GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ברי קיסלוביץ: שנה הבאה נגיע לשבעים, והשאיפה שבתום חמש שנים להגיע לארבע מאות בתי ספר סביב העולם, שזה מכסה לנו כמעט כל בית ספר שהוא מחוץ לצפון אמריקה.
<ברי קיסלוביץ: ציינתי את האתגרים.
<ברי קיסלוביץ: אתגר נוסף פה זה שבית ספר מחוץ למדינת ישראל פועל כיחידה עצמאית.
<ברי קיסלוביץ: לרוב אין לו קשר עם בתי ספר אחרים.
<ברי קיסלוביץ: הוא עובד לבד, לא קל לו ללמוד מאחרים, לכן קשה מאוד לקחת ולבנות חזון מערכתי לשיפור.
<ברי קיסלוביץ: אנחנו בונים את הגישה המערכתית הזאת.
<ברי קיסלוביץ: אנחנו נותנים לבתי הספר הדרכה בתכנון האסטרטגי, בן כמה חודשים עד שנה, של תכנון וגם בביצוע, מימון לא רק יועצים אלא גם תכניות, הדרכות, השתלמויות, כל מה שנדרש כדי שהשינוי שאנחנו רוצים באמת ייקח את הזמן וכדי שהוא יוציא שורשים ובאמת יחול בתוך בתי הספר לאורך שנים.
<ברי קיסלוביץ: השותפות הזאת פועלת בשני מסלולים, מסלול אחד שתיארתי עכשיו, זה המסלול של התכנון האסטרטגי, שאנחנו עובדים מול אירופה, בנפרד מול צרפת כי יש בה תרבות וקשיים שונים, ובנפרד מדרום אמריקה בתכנון אסטרטגי עד ביצוע.
<ברי קיסלוביץ: אנחנו גם בונים משאבים גלובליים ששייכים ופתוחים לכל בתי הספר בעולם דרך פלטפורמה שנבנית, שתכלול בתוכה גם תכניות, גם תכנים, גם הדרכות, השתלמויות, קורסים און ליין גם לתלמידים, גם למורים כפיתוח מקצועי, שיהיה משאב אחד שיאחד בתי ספר סביב העולם.
<ברי קיסלוביץ: עבודה לעומק היא עבודה של התכנון האסטרטגי.
<ברי קיסלוביץ: כמו שאמרתי, אנחנו פה בארץ כמטה יחד עם צוות אזורי בכל מקום ומקום, כי אנחנו יודעים שאלה שיושבים שם בשטח מכירים הרבה יותר טוב את השטח ממה שאנחנו מכירים פה, והתפקיד שלנו הוא ללוות ולעזור ולתת להם ראייה גלובלית ותמונה גלובלית של כל מה שקיים גם מבחינת האתגרים וגם מבחינת תכנים ותכניות קיימות.
<ברי קיסלוביץ: במסגרת הפרויקט מיפינו כמאה ושמונים תכניות שקיימות עכשיו, שבנו אותן עבור בתי הספר האלו ואנחנו עושים את התיאום הזה בין בית הספר לתכניות הקיימות.
<ברי קיסלוביץ: איפה שאפשר לקחת תכנית קיימת, איפה שאי אפשר, מתרגמים, מתאימים ודואגים שכל בית ספר יקבל את המשאבים שהכי מתאימים לו, וגם שאנחנו עושים את ההטמעה הזאת שהם יוכלו להשתמש במשאבים האלו בהצלחה.
<ברי קיסלוביץ: אנחנו כבר בתכנית הזאת כשנה, מחזור ראשון של בית הספר שלנו באירופה ואנחנו רואים שינויים מאוד משמעותיים.
<ברי קיסלוביץ: בית ספר למשל באתונה, רק אחרי השנה הראשונה של התכנון האסטרטגי הגיעו למסקנה שהם חייבים לקחת מנהל חדש של יהדות, כי המנהל הישן, לא היה כל כך אכפת לו מצד היהדות.
<ברי קיסלוביץ: הגיעו למסקנה שצריכים לתת יותר שעות של עברית, ישראל והיהדות בתוך בית הספר ושינו את מערכת השעות כך שהשעות האלו יהיו תמיד בבוקר, להדגיש את החשיבות שלהם לקהילה.
<ברי קיסלוביץ: תוך שנה רואים שינוי משמעותי על החיים של הילדים, ומתוך החיים של הילדים על החיים של הקהילה.
<ברי קיסלוביץ: אנחנו מקווים שנמשיך ונצליח ונראה עוד ועוד שינויים כאלו, כי דרך בתי הספר אפשר לשנות גם את הקהילות.
יעקב מרגי: חבר הכנסת חיים ילין, בבקשה אדוני.
חיים ילין: כבוד היושב ראש, אני מאוד שמח שאתם מעלים את הדיון הזה.
חיים ילין: דרך אגב, זה אחד הדיונים הראשונים שאני משתתף בו מאז שאני בכנסת, בנושא התפוצות וחינוך בתפוצות.
חיים ילין: אנחנו במשלחת שהייתה מהכנסת בדרום אמריקה לפני שנה וחצי נחשפנו למשבר העמוק שהיה.
חיים ילין: אנחנו היינו שמונה ח"כים שהסתובבו בפרגוואי, אורוגוואי וארגנטינה, משלחת שעבדה מאוד קשה, כי בדרך כלל חושבים שאנחנו עושים חיים, אז חצי יום זה עם הקונגרס, שזה שמונה שעות, חצי יום, ועוד שמונה שעות זה עם הקהילה ואחרי זה נשאר קצת זמן לישון, כי זה בדרך כלל כנסת וסוכנות ביחד.
חיים ילין: אני חייב להגיד לכם שהתמונה שאתם מציירים היא תמונה אופטימית מדי למה שאנחנו ראינו.
חיים ילין: זה נכון שמט"ח והתכנית שאתם מרימים היא תכנית לטווח ארוך ולא רואים תוצאות באופן מיידי, אבל אני רוצה לצייר את התמונה שיותר ויותר בתי ספר, אני קורא להם, מתבוללים לא מבחינת היהדות אלא מסבים חלק מהתכנים העבריים והיהודיים לאנגלית ולשפות אחרות שיתנו לילד אפשרות להתמודד עם השוק החופשי, למה?
חיים ילין: כי בסוף הכול כסף.
חיים ילין: אי אפשר לשלוח רק את הילד בעלויות שאף אחד לא רוצה לדבר עליהן פה, שזה עלויות שרק מעמד בינוני ומעלה מסוגלים לממן את זה בחו"ל כאשר המשכורת הממוצעת, לא בארצות הברית, אני מדבר על המשכורת הממוצעת שנעה בין מאתיים לארבע מאות דולר לחודש.
חיים ילין: אי אפשר לממן את הדבר הזה.
חיים ילין: בארגנטינה במיוחד, ברגע שאחד היהודים מהתורמים הגדולים ביותר פשט רגל שם, אז גם הקהילה נפלה וכל בתי הספר ביחד.
חיים ילין: במקסיקו אנחנו רואים שמאחדים בתי ספר כי פחות ופחות ילדים באים ללמוד כי אין להם את האמצעים ללמוד, לכן אני חושב שהתכנית הזאת היא תכנית טובה, אבל היא לא תכנית שמטפלת במשבר האמיתי שהולך ונרקם ובדימום שקורה שם במערכות עצמן.
חיים ילין: מזה אני מודאג.
חיים ילין: כשאנחנו חזרנו משם, אז אני מכיר את זה, אז ביטן היה איתי, אז יופי, אז עכשיו מייד להעביר חוקים וכל אחד, יש לו את הכאב ראש ואני נשארתי עם הכאב ראש הזה, כי אני כאחד שגם למד בבית ספר יהודי שם והתחנכתי על הערכים היהודיים בתפוצות, אני רואה שזה לא קיים יותר.
חיים ילין: זה לא היה מזמן.
חיים ילין: ההתדרדרות הזאת הולכת יחד עם ההתבוללות.
חיים ילין: זה לא יעזור כלום.
חיים ילין: מי שינסה לנתק את מה שאני אומר כרגע, מההתבוללות, כשאתה רואה פה בארגנטינה מאה ושמונים אלף שכבר לדעתי זה מאה ושבעים אלף, תבין שאנחנו היינו הקהילה היהודית השלישית בגודלה בשנות ה-70.
חיים ילין: היינו ארבע מאות וחמישים אלף.
חיים ילין: עכשיו העולים הם שישים אלף.
חיים ילין: תגיד לי, לאן נעלמו מאתיים אלף בארבעים שנה?
חיים ילין: התיאוריה שלי היא שככל שאנחנו נביא את השפה העברית כשפה, בגלל שזאת שפה ייחודית מאוד, אז באופן אוטומטי אנשים בקהילות יתחברו בחזרה ליהדות.
חיים ילין: אנחנו נוכל להביא אותם בחזרה.
יעקב מרגי: לחזק להם את הזהות היהודית.
חיים ילין: אבל תתחיל מהשפה.
חיים ילין: אל תתחיל עכשיו ממשהו שהוא יכול לעורר אנטגוניזם.
יעקב מרגי: זהות זו לא יהדות.
יעקב מרגי: שאלת זהות, כל בני האנוש מתמודדים.
חיים ילין: הנושא השני, צר לי להגיד לכם את זה, כשאני הולך לבתי ספר אני עובר בבתי ספר של חב"ד, שם אין שום בעיה.
חיים ילין: אין להם בעיה בכלל.
חיים ילין: יש שם כסף ואין להם בעיה גם לשים את המצ'ינג מול משרד התפוצות ומול משרד החינוך במדינת ישראל.
חיים ילין: בסוף תישאר רק היהדות האורתודוכסית ו-14.5 מיליון יהודים ימחקו מהעולם כי לא יהיו קיימים.
חיים ילין: זה רק עוד חמישים שנה, לא יותר מזה, שני דורות.
חיים ילין: זה מה שיקרה, לכן אני חושב שמט"ח זה נהדר אבל זה לא מטפל במהות של השבר העמוק שקיים ביהדות בתפוצות ואם אנחנו לא נציל אותה, אז לא נהיה לעם יותר בתפוצות.
חיים ילין: ניעלם.
חיים ילין: למה קל לי לדבר איתך?
חיים ילין: כי אתה מבין בדיוק מה שאני אומר.
חיים ילין: מישהו אחר, כשאני מדבר איתו פה, הוא לא מבין על מה אני מדבר איתו.
חיים ילין: כל מה שמעניין אותו זה מה שקורה פה כרגע.
חיים ילין: יש מאה ועשרים, מי שולט בממשלה, מי זה, מי זה.
חיים ילין: בסוף אמרנו, יושב ראש הסוכנות הוא הנשיא של היהדות העולמית מבחינתי.
יעקב מרגי: אנחנו רוצים שהוא ירגיש ככה.
יעקב מרגי: הוא מרגיש ככה?
חיים ילין: אני רוצה לתת לו את הכבוד שכך הוא ירגיש, כי הוא צריך לאחד את התפוצות ואת מדינת ישראל ושכולם ירגישו ששומרים על מדינת ישראל דרך זה.
חיים ילין: הסיפור הפיקנטי האחרון שאני אספר, נתנו אפשרות להקים כמו שיש בית ספר לשפות, אמריקאי, גרמני, איטלקי, ספרדי, נתנו לשגרירות ישראל את האפשרות לקחת קרקע בחינם, תיבנו פה בית ספר יהודי לשפה העברית, אבל לא היה כסף להקים את זה.
חיים ילין: בסוף מה הקימו שם?
חיים ילין: בית ספר לאיטלקית, אז ככה אנחנו נראים.
יעקב מרגי: זה מתחבר לדברי הפתיחה שלי.
יעקב מרגי: הגיע הזמן אחרי שבעים שנה שהמדינה תסתובב אחורה ותשקיע בעם היהודי בתפוצות.
חיים ילין: במשך שנים רבות אנחנו גדלנו על ידי התרומות שאנחנו קיבלנו.
חיים ילין: דרך אגב, בשביל החוסן של מי שנמצא פה, שאנחנו נבין שאנחנו צריכים לחזק את התפוצות.
חיים ילין: דרך אגב, ברגע שנעשה את זה, תראה איזה פלא, אני מעריך את זה, אתה תרגיש לבד איך העלייה הולכת וצומחת, כי אם עבדת נכון אסטרטגית, העלייה תצמח ויגיעו לפה ואז יסגרו בתי ספר לא בגלל שהם מתבוללים, אלא בגלל שהעלייה צומחת במדינת ישראל, אם נצליח לעשות את זה.
חיים ילין: תרשה לי דבר אחרון.
חיים ילין: יש תקנה שמתמלאת ב-2 מיליון שקל כל שנה מחדש ועכשיו היא צריכה להתמלא, שזה בדיוק הסעיף הזה, זה ההסתדרות הציונית העולמית, פעילות לעידוד הגשמה במוסדות ציוניים בתפוצות.
חיים ילין: זה 2 מיליון שקל.
יעקב מרגי: היא בסוף יותר מ-2 מיליון שקל.
יעקב מרגי: זה סל שכל משרדי הממשלה עושים פרויקטים עם תקורה גבוהה, והייתי שם.
חיים ילין: נכון, אבל פה מה שאנחנו צריכים לעשות, לעודד מורים ישראלים להגיע כמו שפעם הגיעו לבתי ספר בתפוצות, להחיות את הסמינרים.
חיים ילין: פעם היה סמינר לתפארת העולם בארגנטינה, שכל דרום אמריקה הגיעו לשם.
חיים ילין: זה נעלם.
חיים ילין: אם אין מורים, אין לך בתי ספר.
חיים ילין: צריך להתייחס לדברים האלה בכובד ראש.
חיים ילין: אני חושב שאם אנחנו נצליח לעשות את זה, ויש לך שותף פה בכנסת.
חיים ילין: אני כל שבוע משקיע המון זמן בתפוצות ולקבל משלחות, ואני שומע את הדברים ואני אומר לך, יש אנשים מדהימים.
חיים ילין: כל מה שצריך זה פשוט לתת להם תשומת לב, להם את המשאבים הנכונים ולסנכרן את התכניות.
חיים ילין: בסוף כולנו נרוויח מזה.
חיים ילין: כל העם ירוויח.
יעקב מרגי: אין ואקום, נעשים דברים.
יעקב מרגי: לא נעשים מספיק.
יעקב מרגי: אין ספק, הרבה באמצעות הפילנטרופיה.
יעקב מרגי: אנחנו, מה שהבנתי ממנכ"ל משרד התפוצות, רוצים כמכפיל כוח לשתף פעולה יחד.
יעקב מרגי: אנחנו בסוף הדיון נעשה סיכום שידרוש ממשרדי הממשלה לשים זאת בבסיס התקציב, בתקנה תקציבית עם קריטריונים ופרוצדורות.
יעקב מרגי: ההסתדרות הציונית, יש לה תפקיד משלה.
יעקב מרגי: אסור שהיא תשמש רק צינור.
יעקב מרגי: יש לה תפקיד משלה, שהיא תתעורר, תחזור למה שהיא הייתה ותעשה גם היא "יו טרן" ותסתכל עכשיו לטובת העם היהודי.
חיים ילין: ברגע שאתה ממנה תקנה ואתה בא וקובע שהתקנה הזאת לפי התנאים שלך, אז הם באופן אוטומטי יצטרכו - - -
יעקב מרגי: א', היא צריכה להיות בבסיס התקציב, לא תלויה לא בממשלה כזו או בממשלה אחרת, לא בשר כזה, ברצונו או לא ברצונו.
יעקב מרגי: פרויקטים רב שנתיים שמחויבים שתהיה אינרציה והמשכיות.
יעקב מרגי: אנחנו נביא זאת בסוף הדיון.
יעקב מרגי: משרד החינוך, בקצרה.
יעקב מרגי: כפי שאמרנו בתחילת הדיון, בשעה 12:00 אני סוגר את הדיון.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: תודה רבה.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: מכובדי, יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, מנכ"ל משרד התפוצות, מכובדיי כולם.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: שמי ד"ר דלית אטרקצ'י, אני מנהלת את האגף לקשרי חוץ במשרד החינוך ואני בין היתר אחראית גם על הנושא של החינוך היהודי בתפוצות.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: הבשורה הראשונה שאני יכולה לבשר כרגע, זה שאנחנו הקמנו לפני כחצי שנה אגף לחינוך יהודי בתפוצות בתוך האגף לקשרי חוץ, תחום שמנוהל על ידי עדי שיושבת כאן לצידי, שכל מטרתו היא לרכז ולמרכז - - -
יעקב מרגי: אתם יודעים לדבר עם משרד התפוצות?
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אנחנו לא רק יודעים.
יעקב מרגי: אני רק שואל.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אנחנו מדברים בסינרגיה מלאה כל הזמן.
יעקב מרגי: זה לא קורה עם משרדים אחרים.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: תיכף אני אסביר גם בדיוק איך ומה אנחנו עושים כדי שזה יהיה יותר ברור, ולא רק עם משרד התפוצות, גם עם הארגונים האחרים והגופים האחרים.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: מרכז הרעיון של הקמת האגף הזה, זה באמת לייצר גוף אחד שמרכז את כל העבודה החינוכית בקשר עם יהדות התפוצות ואני בכוונה מגדירה את זה בזהירות ואני אסביר בדיוק למה אני מתכוונת.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אנחנו עובדים, חבר הכנסת מרגי, צמוד מאוד עם משרד התפוצות, מהמנכ"ל, ראשי האגפים שלו וכו', במגוון רחב מאוד של תכניות, כשהתכנית הזו של מט"ח היא רק אחת מהן.
יעקב מרגי: האגף הוקם יחד עם תקנה תקציבית?
<ד"ר דלית אטרקצ'י: יש לנו תקנה תקציבית קיימת שאליה בעצם אנחנו מזרימים כספים נוספים בבסיס.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: זאת הכוונה.
יעקב מרגי: אם זה בבסיס, למה מזרימים?
<ד"ר דלית אטרקצ'י: צריך להגדיל את בסיס התקציב.
יעקב מרגי: מזרימים, זה שזה תקנה שהיא אפס וצריך טובות.
יעקב מרגי: אני רוצה לדעת שברגע שהשר החליט להקים אגף, הוא גם יודע להעריך את תכנית העבודה שלו, לכמת אותה בסכומים ולתת לה.
יעקב מרגי: זה קורה?
<ד"ר דלית אטרקצ'י: זה נעשה.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: כרגע אנחנו ממתינים לאישור האוצר להרחבת בסיס התקנה.
יעקב מרגי: מה הבסיס שלה היום?
<ד"ר דלית אטרקצ'י: הבסיס שלה היום הוא קרוב ל-20 מיליון שקל ואנחנו מבקשים להרחיב אותו עוד בהתאם להרחבת הפעילויות שלנו.
יעקב מרגי: תרשי לי לשאול אותך שאלה פרקטית.
יעקב מרגי: אתם יודעים להתגבר על המחסום הבירוקרטי, איך משרד ממשלתי פועל בחו"ל?
<ד"ר דלית אטרקצ'י: בוודאי.
יעקב מרגי: לא באמצעות שעות אלא תקציבית, פרויקטים משותפים.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: יש לנו שני כלים לצורך העניין הזה, כלי אחד זה המוסדות הציוניים שיחד איתם אנחנו עובדים על ביצוע כל מיני פרויקטים.
יעקב מרגי: אני אוהב אותם.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אני יודעת.
יעקב מרגי: חז"ל אמרו, הסמוך על שולחן חברו, אפילו שתהיה לוסטרה הכי גדולה, עולם חושך בעדו.
יעקב מרגי: הוא עדיין נקרא סמוך על שולחן אחרים.
יעקב מרגי: לימדו אותי, למה ללכת לפקיד האשראי כשאתה מנהל הבנק?
<ד"ר דלית אטרקצ'י: הדרך השנייה שלנו היא יצירת מארג של שותפויות עם גופים נוספים בדוגמת מיזמים משותפים.
יעקב מרגי: מעבר להומור ואולי נשמעתי ציני, אני בא ואומר, צריך לפשט את זה.
יעקב מרגי: צריך לשבת עם משרד המשפטים, עם החשב הכללי, והגיע הזמן.
יעקב מרגי: זה צריך להיות בדי.
יעקב מרגי: איי.
יעקב מרגי: כשאני אמרתי, הגיע הזמן שהממשלה תקבל החלטה איך היא פועלת, איך היא מתרגמת את השותפות מעבר למילים בעלמא, זאת אומרת, צריך לפרוץ את המחסום הזה.
יעקב מרגי: אין לי שום דבר כנגד המוסדות הציוניים והלאומיים.
יעקב מרגי: אדרבא, אני משתף איתם פעולה ואני פעיל שם ואני חושב שיש להם תפקיד ייעודי אחר.
יעקב מרגי: זה פוגע בהם שאני הופך אותם לצינור בלבד.
יעקב מרגי: אני בא ואומר, זה חייב להיות וקחו את זה.
יעקב מרגי: צריך לשבת עם משרד המשפטים, עם החשב הכללי ולראות איך משרדי הממשלה יודעים לעבוד בחו"ל.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אתה לא ציני, אתה פשוט מכיר כנראה את המערכת יותר מדי טוב, אבל אני לא התכוונתי להעברה באמצעות המוסדות הציוניים.
יעקב מרגי: אלא שיתופי פעולה.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אלא עבודה משותפת איתם.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: זה לא רק איתם אלא גם עם יוזמות אחרות, מיזמים משותפים שאנחנו עושים בצורות שונות.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: הסיפור של מט"ח הוא רק דוגמא אחת.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: כאן זה מיזם משותף יחד עם משרד התפוצות.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: יש הרבה דברים שאנחנו עושים ישירות מול הגופים האלה, אבל משרד התפוצות שותף שלנו מאחורי הקלעים.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: מי חותם בסופו של דבר על ההסכם זה פחות רלוונטי לדיון הזה.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: מה שחשוב זה באמת שיתוף הפעולה הסינרגטי הזה בין כל הגופים, כל מי שרק אפשר לגייס.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אני חושבת שיש כאן שינוי של תפיסה תודעתית.
יעקב מרגי: אמרתי למנכ"ל, בשבילי זה עדכון, כי אני הייתי חי בעולם השני.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אני באמת מאוד מברכת על השינוי הזה ומקווה שאנחנו עדיין צעירים, שנוכל להוביל אותו למקומות מאוד טובים.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: דבר נוסף שמאוד חשוב לנו להדגיש זה באמת את רעיון ההדדיות.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אין כאן יותר צד אחד שנותן וצד אחד שמקבל, אלא איזושהי עבודה דו צדדית כל הזמן בראיה גם אחורנית וגם קדימה.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: מסתכלים גם לאחור, אלינו, וגם קדימה.
יעקב מרגי: חיים חילק את זה בין היהדות האורתודוכסית ליהדות מהזרמים האחרים.
יעקב מרגי: אני אומר, אתם יודעים לזהות את הקשיים של הקהילות הקטנות, שללא תמיכה, ללא פרויקטים הן נעלמות?
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אנחנו נעזרים כאן בכלים שקיימים כבר הרבה מאוד שנים לרשותנו ומייצרים מיפוי.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אני לא מדברת על הקהילות, אני מדברת על בתי הספר.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: הרבה פעמים יש זהות ואנחנו יודעים היום פחות או יותר, אני משערת לומר, בוא נאמר עד לרמה של 85%-90% באיזה מן הקהילות אנחנו צריכים להשקיע יותר כדי לחבר אותן.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אני רוצה עוד משפט אחד ברשותך.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אנחנו גם עובדים במקביל על הטמעת הנושא הזה של יהדות התפוצות והעמיות היהודית בקרב ילדי ישראל.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: זאת נקודה מאוד חשובה שאני חושבת שצריך לחזק אותה ולשם כך אנחנו משקיעים הרבה.
יעקב מרגי: רק לסבר את האוזן למי שלא צלל לתוך הדיון.
יעקב מרגי: אמרתי שמ-2009 עד 2013 כיהנתי כשר.
יעקב מרגי: עשיתי פעילות קטנה.
יעקב מרגי: כשאני נפגשתי עם סטודנטים יהודיים בבואנוס איירס, ויש כמות גדולה, עד למסגרת הזאת של בית הסטודנט, המיזם המשותף הזה, אמרו לי, מבחינתי מדינת ישראל הייתה בשבילי נטל.
יעקב מרגי: אני לא רוצה לומר לכם שאם אחד אומר לי, עד שלא באתי ולא נחשפתי, אני הייתי מגיע עם ארגונים להפגין פה כנגד מדינת ישראל בגדר.
יעקב מרגי: לא עושים שום הדתה, לא לפחד.
יעקב מרגי: הישיבה ביחד, לספר להם מה זו מדינת ישראל, לספק את הנרטיב, את המציאות, זה משנה אותם.
יעקב מרגי: קודם כל זה מרגיש שיש להם עוגן להיאחז בו.
יעקב מרגי: הערך המוסף לאותם דולרים בודדים הוא ערך מוסף לעין ערוך גם ליהדות בתפוצות, גם למדינת ישראל.
יעקב מרגי: הערבות היא הדדית, אין ספק.
יעקב מרגי: דן תדמור, בבקשה.
<דן תדמור: תודה רבה, יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת מרגי, שאר הנכבדים.
<דן תדמור: לבית התפוצות יש כארבעים שנות ניסיון במה שאנחנו מדברים עליו היום.
<דן תדמור: בית התפוצות מוגדר גם על פי חוק כמרכז הלאומי לקהילות ישראל בארץ ובעולם ואנחנו עוסקים באופן פעיל, אמנם מרכזינו בתל אביב, אבל המשימה שלנו היא גלובלית ויש לנו שלל תכניות שמטפלות ועושות דברים מחוץ לתחומי בית התפוצות ומחוץ לתחומי מדינת ישראל.
<דן תדמור: אנחנו משקיעים משאבים אדירים בשלל התכניות הללו וצברנו ניסיון עצום, לא תמיד פורמלי, לפעמים לא פורמלי.
<דן תדמור: בכל מקום שבו נלמדת זהות יהודית, זה יכול להיות במרכז קהילתי, זה יכול להיות בבית כנסת, זה יכול להיות בבית ספר, ממרוקו עבור בקירגיסטן ועד קוסטה ריקה, בכל מקום שנלמדת זהות יהודית תמצאו תכניות של בית התפוצות.
<דן תדמור: יש לנו את תכנית הדגל שלנו, היא תכנית שבה משתתפים כעשרים ושניים אלף ילדים יהודים בכל רחבי העולם וזאת רק אחת מעשרות תכניות שיש לנו.
<דן תדמור: מאגרי המידע של בית התפוצות, שכולם מכירים, אנחנו משקיעים עכשיו משאבים אדירים בהנגשתם.
<דן תדמור: קרוב היום שבו כל אחד יוכל לגשת למאגרי המידע האלה באינטרנט.
<דן תדמור: כבר לא יצטרכו לעלות לרגל לבית התפוצות.
<דן תדמור: איפה הדבר הזה נוגע?
<דן תדמור: זה כמובן כלי חינוכי מהמעלה הראשונה משום שהמורה או המורה סוף סוף יכולים לגשת לתלמיד מתוך עיסוק בו ולא מתוך מושגים מופשטים, אבל גם כל אחד בביתו.
<דן תדמור: יושב לו האדם, היהודי הבודד ומחפש לחזק את תחושת השייכות שלו לעם היהודי ובסופו של דבר זה הסיפור.
<דן תדמור: הסיפור הוא חיזוק תחושת השייכות ואנחנו מעניקים שלל אמצעים לעשות את זה וצברנו עשרות שנות ניסיון בפעילות הזאת.
<דן תדמור: ד"ר אטרקצ'י נגעה קצת בצד השני של זה, וזה שהקשר בין ישראל לבין התפוצות הוא דו כיווני ויש משבר בקשר הזה גם בכל הנוגע למודעות של יהודים בישראל לגבי התפוצות.
<דן תדמור: יש לנו תכנית שבמסגרתה אנחנו שואפים שכל מי שעושה עבודת שורשים במסגרת מוסדות החינוך בארץ, זה יעשה על פי פורמט בשיתוף משרד החינוך והפורמט יצרף את עץ השורשים הזה אל עץ השורשים הגדול של העם היהודי שמשכנו במאגרי המידע של בית התפוצות.
<דן תדמור: המשמעות היא שמי שעושה עץ כזה לא יכול להישאר בור לגבי העובדה שהוא שייך לעץ הרבה יותר נרחב.
<דן תדמור: הוא לא חי רק כאן אלא הוא מצטרף לעץ ענק שהולך דורות אחורה וגם במקביל הוא יתקיים אל מול קהילות אחרות בכל רחבי העולם.
<דן תדמור: לסיכום, אנחנו מעמידים בענווה ובצניעות את כל הניסיון וכל המשאבים שעומדים לרשותנו לכל גוף שירצה לשבת איתנו ולשתף פעולה.
יעקב מרגי: אני חושב שזה נדיב וצריך ומתבקש.
יעקב מרגי: ישעיהו יחיאלי.
<ישעיהו יחיאלי: תודה אדוני היושב ראש.
<ישעיהו יחיאלי: אני חושב שהיה מעניין לשמוע מהנתון של ברי, כמה בתי הספר האלה הם יסודיים וכמה הם על יסודיים.
<ישעיהו יחיאלי: אני יכול לומר בהערכה שרוב מוחלט של החינוך היהודי בעולם מסתיים בכיתה ח', ולכן בשלב שבו ילד מעצב את זהותו, בעצם החינוך היהודי לא קיים.
<ישעיהו יחיאלי: התחלת מדוגמא אישית.
<ישעיהו יחיאלי: הדוגמא האישית שלך היא של מי שגדל בבית ספר מ-א' ועד י"ב או מגן עד י"ב, שם עדיין לימדו עברית.
<ישעיהו יחיאלי: אני לא יודע עד כמה בבית ספר שלך בקליבלנד עוד לימדו עברית כמו שלימדו אותך כשהיית ילד.
<ישעיהו יחיאלי: אני חושב שהתשובה ידועה.
<ישעיהו יחיאלי: מה שאני רוצה לבקש במסגרת הסיכום שהוועדה תוציא לדיון החשוב הזה, הוא שהגופים העוסקים בחינוך יהודי בתפוצות, שזה משרד החינוך מצד אחד, משרד התפוצות מצד שני, יחשפו את המערכת של החינוך היסודי בעולם, שיש אלטרנטיבה ושמה נעל"ה והמדינה מוכנה לארח כאן אלפי ילדים לחינוך יהודי יומי בגיל התיכון, חינם אין כסף.
<ישעיהו יחיאלי: יש לנו היום אלף ותשע מאות כאלה ילדים מארבעים ושבע מדינות בעולם.
<ישעיהו יחיאלי: אין סיבה שלא יהיו פה שלושת אלפים, אבל המסגרות החינוכיות היהודיות בעולם אינן מכירות את התכנית הזאת כלל ועיקר מפני שהגופים החשובים לא רושמים את זה כחלק מהסל המוצע לידיעה.
יעקב מרגי: אתה שמעת את השאלה ששאלתי את גברת אטרקצ'י, אם הם יודעים לדבר עם משרד התפוצות?
יעקב מרגי: כי זה אותו סל.
יעקב מרגי: אוי ואבוי אם הם לא ידעו לדבר.
יעקב מרגי: אני חושב שכנ"ל גם עם מיזמים אחרים שהם לא נוגעים לזה, כנ"ל עם משרדים אחרים, כל שכן שזה בתוך המשרד.
<ישעיהו יחיאלי: יש ויכוח עקרוני עם משרד התפוצות.
<ישעיהו יחיאלי: אני מצפה שאדוני יכניס לסיכום את הקריאה הזאת שכל המערכות העוסקות בחינוך יהודי בעולם - - -
יעקב מרגי: אני אגלה לך שתוך כדי שגברת דלית דיברה, אני כבר כתבתי את הסיכום.
<ישעיהו יחיאלי: אז אני מציע להוסיף סעיף.
יעקב מרגי: אבל זה בפנים שם.
<ישעיהו יחיאלי: התפרצתי לדלת פתוחה.
יעקב מרגי: יש מישהו שרוצה לדבר?
יעקב מרגי: יש לי עוד דקה-שתיים.
<ד"ר עודד אבישר: אני רוצה לשאול שאלה.
יעקב מרגי: בבקשה אדוני, מי הדובר?
<ד"ר עודד אבישר: ד"ר עודד אבישר, אני מנהל את אגף החינוך בתנועה ליהדות מתקדמת.
<ד"ר עודד אבישר: אני רוצה לשאול את ד"ר אטרקצ'י, בכמה בתי ספר אתם עובדים והאם אתם עובדים גם עם בתי ספר של supplementary schools, זה היה פעם Sunday schools או רק בבתי הספר היומיים?
<ד"ר עודד אבישר: כי רוב היהדות נמצאת בחלק הזה.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אנחנו כרגע עדיין לא עובדים עם בתי הספר "יום א'", מה שנקרא או supplementary schools.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: אנחנו כן עובדים כרגע במכלולים שונים עם כמאה בתי ספר בעולם בתצורות עבודה שונות.
<ד"ר דלית אטרקצ'י: יש לנו עבודה עם ארבעים וחמישה בתי ספר בברית המועצות לשעבר, שהיא מאוד אינטנסיבית, עוד עשרים בתי ספר בעולם ששלחנו אליהם מורים שליחים בשנתיים האחרונות, שגם שם העבודה היא מאוד אינטנסיבית ויש מטרה וכוונה להרחיב את זה, ועוד שותפויות אחרות שאנחנו עושים - - -
יעקב מרגי: אני חושב ש- Sunday schoolsזו הצהרה, זו אמירה.
יעקב מרגי: הורה ששולח את הילד שלו ל- Sunday schools למרות שהמסגרת הפורמלית שלו היא לא בית ספר יהודי, יש לו בזה אמירה.
יעקב מרגי: אני חושב שאמנם אתם צעירים, אבל זה צריך להתפשט.
יעקב מרגי: תודה על השאלה.
יעקב מרגי: איזונים בין המגדרים ואני אגש לסיכום.
<מרב שני: אני מרב שני, אני מנהלת את רשת בתי הספר התאומים העולמית ביחידת השותפויות, שותפות ביחד בסוכנות היהודית.
<מרב שני: הדברים שדיברתם כאן עליהם, על הקשר האישי ועל ההדדיות ולהביא את שני הצדדים, זה בדיוק הנושאים שאנחנו עובדים בהם ביחידת השותפויות וספציפית ברשת בתי הספר התאומים, אנחנו מחברים בין בתי ספר פה בישראל לבתי ספר היהודים בתפוצות.
<מרב שני: אנחנו עובדים היום גם בבתי ספר יומיים כמו שדיברתם, גם בבתי ספר משלימים ואנחנו יוצאים עכשיו יחד עם משרד התפוצות ומשרד החינוך להרחבה מאוד משמעותית של התכנית הזאת, למאות בתי ספר בעולם, בסופה עשרות אלפי ומאות אלפי תלמידים, ההורים שלהם, המורים שלהם, בשאיפה שהקהילה כולה תהיה מעורבת.
<מרב שני: כשדיברנו על הדדיות, אני חושבת, ואתם דיברתם על זה הרבה, גם על מה קורה לתלמיד ישראלי שנחשף ליהדות התפוצות, לא רק מה קורה בתפוצות, כי אנחנו כולנו, הילדים שלנו, הילדים שלי לא יודעים כמה קשה להיות חבר בקהילה יהודית בתפוצות, כמה צריך להשקיע בשביל זה, כמה צריך לקבל החלטות אקטיביות כל יום, אם לשלוח את הילד ליום ראשון בבוקר ל- supplementary schoolsאו לשלוח אותו ל- hebrew school, אם לשלם את הכסף לבית ספר יהודי פרטי או ללכת לבית ספר הציבורי שיש בשכונה, ורק דרך הקשר הזה שמתאפשר בבתי הספר התאומים, כשפוגשים את הבן אדם עצמו, לא קונספט מופשט שתלוי על הקיר וציור של ישראל, אלא כשמדברים עם הילד, זה בשיחת וידאו, כשמחליפים איתו תוצרים, כשלומדים ביחד תכניות פדגוגיות משותפות, רואים את יהדות התפוצות בעיניים ומבינים מה זה האתגר הזה.
<ערן ברקוביץ': שלום, ערן ברקוביץ', מנהל המחלקה לחינוך בהסתדרות הציונית.
<ערן ברקוביץ': התארחנו כאן בוועדה באוגוסט האחרון לציון 120 שנה לקונגרס הציוני.
<ערן ברקוביץ': סיפרנו שם על אחד מהמפעלים החשובים שלנו, מאתיים ועשרים שליחי הוראה בבתי הספר היהודיים בעולם, למעלה ממאה ששים ותשעה בתי ספר.
<ערן ברקוביץ': אני רק רוצה להביא מחוויה שהייתי שותף אליה שבוע שעבר.
יעקב מרגי: יכול להיות שאנחנו מדברים על אותם בתי ספר?
<ערן ברקוביץ': יכול להיות, גם על שיתוף פעולה - - -
יעקב מרגי: נקרא לאיגום משאבים ולפריסה יעילה.
<ערן ברקוביץ': עלה כאן הערך המוסף של המוסדות הלאומיים.
<ערן ברקוביץ': אני רק אציין חוויה שהייתי עד אליה שבוע שעבר.
<ערן ברקוביץ': ערכנו כנס למדינות מרכז אמריקה, מדינות מאוד קטנות.
<ערן ברקוביץ': בין השאר השתתפו שם נציגים משתי מדינות שאין להן יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל.
<ערן ברקוביץ': המדינה לא יכולה לעבוד לצערי עד היום בכל מקום בעולם היהודי כולל גם מדינות ערב שאנחנו עובדים מולם, וזה הערך המוסף שלנו בתמונה הזאת.
<ערן ברקוביץ': הדבר השני, רק הערה שאולי שווה להוסיף לפרוטוקול.
<ערן ברקוביץ': אנחנו בוחנים היום את הנושא של הכשרת המחנכים המקומיים היהודיים בעולם.
<ערן ברקוביץ': צריך לציין שקיימת כאן תופעה שהמכללות שיכשירו מורים לעברית והוראת יהדות בעולם הלכו ונסגרו בעשרים שנה האחרונות.
<ערן ברקוביץ': גם על הדבר הזה יש לתת את הדעת, כיצד מכשירים את הדור הבא שמחנך את הדור - - -
יעקב מרגי: אני לא רוצה לחשוב על זה שהשולחן הזה הוא שהפגיש אתכם.
יעקב מרגי: אני חושב שכדאי לעשות בלי שום קשר לסיכום, מפגש, לראות.
יעקב מרגי: איפה שיש זהות בתכנית העבודה, ניתן לאגם משאבים לאיזה מכפיל כוח, לא יודע, אני לכן לא כותב את זה בסיכום.
יעקב מרגי: כדאי לחשוב על זה.
יעקב מרגי: רבותיי, תודה רבה על היום הנפלא הזה, קודם כול ליושב ראש הכנסת.
יעקב מרגי: הוועדה מודה ליו"ר הכנסת על ציון יום התפוצות.
יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד התפוצות, למשרד החינוך, למשרד העלייה והקליטה על שותפות במפעל חשוב זה של פעילות בתפוצות.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת לכל משרדי הממשלה לשתף פעולה ולבחון את הפעילות הרבה שנעשית, כל אחד בנפרד, לעשות אותה בין אם ביחד ובין אם תואם מדיניות, מה שנקרא, שלא כל אחד יפעל בכיוון אחר.
יעקב מרגי: הוועדה רואה בחובתה של ממשלת ישראל, באחריות ובמחויבות צורך גדול להגדיל את השקעתה בעתיד העם היהודי וזה אינטרס שלנו כמדינה, בחיזוק השותפות והערבות ההדדית, קוראת לשר החינוך ולשר התפוצות לתרגם זאת לתקנה תקציבית קבועה שתשב בבסיס התקציב, שתכניות חשובות אלו לא יהיו בצורה וולונטרית של שר זה או אחר או ברצונו, בהשקפת עולמו של שר זה או אחר, לכן חשוב שפרויקטים אלו יתוקצבו בתקציב רב שנתי בבסיס התקציב.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לפתח תכנית לימודים שתגביר את המודעות גם של תלמידי ישראל לגבי גורלו ואתגריו של העולם היהודי בתפוצות.
יעקב מרגי: תודה רבה, המשך יום מהנה.