GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רינה כהן: אנחנו רוצים להסתכל על ההורים כנכס לאומי, חברתי ואישי עבור החברה וכל אזרחיה, כמובן כל ילדיה.
<רינה כהן: ההיבט הכלכלי של הדברים – השקעה בהורות נושאת את התשואה המרבית ביחס לכל ההשקעות האחרות.
<רינה כהן: מינימום השקעה עם מקסימום תשואה.
יעקב מרגי: אפרופו מצגת, לדיונים הבאים, אם מישהו חושב שמישהו רואה משהו חוץ מצבעים - - -
יעקב מרגי: מצגת זה פונטים גדולים, מינימום תכנים בכל דף.
יעקב מרגי: נקודות.
<רינה כהן: למדנו.
<רינה כהן: המציאות העכשווית של הורים והורות, אם החבר'ה הם אלה האנשים, מה קורה להם?
<רינה כהן: מה שקורה להם היום, 2018 וקרה להם גם ב-2017 ואני מקווה שזה ישתנה כבר ב-2019 ואולי עוד קודם, בעזרתכם - אובדן האמון העצמי ביכולות ההוריות.
<רינה כהן: ההורים לא מאמינים בעצמם כמסוגלים לעשות את ההורות ואת המטלות ההוריות שיש עליהם ולשאת באחריות ההורית.
<רינה כהן: ערעור הסמכות לא כלפי הילדים, ערעור הסמכות שלהם כלפי עצמם בתפקיד ההורי.
<רינה כהן: זה סיפורנו.
יעקב מרגי: עד כאן אני מתחבר אליך.
יעקב מרגי: בואי נמשיך.
<רינה כהן: כרגע יש פחיתות כבוד לתפקיד ההורי בכלל ולהורים כולם.
<רינה כהן: כתוצאה מזה נחלשה המנהיגות ההורית, הורית עם מנהיגות, ההורים נמצאים בלחץ וחווים בדידות גדולה בתוך התפקיד ההורי, ומה לעשות, עדיין התוכניות היפהפיות ששמענו עליהן ממשרד החינוך הן בתהליך, אז עדיין קיים חוסר שיתוף פעולה בין הורים לצוותי חינוך.
<רינה כהן: הורות 2018 היא הורות בסיכון.
<רינה כהן: פה אנחנו נמצאים.
<רינה כהן: הורים, כדי לעבור מסיכון לסיכוי זקוקים לאוריינות הורית, צריכים לדעת הורות.
<רינה כהן: כמו שיודעים כל דבר אחר, גם כאן יש אוריינות.
<רינה כהן: צריכים ללמוד אותה.
<רינה כהן: הם זקוקים לזהות, מי אני כהורה, ולתרבות הורית, לסביבה שמכבדת הורים, סביבה עירונית, סביבה חברתית, סביבה אזרחית, סביבה בית ספרית, סביבה משפחתית שמכבדת הורים.
<רינה כהן: הורות זו לא תיאוריה, למרות שנדבר פה הרבה.
<רינה כהן: הורות זה מעשה, 24/7, 365 ימים בשנה, אפילו בכיפור.
<רינה כהן: הורות זה הורות, זה הורות.
<רינה כהן: אחד, נכנסת, אין יציאות.
יעקב מרגי: אני מכיר שיצאו ולא אכפת להם, לצערנו הרב.
<רינה כהן: לסיכום, זה חלק מהסיכון וחלק מהכישלון, שהדרנו אותם מהורותם והם הודרו.
יעקב מרגי: או הם את עצמם.
<רינה כהן: הם זקוקים לכישורי הורות רלוונטיים להיום: הורות דיגיטלית והורות מול התמכרויות והורות מול סיכונים, אבל גם הורות מול הסיכויים הגדולים שישנם לכל ילד וילד, והם זקוקים לדיאלוג, כי הם שותפי התפקיד.
<רינה כהן: אנחנו זקוקים להעצמה הורית, פיתוח וחיזוק המסוגלות ההורית למנהיגות והשפעה.
<רינה כהן: הורות שווה מנהיגות.
<רינה כהן: לימד אותנו משה רבנו הגדול, המנהיג הגדול מכולם, כשהוא מדבר על מנהיגותו, למה הוא מדמה אותה?
<רינה כהן: לאומנה.
<רינה כהן: האם אני הריתי את העם?
<רינה כהן: אם אני ילדתיהו, כי תבקשני לשאתו בחיקי כאשר יישא האומן את היונק על האדמה אשר נשבעת לאבותיו.
<רינה כהן: למדנו את הפטנט הזה מהגדול מכולם.
<רינה כהן: אנחנו זקוקים למענים להעצמת הורים.
<רינה כהן: עדיין במידה גדולה חסרים, למרות שיש פה מאמץ מיוחד ממשרד החינוך שאני מאוד מעריכה אותו.
יעקב מרגי: עוד לא מצאנו תקנים ליועצות, את רוצה תקן למנחה הורים?
<רינה כהן: אנחנו זקוקים לכתובת להורים.
<רינה כהן: ההורים זקוקים לכתובת, לבעל תפקיד בתוך מערכת החינוך, מנחה הורים מוסדי מוסמך.
<רינה כהן: יש היום 7,000 כאלה מוסמכים על פי התוכניות שנאמרו שם.
יעקב מרגי: מי הסמיך אותם?
<רינה כהן: משרד החינוך.
יעקב מרגי: באיזה מסלול הסמכה?
<רינה כהן: יש עשרים וארבע תוכניות מכשירות מנחים היום.
<רינה כהן: הנה טל מי.נ.ר יושבת כאן, ומכון אדלר יושב כאן.
יעקב מרגי: אז יש מכונים שמסמיכים.
יעקב מרגי: משרד החינוך מכיר את ההסמכות האלה?
<רינה כהן: הוא נותן את ההסמכה.
<רינה כהן: משרד החינוך מתקצב מינימום 620 שעות.
<רינה כהן: זה שהמגזר החרדי בבני ברק רוצה 1,180 שעות, יבורך, אז הוא 1,000 וגם בי.נ.ר זה יותר שעות, אבל מינימום, יש תקנון משותף, מהבדואי עד מי שרוצה שינחו אותו באידיש.
יעקב מרגי: לכן נוצר המושג הזה של מינימום חובה ומי שרוצה יותר, כל המרבה הרי זה משובך.
<רינה כהן: צדק אדוני.
<רינה כהן: אנחנו זקוקים בתוך התשובות והמענים להכשרה חובה לכל אנשי החינוך לנושא בניית קשר חינוכי מיטיב עם הורים.
<רינה כהן: זה עדיין לא מצוי כך לא במכללות ולא בהשתלמויות.
<רינה כהן: אנחנו זקוקים להקצאת תקציב ושעות מערכת לעבודה עם הורים ומשפחות ואנחנו זקוקים למרכזים יישוביים כמו שיש בצפת, כמו שיש בראשון לציון, כמו שיש בחיפה.
יעקב מרגי: איך דילגת על אשדוד?
<רינה כהן: לא דילגתי על אשדוד.
<רינה כהן: הרי את דמי שם נתתי ואת ליבי שם נתתי.
<רינה כהן: אשדוד זה 100% וחיפה זה 100% וחולון זה שיגעון, אבל יש לנו שניים עשר מתוך כל הרשויות המקומיות שישנן, 2,700.
<רינה כהן: אנחנו זקוקים לאחריות ומדיניות לאומית בתחום של העצמת הורים.
<רינה כהן: אנחנו מודים לכולם.
יעקב מרגי: יש לנו כמה בקשות דיבור.
יעקב מרגי: אני מקווה שנספיק את כולם.
יעקב מרגי: שמחה סער, בבקשה גבירתי.
<שמחה סער: שלום.
<שמחה סער: תודה, רינה, את עשית עבודה מצוינת.
<שמחה סער: אני מהעמותה הישראלית למען הילד בגיל הרך.
<שמחה סער: אני רוצה שכאן בדיון הזה כל אחד יחשוב על הילדים בגיל הרך, מלידה, כי יש נטייה במשרד החינוך, הרי הילדים בארץ נולדו בגיל 3, אתם זוכרים את זה, נכון?
<שמחה סער: אז אני מבקשת שבאמת כל אחד שיכול, יתייחס גם לילדים שאנחנו רוצים לקדם, כי כמו שאמרה רינה, כל השקעה בגיל הזה היא חיסכון מאוד גדול להבא.
<שמחה סער: ההורים בגיל הרך הם הכרח.
<שמחה סער: ילד בגיל הרך לא קיים ללא הוריו.
<שמחה סער: לא יהיה לו אוכל?
<שמחה סער: הוא לא יתפתח, ככה שהשקעה בהורים בגיל הרך חשובה עוד שבעתיים משפ"י שפותר את הבעיות כשהילדים בגיל ההתבגרות, ועכשיו כשיש מועצה, יש חוק - - -
יעקב מרגי: אין עדיין מועצה.
<שמחה סער: עכשיו כשיש חוק אבל עדיין אין מועצה - - -
יעקב מרגי: אנחנו נתנו להם צ'אנס.
יעקב מרגי: אם לא, בתקופה הקרובה יהיה כאן דיון שיצטרכו לצעוד משמאל לימין להסביר למה לא הוקמה המועצה לגיל הרך.
<שמחה סער: עכשיו כשיש מועצה לגיל הרך, שהיא בחוק, אנחנו מקווים שהגיל הזה יעלה על השולחן וסוף סוף יקבל שירותים כמו של שפ"י.
<שמחה סער: הרי מה קורה בשפ"י?
<שמחה סער: הילד מגיע בגיל 3, הוא כבר בשיא התפתחות המוח שלו כמעט וזה too late.
<שמחה סער: באמת יותר מדי מאוחר.
יעקב מרגי: 90%.
<שמחה סער: בוודאי, וילדים בחינוך מיוחד, אתה מתחיל מאוחר ואתה פספסת כמה שנים טובות.
יעקב מרגי: פרופ' צ'רלי גרינבאום, בבקשה אדוני.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: תודה רבה.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: צ'רלס גרינבאום מהאוניברסיטה העברית, המחלקה לפסיכולוגיה.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: אני הייתי מעורב בתוך הנושא הזה שיצא ב-2011 ואני שמח שמשרד החינוך וגופים אחרים יושבים ומנסים ליישם את ההשלכות של הדוח הזה.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: הייתה עוד ועדה תחת היושבת ראש, פרופ' ציפורה שכטמן מאוניברסיטת חיפה.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: הוועדה שאני הנחיתי זה היה הגיל הרך של פרופ' שכטמן וגילאים יותר מבוגרים.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: התוצאות הן דומות.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: הן מדגישות בעצם שני דברים: אחד, כפי שהודגש פה ולפי כל המחקרים, גם בארץ וגם בחוץ לארץ, החשיבות של הורים היא קריטית להתפתחות הילדים גם במישור הקוגניטיבי וגם במישור האמוציונלי וזה גם לפי מחקרים, מה שנקרא, קורלציוניים משפיעים בין המעורבות של הורים, שזה קשור להישגים של ילדים, אבל גם כן במקרים אקספרימנטליים, ששם עושים תוכניות התערבות.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: את זה צריך לזכור, הן יותר מוצלחות אם ההורים מעורבים בתוכנית הזו מאשר אם אין הורים מעורבים.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: כדי לעשות את זה צריכים באמת לבצע את ההמלצות שכאן הוצגו.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: אני אסיים בסיפור אחד קצר על בית ספר באזור בוסטון בארצות הברית, ששם המנהל להוט לעניין של חינוך הורים ומעורבות הורים.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: הוא תלה שלט על פתח בית הספר, שאומר, parents are welcome here - הורים הם כאן רצויים, ברוכים הבאים להורים.
<פרופ' צ'רלס גרינבאום: אני חושב שאם אנחנו נאמץ את הרוח הזו, אנחנו נצליח.
יעקב מרגי: פרדי זינגר, בבקשה.
<פרדי זינגר: שלום, שמי פרדי זינגר, אני יושב ראש עמותת מתת שפועלת בגליל בנושא של הורים.
<פרדי זינגר: אני איש תעשייה בגליל בשלושים שנה האחרונות.
<פרדי זינגר: לפני שמונה שנים יצאתי, ותכלס', הבת שלי שהתחילה להיות מורה באה אלי ואמרה אלי, תשמע, אני יצאתי בסך הכול מהלימודים באוניברסיטה, וההורים, שאני, ילדה בת 23-24, שלושים-ארבעים הורים בכיתה, כולם מצפים ממני שאני אטפל להם בכל הבעיות של הילד בעשרים וארבע שעות, גם כשהוא לא אצלי.
<פרדי זינגר: באותה שנייה נפל האסימון ומאז גם נפלו לי שני מיליון שקל מהכיס והרמנו פעילות בגליל שהיא מודל.
<פרדי זינגר: יש מודלים נוספים, אני לא באתי לדבר פה עלי ועל המודל, אבל ההיתכנות ישנה.
<פרדי זינגר: העובדה היא שבצפת, אני מקווה שהאנשים שעובדים בצפת, אנשי החינוך מבחינת אגף החינוך, כי אנחנו עמותה, עשינו מהפכה בשלושה ישובים בגליל, בעיקר בצפת שאנחנו הכי ותיקים שם, בקריית שמונה, במרום הגליל.
<פרדי זינגר: אנחנו מדברים על עשרות סדנאות הורים בשנה, אבל ההורים הם במרכז.
<פרדי זינגר: המונח של הורים הצליח לתפוס חזק.
<פרדי זינגר: אני רוצה לדבר הרבה אבל אני אדבר באמת בשלושים שניות.
<פרדי זינגר: המודל הוא מאוד פשוט.
<פרדי זינגר: יש הרי הסכמה חובקת, סביב השולחן הזה בטח, בארץ יש יכולות של אלפי מנחים ומנחות טובות ומעולות בקטע הזה, אין ספק.
<פרדי זינגר: יש מוטיבציה אדירה של מנהלים, של מורים וכך הלאה, אבל המנהלים, קצת קשה להם להתמודד עם זה כשיש להם מולם בעיות אלימות של הורים.
<פרדי זינגר: זה הכול מסתובב ביחד.
<פרדי זינגר: הנושא הזה הוא בנפשנו והנושא הזה חייב לקבל שינוי.
<פרדי זינגר: המודל שהצלחנו להוכיח מראה שהדברים עובדים, הדברים יכולים לעבוד והמפתח להצלחה הוא בעיניי לפחות שיתוף פעולה בין משרד החינוך לבין השלטון המקומי.
<פרדי זינגר: שני ההורים האלה לנושא ההורות, אם משרד החינוך ושלטון מקומי ישכילו לשתף פעולה, כל שאר הגורמים, הרי אנחנו עושים בצפת סדנאות לחרדים וסדנאות לערבים.
יעקב מרגי: לאיזה סוג של שיתוף פעולה אתה מצפה?
<פרדי זינגר: שלטון מקומי הוא הגוף, האופרציה שצריך בכל מישור לנהל את זה.
<פרדי זינגר: משרד החינוך הוא הגוף שמביא את התורה ואליו מצטרפים כל מיני גורמים פר ישוב.
יעקב מרגי: את הקמח מי יביא?
<פרדי זינגר: שלטון מקומי זה גוף מאוד עשיר שיש לו הרבה כסף.
יעקב מרגי: אתה צודק, בראשון לציון, באשדוד, בהרצליה.
יעקב מרגי: בג'סר א זרקא, אין להם איך להתחיל את היום.
<פרדי זינגר: אני למדתי במעט שלמדתי מפעילות ציבורית ואני לא מתקרב כמובן לרמה - - -
יעקב מרגי: אני בכוונה שואל אותך את השאלה הזאת.
<פרדי זינגר: אני אומר שלנושאים טובים נמצאים התקציבים ונמצא הכסף.
<פרדי זינגר: בבוא הזמן, אם יש סדנא - - -
יעקב מרגי: אתה יודע מה אמרת במילים אחרות?
יעקב מרגי: אני צריך לפתור את הבעיה בסוף הדיון.
<פרדי זינגר: השולחן העגול הזה הוא של כולנו.
<פרדי זינגר: אני אומר, הורים גם כן ישלמו.
<פרדי זינגר: אנחנו בצפת מקפידים לקחת מהורים 80 שקלים לסדנא, שאמנם זה טיפה בים - - -
יעקב מרגי: דמי חשיבות.
<פרדי זינגר: רצינות, כך שגם זה יקרה.
<פרדי זינגר: יש פה שילוב.
<פרדי זינגר: גם עמותות וגם תורמים וגם גופים שיש להם כסף לתרום, תורמים לדברים מצליחים.
<פרדי זינגר: ההערה האחרונה שלי, וזה גם פניתי כמה פעמים למשרד החינוך, לשר החינוך שיעשה את זה.
<פרדי זינגר: יש בעיה שאני קורא לה תת מודעות.
<פרדי זינגר: ההורים אינם מודעים מספיק לשדרוג הדרמטי שהם יקבלו אם הם יכנסו למערכת הזאת, לכן משרד החינוך צריך לדעתי לעשות קמפיין שהוא לוקח זמן, לעורר את אותה מודעות.
<פרדי זינגר: הורים היום לא מבינים איזה טוב יהיה להם, ואין מה לעשות, ממשלה, מדינה רואה את הדברים יותר במקרו מההורה הספציפי שצריך לראות איך הוא גומר את החודש ויש לו בעיות וכך הלאה.
<פרדי זינגר: המדינה או ההנהגה צריכה לראות דברים מלמעלה ולהוריד את זה למטה.
<פרדי זינגר: תודה.
יעקב מרגי: אנחנו נשמע עוד מעט מצפת איך זה עובד אצלם, אבל לפני כן, דובר מועצת התלמידים, הדר, תציג את עצמך.
<אדר גיציס: שלום לכולם, אני אדר גיציס, אני תלמיד בכיתה י"ב.
<אדר גיציס: קודם כול אני חייב לומר, מדובר בתהליך מרשים ביותר.
<אדר גיציס: מנהריה, מהצפון.
<קריאה: יופי שהגעת.
יעקב מרגי: מועצת התלמידים מקפידים להגיע, וכשהם לא מגיעים לפעמים, אני סולח להם, בשונה מהמורים שכמעט ולא רואים אותם.
<אדר גיציס: אנחנו באמת משתדלים להגיע לכמה שאנחנו יכולים.
<אדר גיציס: אנחנו חושבים שמדובר בוועדה חשובה.
יעקב מרגי: רגע, לפני כן, הדרה פרשה?
<אדר גיציס: הדרה פרשה.
יעקב מרגי: ומינו כבר מישהי?
<אדר גיציס: מינו מישהו חדשה.
יעקב מרגי: נכנסה לנעליים שלה?
<אדר גיציס: קשה להיכנס לנעליים שלה.
יעקב מרגי: תעדכנו אותי אם לא.
<אדר גיציס: נעדכן.
<אדר גיציס: קודם כול אנחנו חושבים שההורים הם ללא ספק כלי חשוב במערכת, וכתלמידים אנחנו יכולים לומר שככל שההורים מעורבים יותר, בסופו של דבר זו הצלחה שלנו.
<אדר גיציס: אין כאן ספק בכלל.
<אדר גיציס: כפי שנאמר כאן קודם, לצערי ההורים באמת לא מעורבים מספיק.
<אדר גיציס: כתלמיד אני רואה את זה במערכת.
<אדר גיציס: יש כמובן את פורום ועדי ההורים ויש ועד הורים בכל בית הספר, אבל זו ממש נציגות - - -
יעקב מרגי: זה לא מה שאנחנו מכוונים.
<אדר גיציס: זה לא מה שאנחנו מכוונים.
<אדר גיציס: מכוונים לתמונה הרבה יותר רחבה, למעורבות רבה יותר של הורים.
<אדר גיציס: אני רוצה לומר שבאמצעות התהליך הזה אנחנו נוכל באמת להגיע למצב טוב יותר.
<אדר גיציס: אסיים עם משפט שנאמר כאן קודם.
<אדר גיציס: ללא ספק הקשר עם ההורים זה מפתח להצלחתנו, התלמידים.
יעקב מרגי: אגלה לך סוד בתור הורה?
יעקב מרגי: זה גם מפתח להעצמה שלנו סוף סוף.
יעקב מרגי: גם אלה שעוסקים בהעצמה הורית מסכימים איתי שבבית זה אחרת.
יעקב מרגי: הבטחתי צפת.
יעקב מרגי: מוטי כהן, ספר לי איך זה עובד.
<מוטי כהן: שלום לכולם, שמי מוטי כהן, אני מנהל אגף החינוך בעיריית צפת מזה כח"י שנים.
<מוטי כהן: בין לבין הייתי גם מנכ"ל עיריית צפת.
<מוטי כהן: מערכת החינוך בצפת זכתה פעמיים בפרס החינוך היישובי של משרד החינוך, פרס חינוך עירוני.
<מוטי כהן: רוב בתי הספר, מוסדות החינוך זכו בפרסים כאלה ואחרים, ארציים, מחוזיים וכו'.
<מוטי כהן: למה אני מציין את זה?
<מוטי כהן: כי אנחנו בצפת משתדלים כל הזמן וכך ממשיכים גם היום, לחתור למצוינות בתחום החינוך.
<מוטי כהן: ברוך השם הגענו להצלחות.
<מוטי כהן: היה תמיד חסר לנו הנושא של הצלע כמו שנאמר כאן לגבי המשולש, הורה-איש חינוך-ותלמיד.
<מוטי כהן: היה חסר לנו את הצלע של ההורה.
<מוטי כהן: רינה כהן היטיבה לספר ולהסביר מה החשיבות של הדרכת הורים, מצוינות הורית, ורצינו לעשות את זה בצורה מקצועית, מעמיקה, בצורה של סדנא, ואז הגענו לאדם היקר פרדי זינגר, כמו שנאמר כאן, לפני שמונה שנים.
<מוטי כהן: הוא סיפר על כספים שנפלו לו מהכיס, אז אנחנו הרמנו אותם.
יעקב מרגי: "הרמתם", זה נשמע כאילו החזרתם לו.
<מוטי כהן: לא, לא, השתמשנו.
<מוטי כהן: אני רוצה לומר לכם כדי לסבר את האוזן, עשינו מיפוי.
<מוטי כהן: מתוך כ-8,000 בתי אב בצפת, 4,700 בתי אב רלוונטיים, קרי שיש להם ילדים מגיל לידה עד גיל 18 ועד היום הקפנו 1,900 בתי אב.
<מוטי כהן: יותר מ-40% עברו סדנאות, זאת אומרת או זוג הורים או אחד מההורים הגיע והשתתף בשמונה מפגשים סדנאיים בני שעתיים פלוס.
<מוטי כהן: כפי שנאמר כאן, תשלום דמי רצינות וכו', אבל המערכת פעלה כך שפרדי גם העמיד לרשותנו מנהלת יישובית שיש לה משרד בעירייה ועל פי מדיניות ראש העיר שהוא יושב ראש אגף החינוך ודרכי כמנהל אגף החינוך, אנחנו דאגנו לכך שכל בית ספר, לפחות סדנא אחת.
<מוטי כהן: יש בתי ספר שהם כמה וכמה סדנאות, וכך העצמנו והגענו לכ-170 סדנאות שפעלו בצפת ואנחנו ממשיכים לעשות זאת.
<מוטי כהן: אני רוצה לומר לכם, בהתחלה זה היה מאוד קשה, כי קראנו לזה "הדרכת הורים", וכל הורה אמר, אני יודע, מי צריך ללמד אותי ומי מסוגל ללמד אותי?
<מוטי כהן: אז הפכנו את זה ל"מצוינות הורית".
<מוטי כהן: אמרנו להם, אתם טובים ואפילו טובים מאוד, אבל בואו נשאף למצוינות, בואו תשתתפו.
יעקב מרגי: לא השתמשתם ב"העצמת הורים"?
<מוטי כהן: מצוינות הורית.
<מוטי כהן: אני רוצה לומר והיא מרשה לי, מנהלת בית ספר בצפת, מנהלת מצטיינת מחוזית, שמה יפה פרג'ון שמש, מנהלת שקיבלה הצטיינות מחוזית, השתתפה, והיא בהתחלה רצתה רק לבדוק מה דורשים ממנה לגבי הדרכת הורים כדי שהיא תשכנע את ההורים לבוא, והיא אמרה לנו, רבותיי, יצאתי עם תובנות, יצאתי עם ארגז כלים.
<מוטי כהן: היום אני אימא יותר טובה ואני יודעת לעשות את המעשה החינוכי הרבה יותר טוב.
<מוטי כהן: אני רוצה לומר לכם שבסופו של דבר התפוקות, היחסים בין צוותי החינוך של מוסדות החינוך, גנים, בתי ספר, לבין ההורים, השתפרו.
<מוטי כהן: היחסים בין ההורים בינם לבין עצמם, השתפרו, ככה דיווחו לנו הורים, כמובן בין ההורים לילדים ובסופו של דבר הצלחה גדולה יותר בחינוך הילדים ובהישגים, וציינתי, הגענו להישגים מאוד גדולים בתחום החינוך - - -
יעקב מרגי: אתה יכול לציין בפירוש שבדקתם מגמות, עם התחלת הסדנאות המגמות הן בעלייה?
<מוטי כהן: כן, כן.
יעקב מרגי: אתה יכול לשייך את זה לסדנא?
<מוטי כהן: אני יכול לשייך את זה, כי הכמות היא עצומה בצפת, יותר מ-40%.
יעקב מרגי: מר לחיאני, סגן ראש עיריית צפת, אתה רוצה לומר משהו?
יעקב מרגי: משהו לחברה החרדית?
<נהוראי לחיאני: גם.
<נהוראי לחיאני: ברשותכם, אין ספק שמה שנאמר פה הם דברים שהם כל כך משמעותיים, הם מלווים אותנו לאורך כל החיים, בטח אנחנו כהורים, עיקר מהוויינו סביב הילדים.
<נהוראי לחיאני: כהורים אנחנו סביב הילדים 24/7 כמו שציינה רינה, עובדים בשביל הילדים, עושים הכול למען הילדים, מפסידים עבודה בשביל הילדים, זאת אומרת הילדים נמצאים במרכז החיים.
<נהוראי לחיאני: אם אנחנו מסתכלים על התמונה, אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שבתפיסה, מערכת החינוך עושה את המקסימום להעניק לילדים בחלק החינוכי, בחלק הלימודי.
<נהוראי לחיאני: כהורים בטח אנחנו עושים את המקסימום.
<נהוראי לחיאני: אתה עכשיו שאלת מה התוצאות?
<נהוראי לחיאני: נכון לעכשיו כשזה לא קורה, אין את הסדנאות האלה ואין את העצמה, אין את השיח הזה, אז אנחנו בטח נמצאים במקום שהוא נמוך מאוד.
<נהוראי לחיאני: כשאנחנו על צפת, וזה מבורך כי בשנים האחרונות, זאת אומרת זה התחיל מלפני שמונה שנים, אבל בשנים האחרונות יש חיבור שזה גם תפס מאוד משמעותי במגזר החרדי, זאת אומרת זה משהו חוצה מגזרים.
יעקב מרגי: יש היענות?
<נהוראי לחיאני: יש היענות מאוד גבוהה ויש הצלחות מאוד משמעותיות.
<נהוראי לחיאני: אני אומר את זה מאחר ואתה מאוד פרקטי וגם אנחנו רוצים שהכול יהיה פה פרקטי.
<נהוראי לחיאני: עצם ההתכנסות הזאת זו כבר אמירה מאוד משמעותית.
<נהוראי לחיאני: כולנו פה סביב השולחן הזה כי באמת נושא חינוך הילדים, אנחנו רוצים הצלחות, אנחנו רוצים באמת להגיע למקסימום.
<נהוראי לחיאני: הנושא הכספי שהוא נושא מאוד משמעותי, צריך לשבת ולדון על הדבר, אבל בשיח קודם כול זה חייב להיעשות.
<נהוראי לחיאני: אחר כך צריך למצוא את הפתרונות כמו שבכל דבר.
<נהוראי לחיאני: אם אנחנו מגיעים להבנה ומבינים שהנושא הזה חייב להיות במרכז, ישבה רינה והסבירה את זה בצורה מיטבית.
יעקב מרגי: אתה אומר במילים אחרות, התורה ידועה, הכלים נמצאים, צריך רק לרצות ולעשות.
<נהוראי לחיאני: נכון.
<נהוראי לחיאני: ואין לי ספק שאם לעת כזאת, והממשלה הזאת שהיא מחזיקה והיא תחזיק, אין לנו הרבה זמן, שיש לנו יושב ראש ועדה באמת מהטובים שידעה מדינת ישראל, ופרקטי, מעשי, לדעתי לעת הזאת הגענו לבוא עם בשורה אמיתית.
יעקב מרגי: הוא שיחד אותי עכשיו.
יעקב מרגי: זה נקרא שוחד דברים.
<נהוראי לחיאני: זו בשורה אמיתית וחייבים לעשות את זה.
<נהוראי לחיאני: זה לילדים של כולם.
יעקב מרגי: ראשון לציון, בבקשה.
<ליליאן ללום: שלום, אני ליליאן ללום, מנהלת מכללת הורים שקיימת כבר שמונה עשרה שנה.
יעקב מרגי: נחושה ולא מתעייפת.
<ליליאן ללום: אני היום לא אדבר על מכללת הורים, כי כבר שמעתם אותי ואני יכולה לעשות את זה עם עיניים סגורות, אבל באו איתי היום מנהלת בית ספר יסודי, אימא פעילה ומנחת הורים, אז אני רוצה שהם יספרו.
<ליליאן ללום: אני שותקת.
<ליליאן ללום: קרן.
יעקב מרגי: בבקשה, כל אחת שתציג את עצמה.
<קרן אינציגר: שמי קרן אינציגר, אני קודם כול אימא לעמית, אורי ותמר, מנהלת בית ספר "אופקים" ברוח יאנוש קורצ'ק, בראשון לציון.
<קרן אינציגר: כן.
<קרן אינציגר: אני מאמצת בחום את רוחו של המחנך קורצ'אק, רק בניגוד לקורצ'אק אנחנו לא מנהלים בית יתומים, אני מנהלת בית שבו כמשרד החינוך כמובן אנחנו רואים, כמובן בראש הפירמידה את התלמיד, את אנשי החינוך ואת ההורים.
<קרן אינציגר: אנחנו שמנו לנגד עינינו כמטרה את נושא השותפות ההורית מתחת לכותרת של משרד החינוך.
<קרן אינציגר: העבודה עם רשות עיריית ראשון לציון כחלק מבניית תוכנית המערך מגובה לפי הצרכים.
<קרן אינציגר: למשל, מוכנות לכיתה א' - הורים שולחים את הילדים שלהם לכיתה א', אבל צריכים שהחלק הזה, מה קורה להם בין אם זה הילד הבכור שלהם או צעיר הילדים שלהם.
<קרן אינציגר: אנחנו עובדים בשיתופי פעולה, זאת אומרת אנחנו פעמים רבות מעבירים את הסדנאות ביחד, יועצת בית הספר יחד עם מכללת הורים או לחילופין במכללת הורים ששם נותן לנו את הכובע לשיחות ועבודה, שיש הורים שצריכים את זה דווקא באופן אישי, שהם צריכים את המענה באופן אישי, אבל תחת כל הקורה הזאת, קורת הגג הזאת שנקראת בית ספר, שזה בית חינוך שנותן את המענה גם בהיבט של משרד החינוך וגם בהיבט הקהילתי, זה השותפות.
<קרן אינציגר: השותפות היא באמת לקידום של הפרט, כי כשאנחנו רואים שהורים מאושרים, צוותי חינוך מאושרים וכמובן התלמיד, צריך להגיע למקום של שבירת תקרת הזכוכית.
<קרן אינציגר: לצערי לא תמיד הורים נותנים את הפוש הזה לשבור את תקרת הזכוכית ולפעמים אנחנו כמערכת רוצים קצת אפילו מעבר.
<קרן אינציגר: לפעמים אני ממש אומרת, רגע, שנייה, זה ממש חלק מהשיליה שלי.
<קרן אינציגר: לעבוד כמחנך זו לא עבודה, זו דרך חיים, וגם הורה זו דרך חיים.
<קרן אינציגר: אני אימא לשלושה ילדים.
<קרן אינציגר: גם אני נתקלת באותן הסוגיות.
<קרן אינציגר: הבת שלי שואלת אותי האם כמורה הגעתי בשעות יותר מוקדמות הביתה, כי היום אני מגיעה מאוד מאוחר.
<קרן אינציגר: אנחנו רק צריכים בעוז ובענווה.
<קרן אינציגר: אני לא באה לחנך את ההורים, אני שותפה איתם לדרך.
יעקב מרגי: מה זה עשה לבית הספר?
<קרן אינציגר: זה עושה פלאים.
<קרן אינציגר: אנחנו רואים שהורים באים לצרוך את זה גם כשאני לא רואה שיש בעיה בילד.
<קרן אינציגר: אני לא רואה שיש קושי בכלל והורה בא ואומר לי, קרן, בבקשה, אני רוצה גם מהמפגשים האלה.
<קרן אינציגר: יועצת בית הספר היא מדהימה, אין דבר כזה, אבל לא אני ולא היא יכולות לתת מענה, ולא הפסיכולוגית יכולים לתת מענה מקיף לכלל הגורמים.
<קרן אינציגר: העבודה המשותפת, בעצם שיש לנו צוות בין מקצועי מפותח, שיש לנו בתוך הצוות גם מנחת הורים שנותנת את המשאבים.
<קרן אינציגר: במקרה הזה אני לא בפיילוט עם משרד החינוך, לצערי.
יעקב מרגי: אם הייתי יודע שראשון בפיילוט, הייתי נוזף בהם.
<קרן אינציגר: אני אומרת, במקרה הזה לשמחתי ראש העיר באמת שם אותנו בהיבט הזה.
<קרן אינציגר: יש לנו את ליליאן שם בתמונה.
<קרן אינציגר: אנחנו עובדים ביחד, לא לבד.
<קרן אינציגר: זה לא שעיריית ראשון לציון עובדת לבד, זו השותפות של משרד החינוך יחד עם הרשות העירונית וזה עושה פלאים.
<קרן אינציגר: יותר מזה, אני יכולה להגיד שאני נתקלתי בקשיים.
<קרן אינציגר: אני מנהלת שנה שביעית.
<קרן אינציגר: אנחנו לפעמים מגיעים לשיאי שיאים ואני אומרת, שש שנים עברו כהרף עין ובשנה השביעית נתקלתי בקשיים.
<קרן אינציגר: יחד עם מכללת הורים עבדנו, פתרנו את המקום של שותפות, זיהינו את הנקודות, אבל שוב פעם, זה צוות שהוא רחב, גם פסיכולוגית.
<קרן אינציגר: זה צוות בין מקצועי.
יעקב מרגי: את יכולה לציין אחוז היענות של ההורים בבית הספר?
<קרן אינציגר: לא.
<קרן אינציגר: אנחנו רואים את המקומות האלה, שגם במקומות שאני מסבסדת את זה כחלק מהניהול התקציבי שלי וגם במקומות שעיריית ראשון לציון אומרת לי, אני נותנת לך מפגשים, ברגע שבו אנחנו אומרים, נגמר, או סיימנו ואנחנו אומרים, רגע, שנייה, צריך דמי רצינות, לפעמים שם זה נתקע והקבוצות לא ממשיכות לצערי הרב.
<קרן אינציגר: אנחנו פועלים המון על מנת להרחיב את המעגלים, נורא רוצים שהורים יהיו שותפים באמת מהמקום מאוד בעוז ובענווה, אבל במקום הזה זה לא פשוט.
<קרן אינציגר: אנחנו יודעים שגם בראשון לציון יש הורים שגם חלקם לא יכולים להרשות לעצמם לצאת מהעבודה יותר מוקדם.
<קרן אינציגר: הזמנים האלה הם זמנים של בוקר, אבל היופי בזה, לראות את זה שהורים מגיעים לקבל מענה להורים בתוך בית הספר בנוסף למענה של הפרט שהם מקבלים מיועצת בית הספר וממנהלת בית הספר, זו פשוט חגיגה.
יעקב מרגי: "הורה פעיל", כך הוגדר.
<תמי שרביט בכר: שלום, קוראים לי תמי, אני נשואה עם שלושה ילדים.
<תמי שרביט בכר: הוזמנתי על ידי ליליאן.
<תמי שרביט בכר: הכרנו לפני חמש שנים.
<תמי שרביט בכר: אני מאוד מתחברת למצגת הזאת ואני לא אספר את כל הסיפור שלי.
<תמי שרביט בכר: אני באה להגיד את ההורה הנורמטיבי.
<תמי שרביט בכר: אני ובעלי נורמטיביים, משכילים, הילדים ברוך השם בריאים, לומדים.
<תמי שרביט בכר: יש קצת קשיים.
<תמי שרביט בכר: לשמחתי רק בכיתה ג', לא מאוחר יותר, השינוי שמצאנו בבית מטיפה מודעות, אני מאוד מתחברת לאמירה הזו שההורים, אני רואה חברים של הילדים שלי, כולם עם כוונות מאוד טובות, באמת מאוד נורמטיביים.
<תמי שרביט בכר: אין הורה שלא אוהב את הילדים שלו.
<תמי שרביט בכר: כולם רוצים הכי טוב לילדים שלהם.
יעקב מרגי: רוצים הכי טוב, לא בהכרח עושים הכי טוב.
<תמי שרביט בכר: בדיוק, אבל זה כל כך קצת לבוא להרצאה, ונפתח לך איזה חלון קטן למודעות.
יעקב מרגי: רק להפיל את האסימון.
<תמי שרביט בכר: שהורה עומד ליד השער של בית ספר, הילדים כבר ליד, מדברים עם החברה והיא מלינה על המנהלת, על המחנכת, על חמותה.
<תמי שרביט בכר: הילד מה אחר כך?
<תמי שרביט בכר: איך הוא יתייחס לבית הספר?
<תמי שרביט בכר: הוא יבוא לסבתא, הוא יכבד אותה?
<תמי שרביט בכר: שזה דברים ממש קטנים.
<תמי שרביט בכר: זה רק רגע לפתוח את האור.
<תמי שרביט בכר: הבן שלי היום בכיתה ח'.
<תמי שרביט בכר: אני התחלתי בכיתה ד' ואני מרגישה שהפתיחות שלי הזאת למכללת הורים והעבודה המדהימה שעושים בראשון, באמת זה כל כך פתוח וחינמי שאתה לא חוסך, גם אתה לא חושב פעמיים, ממש הצילה את מערכת היחסים שלנו עם הילד.
יעקב מרגי: גם לי יש בעיות.
יעקב מרגי: כולנו מבינים.
<תמי שרביט בכר: בעיית תקשורת.
<תמי שרביט בכר: זה חובה, ולהתחיל, כי באמת אפרופו בראשון, כל כך הרבה חינם ומה שבעלות, מאוד מסובסד ועדיין ההיענות היא יחסית נמוכה וקשה לשכנע הורים, כי אין הבנה להשקעה הקטנה.
יעקב מרגי: אין הבנה לצורך.
<תמי שרביט בכר: אני חושבת שיש הבנה לצורך.
<תמי שרביט בכר: אין את האנרגיה להתעסק עם זה, כי אין את ההבנה כמה קצת אתה צריך להשקיע וכמה כוח יש לך בידיים.
<תמי שרביט בכר: השינוי הוא מדהים בבית.
<תמי שרביט בכר: מדהים.
יעקב מרגי: מנחת ההורים בראשון.
<ענת מן: נעים מאוד, אני ענת מן, אני מנחת הורים בצוות של ליליאן, בערך חמש-שש שנים וגם בצוות של "הורים עושים חיל" בחולון.
<ענת מן: אני נמצאת בעצם בשני בתי ספר, בראשון ובית ספר אחד בחולון בתור מנחת הורים פרטנית ומנחת קבוצות.
<ענת מן: בעצם אני נמצאת פעם בשבוע בכל אחד מבתי הספר.
<ענת מן: אני נפגשת עם ההורים בשעות הבוקר, גם הורים באמת נורמטיביים עם מודעות שכן רוצים להעשיר את ארגז הכלים שלהם, גם הורים שנתקלים בבעיה של מנהיגות הורית.
יעקב מרגי: זו הנחיה אישית או קבוצות או סדנאות?
<ענת מן: בבוקר זו הנחיה אישית, אחד על אחד, ובערב אני עושה סדנאות.
<ענת מן: אני כן יכולה להגיד שככל שאני נמצאת יותר בבתי ספר, יש בית ספר אחד שאני כבר מתחילה שנה רביעית, בעצם בבתי ספר שמכירים אותי, אז כבר הרבה הורים רוצים להגיע מיוזמתם לאו דווקא בגלל שהיועצת הפנתה או לאו דווקא בגלל שהמחנכת הפנתה.
<ענת מן: הם באים כי הם שומעים כמה זה עוזר.
<ענת מן: לא תמיד זה קל, כי זה בשעות הבוקר ולא כולם יכולים להשתחרר מהעבודה, אבל כן עושים מאמץ וכן באים.
<ענת מן: ככל שההיכרות שלי גם עם ההורים עולה, גם יותר קל להקים סדנאות והורים באים.
<ענת מן: גם אחרי חצי שנה אני מקבלת שיחות על כמה השתפרו היחסים.
<ענת מן: אני חושבת שזה פרויקט מבורך.
<ענת מן: בכל בית ספר חייבת להיות מנחה מוצמדת.