקשורת עם ההורים וגם בלא מעט מקרים המנחה משמשת כמעין מתווך לוועדות היוועצות או לכל מיני מקרים שצריך מישהו שהוא קצת יותר ניטרלי ושהוא גם חלק מהמערכת ושייתן את האינפוטים שלו בתוך העניין הזה.
<ליאת אברמוביץ': מעבר לדברים האלה יש לנו עבודה עירונית מאוד ענפה חוץ מבתוך מוסדות החינוך, קבוצות הורים, הרצאות, עבודה פרטנית עם הורים.
<ליאת אברמוביץ': בעצם זה מודל, שעשינו עכשיו סיכום של 2017 - 7,108 הורים לקחו חלק בפעילות, 83 קבוצות תהליכיות של מינימום ששה מפגשים, 85 הרצאות גדולות שכללו מעל 5,000 הורים, 206 תהליכים פרטניים.
<ליאת אברמוביץ': בעצם עשינו עבודה עם לא מעט הורים בעיר.
<ליאת אברמוביץ': ביקשת קודם לדעת תפוקות, אז אנחנו כן ממשבים כל פעילות שלנו, ובמשובים האחרונים 88% מההורים דיברו על העלאת הביטחון העצמי שלהם כהורה, 85% דיווחו על זה שהם יודעים היום להתמודד טוב יותר עם הילדים, 91% דיברו על שיפור ביכולת להבין את הילדים שלהם.
<ליאת אברמוביץ': אני חושבת שאנחנו בהחלט עונים על כל מה שרינה הציגה ודיברה ויש עוד הרבה לאן לגדול והרבה לאן להתפתח.
<ליאת אברמוביץ': רציתי להגיד עוד משהו קטן.
<ליאת אברמוביץ': דיברת קודם על מי ייתן את הקמח.
<ליאת אברמוביץ': אז הקמח הוא לא רב, הוא באמת לא הרבה כסף, זאת אומרת, הרשות משקיעה, אבל ההשקעה היא לא כל כך גדולה ביחס לתפוקות שמקבלים וביחס לחיסכון בהשקעה בעתיד.
<ליאת אברמוביץ': אני יודעת כמה כסף מושקע במניעת אלימות, מניעת סמים, כל הדברים האלה בהמשך.
<ליאת אברמוביץ': אנחנו מדברים על תקציבים הרבה יותר קטנים שאם היו משקיעים אותם בהורים, לא היינו נדרשים לתת אותם בשלבים המאוחרים יותר.
יעקב מרגי: יש איתך מנהלות בתי ספר שהגיעו?
<ג'וסלין קורן: כן.
<ג'וסלין קורן: שלום לכולם, שמי ג'וסלין קורן, אני מנהלת בית ספר יסודי "רביבים" בחולון.
<ג'וסלין קורן: אני זכיתי שבבית הספר שלי תהיה מנחת קבוצת הורים מטעם קהילת הורים ופנאי.
<ג'וסלין קורן: אני רוצה לומר שהיה לי חלום כשהתחלתי להיות מנהלת, יעד.
<ג'וסלין קורן: היעד שלי היה לפני הציונים וההישגים, זה שבבית הספר שלי תתקיים שותפות אמיתית של הורים.
<ג'וסלין קורן: יכול להיות שזה קשור לזה שהייתי יועצת קודם, אבל היה לי ברור שזה משהו שמאוד חשוב שנשיג לאקלים בית הספר ולקשר שלנו.
<ג'וסלין קורן: שנה וחצי מנחה קבוצת הורים, נפגשת עם המורות לסדנאות, לפתח אמפתיה ולהכיר את המקום של ההורה במערך, כי גם כשאתה מכיר את המקום הזה כהורה, כשאתה נמצא כמורה, אתה משנה בעצם את התפיסה או אתה מגיש משהו אחר.
<ג'וסלין קורן: לשמחתי יש ארבעים משפחות שמגיעים למנחת קבוצת הורים, חמישה מפגשים, קסם אמיתי.
<ג'וסלין קורן: הורים לא יבואו וידברו בפורום כזה, כי זה מה שהם צריכים לשתף בתסכול או בחוויה שהם חוו בבית, אבל אצלי בחדר הם מספרים איך בחמישה-שישה מפגשים כשהם הגיעו לבית ספר עם מנחה, שזה זמין וזה ללא עלות, איך החיים יכולים להשתנות ואיך התפקוד של הילד השתנה.
<ג'וסלין קורן: הרצאות להורים, הרצאות וסדנאות למורות, ימי היערכות בשיתוף מנחת קבוצות וכמובן הכול בשיתוף של היועצות ופסיכולוגית בית ספר.
<ג'וסלין קורן: מנחת קבוצות הורים מביאה משהו אחר.
<ג'וסלין קורן: כשהיא יושבת עם ההורים והם משתפים אותה במה שקורה בבית, אני לא רואה כזה מצב במקום אחר שיקרה.
<ג'וסלין קורן: שותפות אמיתית של מישהי שהיא בתוך בית ספר אבל היא מאפשרת להם להיות גוף חיצוני.
<ג'וסלין קורן: הם משתפים אותה בצורה מאוד כנה, יורדים לפרטים מאוד רגישים למה שקורה בבית והשיתוף הזה האמיתי, שזה מה שהתחלתי ואמרתי, שאני רוצה שההורים בבית הספר יהיו שותפים, אז אנחנו עושים את חלקנו הכי טוב שאנחנו יכולים.
<ג'וסלין קורן: הם שותפים לצד הזה ועושים את מה שהם יכולים וביחד אנחנו מצליחים.
<ג'וסלין קורן: אתמול הייתה אצלי אימא שהילדה שלה בכיתה ג' והיא העבירה את הילדה בכיתה ב' מבית ספר אחר כי היו לה קשיים חברתיים.
<ג'וסלין קורן: ההורים הגיעו, הם מאוד מתוסכלים, מאוד בוכים ומאוד כאובים.
<ג'וסלין קורן: בשיחה, אחד הדברים שאנחנו החלטנו מעבר לפעולות האלה, זה שמנחת קבוצת ההורים תיקח חלק בתהליך, ולמה?
<ג'וסלין קורן: כי זיהינו שההורים מאוד מעצימים את תחושת התסכול של הילדה.
<ג'וסלין קורן: הילדה מגיעה הביתה ואומרת, קשה לי, לא היה עם מי לשבת בטיול, אז ההורים, שניהם, כמו אצלנו בשיחה, אומרים לה, כמה את מסכנה ואיזה עצוב ואיזה כיתה נוראית, אז מנחת קבוצת הורים תשב ותלמד אותם איך להגיב אחרת במקום להית אמפטיים ולהיכנס לנעליים שלה.
<ג'וסלין קורן: כמו שאמרתי, ארבעים משפחות, רשימת המתנה ארוכה.
<ג'וסלין קורן: לא רוצה לחשוב שהפרויקט הזה יסתיים.
<ג'וסלין קורן: תודה רבה.
יעקב מרגי: דנה אלון, בבקשה.
<דנה אלון: אני אציג מציאות קצת אחרת.
<דנה אלון: אני מנהלת בית ספר להזדמנות שנייה בחולון.
<דנה אלון: גם אני זכיתי בזכות הרווחה החינוכית וליאת למדריכת הורים בתוך בית הספר.
<דנה אלון: אני יכולה להגיד שההורים אצלי בבית הספר הם בדיוק אלה שבאופן פרטי לא יצרכו את הכלי או את המשאב הזה, בזמן שברגע שהתלמיד מגיע אלי, זה אחרי שמערכת החינוך, אני אקרא לזה השש שנתי, בעצם לא הצליחה להסתדר עם הילד שלו מאיזושהי סיבה, ואין שום ספק שאם אנחנו רוצים, אם מערכת החינוך רוצה שהילד יעשה שינוי משמעותי ויקבל את אותה הזדמנות שנייה בבתי הספר להזדמנות שנייה, אז גם ההורים חייבים לעבור פה תהליך של ליווי פרטני מאוד צמוד.
<דנה אלון: אצלי בבית הספר יש מדריכת הורים שנה ראשונה.
<דנה אלון: אני יכולה להגיד שבארבעה החודשים האחרונים, ארבע עשרה משפחות זוכות לליווי ומתקיימת קבוצת הורים בשעות הערב.
<דנה אלון: אין לי ספק שזה משאב שאנחנו עוד נלמד איך לתעל אותו בצורה מאוד נכונה.
<דנה אלון: צריך להבין שזה כרגע כ-8% מקהילת בית הספר.
<דנה אלון: כמו שאמרה פה ידידתי, גם אצלנו יש המתנה.
<דנה אלון: יש רשימת המתנה של הורים שאומרים, אז אני במרץ מתחיל את התהליך של אותם שישה עד שמונה מפגשים.
יעקב מרגי: יש ערך לקבוצות דיון, אין מה לעשות.
יעקב מרגי: פתיחות.
<דנה אלון: צריך להבין את המורכבות של בית ספר להזדמנות שנייה.
<דנה אלון: העניין של הקבוצה הוא קצת יותר מורכב.
<דנה אלון: דווקא באופן פרטי אנחנו מצליחים לגייס אותם בצורה הרבה יותר משמעותית.
<דנה אלון: אני רק רוצה להתייחס, כי אמרת קודם על תקני היועצות.
<דנה אלון: בית הספר שלי הוא בית ספר להזדמנות שנייה שעובד עם שלוש שכונות מרכזיות בחולון: ג'סי כהן, תל גיבורים ונאות רחל.
<דנה אלון: יש לי שתיים עשרה שעות ייעוץ לכל בית הספר ואין לי פסיכולוגית והשפ"ח לא קיימים בכלל אצלי.
יעקב מרגי: אם המנהלת רוצה ייעוץ, איך מגדילים את שעות היועצת, שתבוא אלי.
יעקב מרגי: אני אגיד להם איזה שעות להוריד.
<דנה אלון: קודם כול, כן, זה עניין של תיעדוף ולשמחתי אני גם שייכת לרשת תיכוני טומשין שלוקחת על זה אחריות.
יעקב מרגי: המקומם זה לא ביסודי.
יעקב מרגי: אם אני באתי בתיכון, קודם כול מנהל בית הספר מסיים את שיבוץ מערכת השעות ומה שנשאר לו אם הוא רוצה, אז הוא - - -
יעקב מרגי: סליחה, את ביסודי.
יעקב מרגי: אין ספק שצריך לתקן.
יעקב מרגי: זו רעה חולה.
יעקב מרגי: אני לא רואה מציאות שבית ספר מתנהל עם חצי משרה של יועצת ועל הדרך גם שמים עליה עוד דברים אחרים.
<דנה אלון: וזה בבית ספר להזדמנות שנייה.
יעקב מרגי: ליאן סלע, מכון אדלר.
<ליאן סלע: שלום, שמי ליאן סלע, משנה למנכ"לית מכון אדלר.
<ליאן סלע: אני שמחה ומברכת על הדיון הזה היום.
<ליאן סלע: אנחנו מובילים היום מיזם לאומי שבעצם אומר ומקדם את ההבנה הפשוטה נורא, שהמשפחה היא בעצם החוסן הזה של החברה.
<ליאן סלע: מאחורי כל ילד יש הורים וההורות היום במשבר.
<ליאן סלע: אנחנו מברכים על היוזמה של שפ"י של משרד החינוך לקחת אחריות לבנות מדיניות ולהדגיש יחד עם ההורים את האינטרס המשותף להבנה של צרכי הילד ומענה עליהם.
<ליאן סלע: אנחנו מצטרפים לקריאה של רינה כהן מהמועצה הציבורית להורים, ואנחנו חברים בוועד המנהל, ואומרים שלצד יועצת ומנהלת אפשר וחשוב להעמיד מנחת הורים מוסמכת, מקצועית, לסייע למאמץ לפיתוח היחסים, למיתון של היחסים, למניעת ההסלמה.
<ליאן סלע: אנחנו רואים היום תופעות קשות במערכת החינוך ויש איך למתן אותן.
<ליאן סלע: לצד המערכת, באופן אובייקטיבי אנחנו היום פועלים בראש העין.
<ליאן סלע: יש מודל שכבר עובד, מוכיח את עצמו ואם אתה שואל במה זה מתבטא, כמו שאמרו קודמותיי, זה מתבטא בשיפור יחסים בבית הספר, בהפחתת אלימות, מדווחות על זה מנהלות.
<ליאן סלע: אתה שואל על עלויות, העלויות הן לא גבוהות, הן משותפות לרשות והן יכולות להיות משותפות למשרד החינוך, אבל על כל שקל של הוצאה אתה תחסוך הרבה מאוד בטיפול כאשר אתה תשקיע במניעה.
יעקב מרגי: את אגף התקציבים זה לא מעניין.
<ליאן סלע: אז יש לנו רעיון מצוין לאגף התקציבים, לעודד הורים ולהקל על המדינה לתת נקודות זיכוי במס הכנסה להורים שיצטרכו הדרכה הורית וככה אתה תמצא את כולם ב-win win גדול מאוד, בעיקר חברתית.
יעקב מרגי: מרכז י.נ.ר.
<טל נחום: שלום וברכה, שמי טל נחום ואני מרכזת תוכניות הכשרה במרכז י.נ.ר.
<טל נחום: אנחנו עובדים תחת אגף שפ"י במשרד החינוך וכמובן שותפים לפעילות המבורכת של רינה במסגרת המועצה הציבורית.
<טל נחום: אני נמצאת עם מיכל, שמיכל מנהלת את תחום ההורים במרכז י.נ.ר.
<טל נחום: אני יכולה להגיד שרוב הבעיות שעלו פה היום לשולחן קיימות במגזר החרדי ביתר שאת וביתר עוז.
<טל נחום: הנושא של מודעות, בכלל המודעות לפנייה לקבלת עזרה בכל תחומי הייעוץ והנחיה.
<טל נחום: יש בתי ספר שאין בהם יועצים ויועצות חינוכיים בכלל.
<טל נחום: יש בתי ספר שאין בהם ועדי עובדים ואפשר להגיד שבמגזר החרדי להורים יש עוד פחות כתובת מאשר במגזר הכללי.
<טל נחום: אני אדבר מאוד בצניעות, כי באמת עשינו פעילות לא בהיקפים כמו שהוזכרו פה, בגלל חוסר יכולות.
<טל נחום: אנחנו עמותה ואנחנו מממנים את כל הפעילות שלנו במסגרת ההכנסות משכר הלימוד של תלמידים.
<טל נחום: אנחנו שילבנו בשנתיים האחרונות בפיקוח ובניהול של מיכל עמיר כעשרים מנחים בבתי ספר.
<טל נחום: בהתחלה התחלנו עם בתי הספר שהם לא מהמיינסטרים במגזר החרדי, כי להכניס מנחה הורים לבתי ספר חרדיים זה כאילו משהו שהוא פסול, אז התחלנו עם בתי ספר יותר שמוגדרים כבתי ספר לנוער נושר, כמו "מנורת המאור" בפתח התקווה, ולאט לאט נכנסנו ל"בית מלכה" בירושלים לחניכי הישיבות בבית"ר.
יעקב מרגי: והשמיים לא נפלו.
<טל נחום: מה זה לא נפלו, נפתחו.
יעקב מרגי: אז ספרו לחברים גם כן.
<טל נחום: השמיים נפתחו.
<טל נחום: מי ששילבנו במסגרת הפרויקטים הם תלמידים שלנו, שלכן הם עשו את זה בהתנדבות.
<טל נחום: חשוב להדגיש שהתלמידים בתוכנית שהיא מפוקחת ומאושרת על ידי משרד החינוך הם אנשים בעלי תואר ראשון בחינוך, לא כאלה שקמו באתמול בבוקר והחליטו להיות מנחי הורים.
<טל נחום: התוצאות היו מדהימות.
<טל נחום: איפה שהיו יועצים חינוכיים, היה שיתוף פעולה של היועץ החינוכי.
<טל נחום: היו בתי ספר שהכניסו גם את רב בית הספר והייתה דרישה מאוד גדולה.
<טל נחום: היו לנו בתי ספר שביקשו לחזור על הסדנא שנה הבאה, אבל התלמידים כבר לא היו סטאז'רים, אז לא היה כסף להעסיק אותם ולכן היינו צריכים לשלוח סטאז'רים.
<טל נחום: אני חושבת שהתחום מבורך בכלל, ובמגזר החרדי בפרט.
יעקב מרגי: בנימינה-גבעת עדה, בבקשה.
<ניבה בגין בן-ארי: שלום, קוראים לי ניבה בגין בן-ארי, אני מנחת קבוצות הורים, גם פרטני.
<ניבה בגין בן-ארי: הבית שלי זה מכון אדלר.
<ניבה בגין בן-ארי: אני חברת מועצה של בנימינה-גבעת עדה, מחזיקת תיק החינוך.
<ניבה בגין בן-ארי: הקמתי שני פיילוטים בשתי מועצות מקומיות, בנימינה-גבעת עדה ופרדס חנה-כרכור, והשנה התקבלתי גם ללימודים במרכז מנדל למנהיגות, אז אני על הכול עם הדרכת הורים.
<ניבה בגין בן-ארי: אני מבקשת להתייחס לשאלות שהעלית, וזה משאבים וההיענות של הורים, במהלך הדיון פה.
<ניבה בגין בן-ארי: אני בניתי מודל רזה שלא דורש משאבים, כמו שליאת ציינה, ובוודאי שהתפוקה עולה על המשאבים המעטים שאפשר גם במועצות שהן לא איתנות מאוד כלכלית.
<ניבה בגין בן-ארי: אני מבקשת להצטרף לדברים של פרדי זינגר.
<ניבה בגין בן-ארי: חיבור לשלטון המקומי ודרכו לבתי ספר מאוד משמעותי, ובעיקר הדבר שאני רואה כדרמטי זה העלאת המודעות ההורית.
<ניבה בגין בן-ארי: פה צריך את העזרה של הממשלה, כי כמו שלימדנו את ההורים איך לחגור חגורות בטיחות או לא לקטוף פרחי בר, זה קמפיין ארוך טווח.
<ניבה בגין בן-ארי: חינוך הוא לא לטווח קצר, אבל אני חושבת שזאת נקודה ארכימדית שצריך להתייחס אליה ומהן יפרחו כל המכונים גם של הכשרת מנחים וגם מההורים.
<ניבה בגין בן-ארי: תודה.
יעקב מרגי: עדי הרפז.
<עדי הרפז: שלום לכולם, קוראים לי עדי הרפז, אני מנחת הורים כבר למעלה מעשור.
<עדי הרפז: למדתי את כל ההסמכות האפשריות במכון אדלר.
<עדי הרפז: את המאסטר שלי עשיתי על לימודי משפחה.
<עדי הרפז: אני בעשור האחרון פועלת באופן פרטי ויחד עם מנחים שעובדים איתי, בהנחיה של קבוצות, הרצאות, סדנאות בכל רחבי הארץ.
<עדי הרפז: רק בחצי שנה האחרונה הנחיתי יחד עם הצוותים שלי למעלה מארבעים קבוצות הורים, סדנאות שמונות חמישה-שישה מפגשים.
<עדי הרפז: אמרו כאן באמת הרבה דברים.
<עדי הרפז: אני רוצה להגיד שלושה דברים: אחד, אני חושבת שכדאי להתחיל להתייחס להורות במודל של בריאות ולא במודל של מחלה, כלומר, לא לתקן את המחלות, את הבעיות, לא לבוא ולחכות שתקרה בעיה, שהורים כבר לא יוכלו יותר, שילדים כבר יקבלו הורה מותש וגמור שאין לו כלים וחסר אונים, שצוותי החינוך כבר יקרסו תחת ההורים שדופקים בדלת ומבקשים עזרה וגם המורים וגם צוותי החינוך, גם היועצים, גם הפסיכולוגים לא יודעים לתת את מה שמנחה הורים מקצועי יודע לתת, אז להתייחס למודל הבריאות, מניעה, להשקיע בדבר הזה ולבנות כאן עתיד טוב יותר למדינת ישראל בכלל, שזה מוביל אותי לנקודה השנייה, שהשקעה בהורים היא השקעה בעתיד מדינת ישראל בעיניי, כי היום אני פוגשת הורים שנושאים על גבם כמו כולנו, את התחלואות של ההורים שלנו ואת מה שלא ידעו לתת לנו, ואם אנחנו רוצים להעלות את כולם מדרגה אחת למעלה ולאפשר לילדים, אני אימא לשלושה בנים, לאפשר לילדים שלי ולילדים של ההורים שאני פוגשת שידעו להיות הורים קצת יותר טובים לילדים שלהם, זה עוד דקה, חבר'ה, אנחנו כבר עשרים שנה בדיונים האלה, אז הגיע הזמן להתייחס לזה כאל משהו שהוא בבריאותנו ובנפשנו.
<עדי הרפז: אני רוצה לומר שאני חושבת שיש כאן יוזמות אדירות ורעיונות ורצונות.
<עדי הרפז: אני חושבת שצריך להתייחס למנחה ההורים ומדריכי ההורים כפרופסיה.
<עדי הרפז: זה לא משהו שהוא על הדרך, זה לא משהו שצריך להשאיר אותו לשוק הפרטי.
<עדי הרפז: מנחי ההורים צריכים להיות בבתי הספר, הם צריכים להיות בקהילה והמדינה צריכה לשים אותם כמי שמובילים את הדרכת ההורים להורים, לא הפסיכולוגים שיכולים בוודאי לתת מענה משלים ולא היועצים החינוכיים, לצידם, יחד איתם.
<עדי הרפז: צבא לא פועל רק אחד, הם פועלים כצוות ואני חושבת שלמנחי הורים, למדריכי הורים יש תפקיד משמעותי.
<עדי הרפז: הלוואי שיקרה כאן באמת ותהיה אפשרות להשקיע משאבים בדבר הזה.
<עדי הרפז: אני אהיה הראשונה לקחת חלק בכל שינוי כזה וכל מה שצריך לעשות לטובת הארץ שלנו והחינוך שבה.
יעקב מרגי: רותי ליבנת.
<רותי ליבנת: שלום ותודה.
<רותי ליבנת: במילה אישית, אני פה לצידה של רינה אחרי שאני חוויתי את הקשיים בהורות שלי לפני מספר שנים ולא הייתה לי כתובת בעיר שאני גרה בה, לא בבית הספר ולא מרכז הורים יישובי, ומצאתי את עצמי מנסה לתקן את הבת שלי במקום לתקן את ההורות שלי, ולקח לי הרבה זמן והרבה משאבים בשביל שהאסימון הזה ייפול לי, שאני ההורה המוביל וקודם כול אני צריכה לשנות את הגרסה שלי ולעדכן את הגרסה שלי ואחר כך ילדיי ילכו אחריי.
<רותי ליבנת: אני הגשתי לוועדה נייר עמדה.
<רותי ליבנת: נייר העמדה הוא כבר בכובע שלי כמנחת הורים, כיזמת חברתית, כפעילה במועצה הציבורית להורים וכמאמינה גדולה שמיליון וחצי הורים במדינת ישראל צריכים כתובת, כי החינוך מתחיל בבית והבית צריך עזרה והבית צריך לעדכן גרסה בהורות המודרנית, העכשווית, המאתגרת, ולהיות הורה זה לא פשוט.
<רותי ליבנת: אחד המחקרים שציטטתי בנייר העמדה שלי נוקב בהמון השפעות חיוביות על בתי הספר ועל הישגי התלמידים ועל האלימות, ואומר בצורה ברורה שהרפורמות בחינוך, הטובות והמדהימות ביותר שתיעשינה, הפוטנציאל שלהן לא ימומש אם הרפורמות לא יתחילו בבית.
<רותי ליבנת: רפורמה בחינוך בבית תוביל אחר כך להישגים טובים יותר ברפורמות החינוכיות שאנחנו כל כך עמלים עליהם במערכת החינוך, אז קודם כל נתחיל עם ההורים ואחר כך יהיה לנו קל יותר גם בבית הספר ולתלמידים.
יעקב מרגי: אני חוזר למשרד החינוך.
יעקב מרגי: הפיילוט שהצגתם אותו, כמה רשויות מקומיות, חמש רשויות מקומיות?
<עינב לוק: אנחנו מדברים על שלושים וארבעה בתי ספר, חמישה בתי ספר מכל מחוז, כי הפיילוט הוא מחוזי.
יעקב מרגי: כמה זמן הוא מתקיים כבר?
<עינב לוק: זאת השנה השנייה.
יעקב מרגי: יש מגמה לעבור לפס רחב?
<עינב לוק: הפיילוט הזה, הרעיון הוא בעצם לחלץ מתוך שלושים ושבעה בתי הספר שכרגע נלמד בהם תהליך ובונים איזשהו דגם, לחלץ בעצם בסופו של דבר את הדגמים הטובים ביותר, מהם לייצר את אותו אוגדן שאנחנו נציע אותו לבתי הספר ובסופו של דבר בתי הספר יאמצו את המודלים שנכונים עבורם.
יעקב מרגי: שנתיים זה מספיק?
<עינב לוק: תראה, צריך לעשות באמת תהליך עומק.
<עינב לוק: תהליך עומק זה לא זמן של שנתיים.
<עינב לוק: אנחנו מניחים שבשלוש שנים אפשר לייצר בסופו של דבר את האוגדן כמו שצריך.
יעקב מרגי: המשרד מכיר את הפעילות שנשמעה כאן וגם תומך.
<עינב לוק: בחלק.
יעקב מרגי: השאלה למה לא להעצים את זה?
יעקב מרגי: אם אנחנו מכירים אותה ומכירים בפעילות הזו ואנחנו יודעים גם כמה היא עולה לנו, יש לכם מידע מה הסעיף התקציבי של התמיכה הזו?
<בטי ריטבו: המשרד מתקצב את המרכזים להורים ומשפחה במכללות ולא ברשויות המקומיות.
<בטי ריטבו: בעבר היה ברשויות המקומיות.
<בטי ריטבו: אנחנו בהחלט בקשר עם מחלקות החינוך, עם אבי קמינסקי מהרשות המקומית.
<בטי ריטבו: אנחנו בקשר איתו, בשיח בנושא של באמת החשיבות של ראיית המקום של ההורים רלוונטית ליישוב איפה שהוא נמצא.
יעקב מרגי: המודל של חולון נראה לכם כאנשי מקצוע?
יעקב מרגי: שוב, אתם לא הכתובת לתקצוב.
יעקב מרגי: אני לוקח את זה על עצמי ליפול על מי שצריך.
יעקב מרגי: גם אני רוצה לכוון פחות או יותר את הדיון הזה.
יעקב מרגי: במודל שבחולון שמו מנהלת מחלקת הורות ומשפחה.
יעקב מרגי: לו יצויר, אם השר היה מבקש מכם להמליץ לו על מודל כזה, הייתם ממליצים על פונקציה כזו?
<עינב לוק: אני אומרת שצריך ללמוד כל מודל.
<עינב לוק: יש כמה מודלים.
<עינב לוק: הוצג כאן מודל אחד.
<עינב לוק: יש מודל כמו המודל שהוצג בראשון, שהוא קצת שונה.
<עינב לוק: יש באשדוד מודל אחר.
יעקב מרגי: זה לא קשור למודלים.
יעקב מרגי: לא חידדתי את השאלה.
יעקב מרגי: עזבי את המודל.
יעקב מרגי: השתמשתי במילה מודל.
יעקב מרגי: ברגע שיהיה בכל רשות מקומית גורם מתכלל את הפעילות הזו, זה יהיה כלי שרת בידי המשרד.
<עינב לוק: אני רוצה להגיד קודם כול שכן.
<עינב לוק: חשוב לנו שהמודל יהיה בנוי באופן כזה שהוא יעשה עבודה משותפת ומתואמת עם אנשי המקצוע של משרד החינוך, כי נדמה לי שחשוב להגיד שיש כאן ערך מוסף שמגיע מנחה הורים, פסיכולוג בית הספר, יועצת בית הספר.
<עינב לוק: כל אחד מחזיק ידע מסוג אחר.
<עינב לוק: המשאב המשותף של שלושת הגופים האלה ביחד יכול לתת את המענה הגדול.
<עינב לוק: יש הורים שמאוד רוצים לקבל את המענה בתוך בית הספר, יש הורים שלא מעוניינים לקבל את המענה מסיבותיהם הם, הם מעדיפים לקבל אותו ברשות המקומית.
<עינב לוק: יש הורים שרוצים מענה קבוצתי דווקא על ידי איש מתוך המערכת ויש מישהו שמעדיף את זה ממישהו שיש לו איזו אוריינטציה חיצונית, ולכן נדמה לי שצריך לאגם כאן משאבים.
יעקב מרגי: עוד זווית שלא דיברנו עליה, אולי התייחסתם, אני לא שמתי לב.
יעקב מרגי: יכול להיות כשזה בא כיוזמה של מחנך בית הספר או מנהלת בית הספר להורה לבוא לקבל, זה נתפס כרתיעה, רגע, זה הממסד, הממסד בא אלי עכשיו, יכול להיות שאני הורה לא טוב.
יעקב מרגי: יכול להיות שזה גם גורם מרתיע, אז צריך לחשוב גם איך עושים את זה.
יעקב מרגי: צריך לבוא בצורה הכי ידידותית, כתוכניות העשרה כאלה להורים.
<עינב לוק: הניסיון שלנו גם הפוך.
<עינב לוק: לפעמים דווקא לא רוצים ברשות המקומית ורוצים את הדמות המשמעותית מתוך בית הספר, לכן אני חושבת שצריכות להיות מגוון אופציות עבור ההורים, מגוון נושאים, מגוון אפשרויות.
<מוטי כהן: וגורם רשותי שמתכלל אותם.
<לעינב לוק: לגמרי.
<לעינב לוק: אנחנו לגמרי מסכימים.
<לעינב לוק: אנחנו חושבים שכל עוד זה נבנה בשיתוף בין משרד החינוך לבין הרשות המקומית באיזשהו תכלול ולהבנת הערך המוסף, להבנת האפשרויות ומגוון הכלים שאפשר להציע להורים, זה יהיה הדבר הטוב ביותר, ועלה כאן שמאוד קשה להביא הורים לקבוצות מהסוג הזה, וככל שיהיו יותר אפשרויות ותכנים נוספים ומגוון אפשרויות, זה מה שייתן את המענה החכם ביותר.
יעקב מרגי: טוב, סיכום פחות או יותר, שתוך כדי אני כתבתי ואני אשלים אותו גם בעל פה.
יעקב מרגי: הוועדה מודה ליוזמת של הדיון, גברת רינה כהן.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על חשיבות הדרכה הורית, העצמה הורית.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה על העשייה במשרד החינוך הן בשגרה והן בפיילוט שמתקיים ברשויות המקומיות.
יעקב מרגי: הוועדה שמעה דוגמאות שונות של פעילות מבורכת של הדרכה והעצמה הורית.
יעקב מרגי: הוועדה מברכת את כל העושים במלאכה, קוראת למשרד החינוך ולשלטון המקומי, אני אומר לכם, בדרך כלל אני נחרץ בסיכומים שלי.
יעקב מרגי: סביב השולחן כולם מסכימים, כולם רוצים, כולם עושים.
יעקב מרגי: המודלים, אני מסכים אתכם.
יעקב מרגי: יכול להיות שמה שמתאים בראשון לא מתאים בג'אסר או בחדרה או בגבעת עדה.
יעקב מרגי: אני חושב שברגע שיהיה גורם מתכלל ברשות המקומית, אין ספק שזה יוביל לעשייה, יוביל לאיגום משאבים וחיסכון בעלויות.
יעקב מרגי: ברגע שיש גורם, יש גם תקצוב של זה.
יעקב מרגי: הרשות המקומית זו אמירה של רשות מקומית, שהנושא הזה הוא בקדמת הבמה, לכן אני בדיון הראשוני הזה, רינה, אני חושב שקודם כול אחת המסקנות זה לקרוא לשלטון המקומי יחד עם משרד החינוך לפעול.
יעקב מרגי: אני לא אומר שכל מושב או כל ישוב, אבל מועצה אזורית כן.
יעקב מרגי: אני קורא למשרד החינוך ולשלטון המקומי לפעול.
יעקב מרגי: אני גם אוציא פנייה בסוף הסיכום גם ליושב ראש המרכז לשלטון המקומי, גם לשר החינוך בנושא, לקרוא למנות את אותה פונקציה שנקראת מחלקת הורות ומשפחה.
יעקב מרגי: כל אחד יכול לקרוא לה, אבל המטרה ברורה.
יעקב מרגי: אני שמח שלמרות שעדיין זה לא פרופסיה, מדריכי הורים, מנחי הורים, אבל זה שהמשרד מכיר זה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: אני מברך את המשרד שהוא מכיר בפונקציות האלה, מכיר בהדרכות האלה.
יעקב מרגי: זה לא פשוט וזה לא מובן מאליו ואני מברך את המשרד על כך.
יעקב מרגי: אני הייתי קורא אפילו לבחון אפשרות למבחן תמיכה שהוא לא כל כך גדול, בכסף קטן, לתמוך במורים לשעבר או מדריכות כאלה ואחרות שכן רוצות לעבור את הנחיית ההורים הזו, לסבסד את הפעילות הזו ואז זה יהיה משאב שיועמד לטובת המדינה.
יעקב מרגי: מנהלת הוועדה תנסח את זה בצורה יותר פרוטוקולית.
<קריאה: את הגיל הרך לא הזכרת.
יעקב מרגי: כשאנחנו מדברים על העצמה הורית, זה מלידה עד בכלל, כל עוד הוא הורה.
יעקב מרגי: אספר לך, אני מנסה להיגמל מזה שאני ילד.
יעקב מרגי: אני עוד לא נגמלתי.
יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב אחר הנושא הזה, וקורא לכם לאתגר אותנו בעוד נקודות.
יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, הוועדה היחידה שמתקיימת היום כי ביטלנו שני דיונים של הוועדה בגלל ליל השימורים שעברנו, אבל על פתיחת התערוכה לא רצינו לוותר.
יעקב מרגי: אני קודם כול מודה לכל האורחים, מקדם בברכה את האורחים, מקדם בברכה את היוזמים.
יעקב מרגי: מזה זמן רב, ביוזמתה של מנהלת הוועדה, גברת יהודית גידלי, אנחנו מארחים תערוכות כאן בוועדה, כל פעם בטייטל שונה.
יעקב מרגי: כל פעם זה הולך ומשתבח, בלי לפגוע באף תערוכה, כי כל פעם זו זווית אחרת, וזו ועדת החינוך כפי שהיא, נוגעת בכל גווני החברה הישראלית, נוגעת בכל הנושאים ללא מורא, ללא חת, ונותנים במה לכל אחד.
יעקב מרגי: יש לנו ויכוחים לא קלים עם הקרן החדשה לישראל ובכל זאת אנחנו לגופו של עניין כשיש רעיון טוב, רעיון שמוביל את הסוגיה של ההכלה, של החיים המשותפים, של הכבוד ההדדי בחברה הישראלית.
יעקב מרגי: למיתון תרבות הדיבור והדיון בחברה הישראלית, אנחנו ראשונים.
יעקב מרגי: אין לנו בעיה עם זה ואני שוב מודה.
יעקב מרגי: כדי לשחרר אוויר אמרתי זאת בפתיחה.
יעקב מרגי: אני חושב שחברה שיודעת להכיל אחד את השני, לכבד אחד את השני, היא חברה יותר חזקה, היא חברה יותר איכותית, היא חברה יותר ערכית.
יעקב מרגי: הפחדות לא מובילות לשום מקום.
יעקב מרגי: לא צריך לפחד לא מהשפה הערבית ולא צריך לפחד מאזרח ערבי.
יעקב מרגי: צריך לכבוד, לאהוב.
יעקב מרגי: אדרבא, צריך לעורר סקרנות ולשאוף להכיר כמה שיותר אחד את השני.
יעקב מרגי: אנחנו אמנם חברה רב תרבותית במדינת ישראל וחברה שמאוד מתייגת ושמה תוויות.
יעקב מרגי: על כל אדם אפשר לשים כמה תוויות: ימני, שמאלי, מזרחי, אשכנזי, פריפריה, מרכז, דעות כאלה, דעות אחרות.
יעקב מרגי: זה הכוח של החברה הישראלית, שלמרות הכול צריך לדעת להתקיים כאן ביחד תחת כבוד הדדי, ואתם יודעים מה?
יעקב מרגי: אני אגלה סוד לכל אלה שמהלכים עלינו אימים.
יעקב מרגי: אנחנו עושים זאת, יודעים לעשות זאת.
יעקב מרגי: לצערי הרב זה בולט בשעות מצוקה, אבל גם בשגרה.
יעקב מרגי: מה לעשות שדווקא הדוגמאות השליליות הן שמיוחצ"נות.
יעקב מרגי: בסך הכול הכללי אנחנו יודעים לחיות ביחד.
יעקב מרגי: אם נסיר מהצדדים את הוויכוח הפוליטי והוויכוח הציבורי המיליטנטי שיש בקצוות של כל צד, בסך הכול הכללי יש כאן דו קיום.
יעקב מרגי: נכון, צריך לשפר אותו, צריך להעצים אותו.
יעקב מרגי: לא צריכים להיפגש רק בתור במשרד הפנים או בבנקים או ברשתות השיווק האלה והאחרות.
יעקב מרגי: צריך להעצים את זה, צריך לכבד אחד את השני, צריך להכיר קודם כול אחד את השני.
יעקב מרגי: לא מבין למה אנחנו חברה שנותנים לשונות לנהל אותנו.
יעקב מרגי: לא צריך לתת לשונות לנהל אותנו.
יעקב מרגי: שוב, כמו שאני אומר גם אצלי.
יעקב מרגי: אל תהלכו עלינו אימים.
יעקב מרגי: יש מקסימום קצת רוחות או גשמים, סופות חול בנגב אצלנו, אבל בסך הכול הכללי הכול יציב.
יעקב מרגי: אמנם מתייגים אותי חרדי.
יעקב מרגי: אני לא חרד מכלום ואני מודה לכם שוב על הדיון ועל הצגת התערוכה.
יעקב מרגי: יש איתנו את חבר הכנסת דב חנין שגם הוא הדיר שינה מעיניו, אבל הוא לא מתלונן.
יעקב מרגי: הוא יזם את הדרת השינה שלי, במידה מסוימת בצדק, כי הייתי גם באופוזיציה שתי קדנציות, אז אני יודע מה זה.
יעקב מרגי: ברשותך, חבר הכנסת דב, קודם כול אני מודה לך שהגעת.
יעקב מרגי: אני אתן ליוזמים של התערוכה.
יעקב מרגי: תנו לנו קצת, למרות שקראנו והבנו.
יעקב מרגי: טליה, בבקשה, תציגי את עצמך.
<טליה ששון: שמי עורכת דין טליה ששון, אני נשיאת הקרן החדשה לישראל.
<טליה ששון: אני רוצה לפתוח במילות תודה מעומק הלב, לך חבר הכנסת מרגי וגם לך, חבר הכנסת חנין, שבאת עד הלום אחרי ליל השימורים שעבר על כולכם.
דב חנין: אחרי ליל שימורים אנחנו רוצים דווקא לראות דברים יפים וטובים.
<טליה ששון: אז קודם כול הגעת למקום הנכון.
דב חנין: אני מרגיש כך.
<טליה ששון: אז תודה רבה, חבר הכנסת מרגי, על היוזמה ועל האירוח של ההתכנסות הזאת כאן אצלך.