GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: אפשר לפתוח את זה לדיון יותר רחב.
איציק שמולי: זה אמנם לא נושא הדיון, הסיפור של התפרצות הכלבת.
איציק שמולי: אולי נעשה את זה בהמשך, אבל יש סיבות למה המחלה הזו פרצה וזה לא רק בגלל הכלבים המשוטטים.
איציק שמולי: הכלבים תמיד משוטטים ותנים תמיד עברו מהעבר השני של הגבול.
איציק שמולי: יש פעולות שהממשלה עשתה בדרך כלל כבדרך קבע ואולי בתקופה האחרונה עשתה פחות, אבל לא נפתח את זה עכשיו.
איציק שמולי: אני חושב, בתשובה להערתך, שלא חייבת להיות סתירה.
איציק שמולי: אם אנחנו מדברים על דברים אלמנטריים בכלביות, כמו שמיכות, גופי חימום, זה שיש טיפול וטרינרי אלמנטרי, זה אני חושב מצוי גם בנוהל הכלביות הבסיסי שלכם.
איציק שמולי: הוא פשוט לא כל כך נאכף.
איציק שמולי: אפשר לומר שהוא טעון שיפור, האופן שבו נאכף הנוהל הזה, שלא לדבר על הקטסטרופה שמתחוללת בכלביות הפרטיות, וכאן אני רוצה לשאול אתכם מה העמדה שלכם לגבי הכלביות הפרטיות?
איציק שמולי: אתם אומרים, המודל האזורי עובד סך הכול יפה, אם אני מבין נכון.
איציק שמולי: זה הכיוון שאליו רוצה ללכת המשרד.
איציק שמולי: מה יהיה הסוף עם הכלביות האלה?
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: הצהרת השר הייתה שתוך כמה שנים הם יסגרו.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: צריך תחליף בשביל זה.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: יצא עכשיו קול קורא של 6 מיליון.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: יכול להיות שיהיו יותר כלביות אזוריות עם רשויות שמוכנות לקחת את זה על עצמן בדיוק כעניין של שירות.
איציק שמולי: רק שאני אבין, נגיד במקום כמו גליל/גולן שנפתחת כלבייה אזורית, זאת אומרת בהכרח שכלביות פרטיות באזור נסגרות או שזה לא אומר בהכרח?
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: צריך לחלק את זה לשניים.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אם הכלבייה עומדת בתנאים, זה לא עניין של לסגור או לא.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אני חושבת שהרשות זה עניין של מי הם מביאים לעבוד איתם בהסכמים, מה הדרישות.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אנחנו מאוד נתמוך, מאוד נשמח.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: אני חושבת שבדיוק בגלל העניין של היקף משרה של רופא וטרינר, ובכלל צריך לאחד את הדברים האלה שיהיה לנו מאה אחוז משרה של מישהו שנמצא כל הזמן ולא 20, 30 וכל מיני אחוזי משרה.
איציק שמולי: בכלבייה האזורית את מתכוונת.
<ד"ר נירית ציפורי ברקי: בכלבייה וברשות בכלל.
<ד"ר תמיר גושן: הדוגמא שנתת, של הגליל המזרחי/גולן, אמור לקום שם אשכול ישובים והוא מתעתד להקים כלבייה אזורית חדשה.
<ד"ר תמיר גושן: זו לפחות הכוונה המוצהרת.
<ד"ר תמיר גושן: אני מקווה גם שתתממש.
<ד"ר תמיר גושן: בשיחות לא פורמליות עם אנשי האשכול המתהווה, חלק מהם מתייחסים לזה כאל מרכז רווח.
<ד"ר תמיר גושן: אחד הדברים שצריך להבהיר, שכלבייה זה שירות.
<ד"ר תמיר גושן: למעשה כל הארץ נמצאת באיזושהי סכנת כלבת כי אנחנו נמצאים באזור כזה.
<יעל כהן–פארן: מאיפה הרווח?
<ד"ר תמיר גושן: מפנסיון לכלבים שנכנסים לשם.
<יעל כהן–פארן: לכלבייה העירונית?
<ד"ר תמיר גושן: כן.
<יעל כהן–פארן: זה היום משהו שמתקיים בהרבה כלביות?
<ד"ר תמיר גושן: זה מתקיים בלא מעט כלביות שמשמשות גם כפנסיון.
<קריאה: עירוניות?
<יעל כהן–פארן: אם אפשר לשאול אותך, מר גושן, יש לכם נתונים על זה?
<יעל כהן–פארן: זה מדווח לכם או שזה משהו שנעשה לגמרי מתחת לרדאר ופשוט קורה?
<יעל כהן–פארן: הם צריכים לקבל אישור או שברגע שיש להם כלבייה, הם עושים מה שהם רוצים בלי שום דיווח?
<יעל כהן–פארן: שוב, אין לי בעיה שמישהו ירוויח כסף, אבל הדברים צריכים להתנהל קודם כול באיזשהו סטנדרט בסיסי ולא ישר ללכת לפנסיון.
<ד"ר תמיר גושן: אני יודע לפחות על שתי כלביות שזה מתקיים בהן.
<ד"ר תמיר גושן: האם זה נעשה עם אישור?
<ד"ר תמיר גושן: אני לא יודע.
<ד"ר תמיר גושן: אני יודע שזה לא נעשה על חשבון תאים של בעלי חיים אחרים, זאת אומרת זה נעשה רק כאשר יש תאים פנויים.
<יעל כהן–פארן: השאלה אם זה מתקיים בכלביות אחרות?
<יעל כהן–פארן: למישהו אחר יש מידע על זה?
<ד"ר תמיר גושן: יושב כאן יושב ראש איגוד הרופאים הרשותיים.
איציק שמולי: תיכף אנחנו נפנה אליו.
איציק שמולי: גלי דוידסון מהמשרד להגנת הסביבה.
<גלי דוידסון: אמר חבר הכנסת אין בן ראובן שמרבית הסמכויות והתקציבים אמורים להיות בין משרד החקלאות לבין משרד הפנים שהם אמונים על התחום הזה.
<גלי דוידסון: יחד עם זאת חשוב לציין שהמשרד להגנת הסביבה לאורך שנים על גבי שנים תומך גם ברשויות וגם בעמותות, ברשויות להקמה ולשיפוץ של כלביות רשות, לדוגמא, הוזכרה כאן לוד, הוזכרו נוספים.
<גלי דוידסון: יש כלבייה בגלבוע שיש התחייבות למשרד להגנת הסביבה כלפיה.
<גלי דוידסון: לאורך שנים מקצים סכומים שעומדים על כ-1-1.5 מיליון.
<יעל כהן–פארן: לא לרשותיות.
<גלי דוידסון: לרשותיות כל שנה, ובמקביל גם לעמותות מדי שנה יוצא קול קורא שמסייע בעצם לאספקט של העיקור/סירוס, גם מסייע לשיפוץ של המתקנים.
איציק שמולי: על כמה עומדים הסכומים היום, גלי?
<גלי דוידסון: זה כבר כמה שנים 3.4 מיליון ₪ לעמותות.
<גלי דוידסון: לרשויות שנה שעברה הייתה בעיה כלשהי אחרי שנים רבות.
<גלי דוידסון: הייתה בעיה טכנית עם ההוצאה של הקול קורא אבל הסכום שיועד לזה היה 1.5 מיליון.
<יעל כהן–פארן: אבל הוא לא יצא.
<גלי דוידסון: לא יצא הקול קורא.
איציק שמולי: מה העלות של כלבייה, 1-1.5 מיליון שקל?
<גלי דוידסון: אנחנו תומכים גם בהקמה וגם בשיפוץ.
<גלי דוידסון: התקרה שאנחנו שמים בקול הקורא כדי שאנחנו נוכל לאפשר תמיכה ליותר רשויות היא חצי מיליון לעמותה.
<גלי דוידסון: זו התקרה שאנחנו שמים.
<גלי דוידסון: במסגרת הזאת אנחנו צריכים לתמוך ביותר רשויות.
<יעל כהן–פארן: 1.5 מיליון לכל הרשויות.
<גלי דוידסון: כל שנה - - -
<יעל כהן–פארן: נגיד שתי רשויות יגישו, אם זה הקמה, זה בטח מעל חצי מיליון שקל.
<גלי דוידסון: בדרך כלל מה שקורה, זה שיוצא שרשות אחת או שתיים נתמכות להקמה ושאר העמותות זה משמש לדברים חשובים מאוד כמו שיפוץ, למשל חצרות טיולים, למשל משימות כאלה שהן חשובות מאוד.
<גלי דוידסון: העלויות שלהן הן יותר נמוכות והקול הקורא בנוי בצורה כזאת שהוא מאפשר בעצם את התמיכה בהקמה.
<גלי דוידסון: זה מחולק לשלבים, מאפשר קודם כול תמיכה בהקמה ואז זה יוצא למספר רשויות מסוימות, אבל מאפשר אחרי זה בשלב השני שבעצם זה מחולק לפי מי שמבקש את העלות היותר נמוכה, מצליח לקבל ואז בעצם יוצא שיותר רשויות מצליחות באמת להוציא חצר טיולים או דברים נוספים שהעלויות שלהם הרבה יותר נמוכות.
<יעל כהן–פארן: ויש לכם מעקב שהמשאבים שאתם נותנים לעמותות, התנאים הבסיסיים בכלביות שאתם מעניקים להם תמיכה, מתקיימים?
<יעל כהן–פארן: לכם יש את המעקב שלכם שהוא שונה מהמעקב של הבקרה של משרד החקלאות?
<גלי דוידסון: הרשויות שבהן אנחנו תומכים, אנחנו מבקרים בהן.
<יעל כהן–פארן: לא, יש רשויות ויש עמותות.
<גלי דוידסון: כל הרשויות וכל העמותות שנתמכות מבוקרות על ידי המשרד.
<גלי דוידסון: בעמותות אנחנו מבקרים לפחות אחת בשנה, אם לא מעבר לזה.
<גלי דוידסון: הקשר שלנו מול העמותות הוא לא אך ורק תמיכה, הוא מעבר לזה.
<גלי דוידסון: חלק מהעמותות נתקלות בקשיים כאלה או אחרים שמצריכים ביקור בתכיפות גבוהה יותר מאשר פעם בשנה.
<גלי דוידסון: רשויות, אנחנו ממשיכים לבקר באותן רשויות שנתמכו על ידי המשרד חמש שנים אחורה.
איציק שמולי: אני רוצה להפנות את רשות הדיבור לד"ר אבי צרפתי, יו"ר ארגון הרופאים הרשותיים.
<ד"ר אבי צרפתי: תודה רבה.
<ד"ר אבי צרפתי: רק לענות על שני דברים קטנים לפני שאני אגיד את מה שיש לי להגיד בנושא.
<ד"ר אבי צרפתי: אם כבר דיברו על נתונים טכניים, עלות כלבייה להקמה, כלבייה סבירה, נע בין 3 מיליון ל-5 מיליון ללא הקצאת הקרקע, מתוך הנחה שהקרקע היא של הרשות.
<ד"ר אבי צרפתי: זה דבר אחד.
<ד"ר אבי צרפתי: דבר שני, מה שד"ר גושן התייחס בנושא האשכולות זה מיזמים שקמים היום.
<ד"ר אבי צרפתי: זה מיזמים שמצד אחד מאפשרים איגום משאבים ותפעול יותר נכון של האמצעים הקיימים לטובת העניינים הווטרינריים, אבל מצד שני יש בהם בעייתיות לא קטנה מאחר ורובם מופעלים כחברות עירוניות והמטרה שלהם בסוף יום זה לקצץ בעלויות ולהכניס יותר כסף, לכן קיימת הבעייתיות שבה בעצם חלק מהתפקידים הווטרינריים שהם פר אקסלנס נועדו לשמירה להגנת בריאות הציבור ולטובת רווחת בעלי חיים, לא ימומשו בצורה הנאותה אלא יעוותו או יחובלו למטרות שיש בהן גם אינטרס כלכלי, ראה פנסיון בתוך כלבייה שהיא מיועדת לתצפית כלבת.
<ד"ר אבי צרפתי: יש כזה דבר במקומות מסוימים.
<ד"ר אבי צרפתי: ברוב המקרים המטרה של הפנסיון היא לא לעשות ממש כסף אלא כדי לקרב את האוכלוסייה המקומית שעושה שימוש בכלבייה לא רק למטרות הסגר ולתת איזשהו פתרון על בסיס מקום פנוי במסגרות האלה גם לתושבי העיר.
איציק שמולי: השאלה, ד"ר צרפתי, מה היית מציע לרשות מקומית כמו מיתר או חצור הגלילית שאני בספק אם מחזיקה בכלל וטרינר בעשירית משרה ואני תוהה מה הן היום עושות, בלי לפגוע וגם בלי לדעת, זו רק דוגמא, למען בעלי החיים המשוטטים אצלם?
<ד"ר אבי צרפתי: אז קודם כול יש פה את הווטרינרית של מיתר והיא תוכל להוסיף אחר כך.
איציק שמולי: סליחה, לא התכוונתי לפגוע.
<ד"ר אבי צרפתי: היא תוכל להוסיף אחר כך בעניין הפעולות ובמציאות הקשה.
<ד"ר אבי צרפתי: כרגע אני רוצה בעצם לפתוח את העניין שלי לטובת הדיון פה.
<ד"ר אבי צרפתי: תראו, אנחנו דנו בעניין הזה בביקורת מבקר המדינה 2010 ואחר כך דנו בעוד כמה מקרים ואנחנו מגיעים היום ל-2017.
<ד"ר אבי צרפתי: חבר'ה, תראו, אם סדר העולם לא ישתנה ומדינת ישראל לא תצהיר בצורה מאוד ברורה שנושא של הטיפול בבעלי חיים לכל מה שכרוך בזה מבחינת גם רווחת בעלי חיים אבל גם מניעת מחלות וכדומה, הוא לא בידיים של מדינת ישראל, לא יזוז כלום.
<ד"ר אבי צרפתי: הדבר הזה כמו שחבר הכנסת בן ראובן ציין, זו המציאות.
<ד"ר אבי צרפתי: הוא ראה אותה, הוא חווה אותה, הוא קיבל מאיתנו את ההתרשמויות.
<ד"ר אבי צרפתי: זו המציאות נכון להיום ואף אחד לא יכול לסדר את זה אחרת.
<ד"ר אבי צרפתי: ברשויות שבהן יש קול קשוב לטובת העניין, יקומו כלביות, הכלביות יהיו לתפארת, יטפלו בהן.
<ד"ר אבי צרפתי: ברשויות שבהן זה לא קיים או אין קול קשוב לעניין, הכלבים הם מטרד, הרופאים הווטרינרים מקבלים הוראה להרדים אותם כי אין כסף להחזיק אותם.
<ד"ר אבי צרפתי: יגיד ד"ר גושן לגבי הכלבייה שנסגרה בצפון.
<ד"ר אבי צרפתי: זה בדיוק מה שהוא חויב, הרופא שם, תרדים את הכלבים, אין מה לעשות איתם - לא מטעם משרד החקלאות אלא מטעם מי שאחראי עליו בפועל, ולכן במסגרת הזו אם מדינת ישראל לא תבין שדרך משרד החקלאות, לטובת הרשויות המקומיות שהם בפועל מפעילים את הכלביות האלה, אם הדברים האלה לא יתוקצבו, לא יובנו, לא יתנו להם את המשאבים הנכונים, אנחנו נמשיך להיות פה עוד שנה ועוד שנה ועוד שנה.
<ד"ר אבי צרפתי: בעולם הנכון, ואפשר לעשות את זה, המדינה צריכה לדאוג לדברים האלה דרך רשויות מקומיות, דרך סבסוד, דרך העברת תקציבים.
<ד"ר אבי צרפתי: אני יודע שהרשויות המקומיות יכולות לעשות את זה בתנאי שכספים יגיעו אליהן בצורה הנכונה.
<ד"ר אבי צרפתי: יש מה שנקרא כלביות אזוריות על אותו מתווה כמו שחבר הכנסת היה עד גם לנושא של בדיקות המשנה שנעשו.
<ד"ר אבי צרפתי: על אותה תבנית אפשר גם לבנות את המתכונת של כלביות אזוריות ולהפעיל אותן ולתת שירות לשטחים נרחבים, אבל צריך בשביל זה משאבים, צריך בשביל זה אמצעים.
<ד"ר אבי צרפתי: כל עוד הדברים האלה לא יקרו, אנחנו נמשיך להיות פה במסגרת הזו.
<ד"ר אבי צרפתי: אני רוצה לציין שאנחנו כרופאים ברשויות המקומיות לא רואים את העמותות כאויבים.
<ד"ר אבי צרפתי: העמותות בשבילנו זה אקסטרה.
<ד"ר אבי צרפתי: ככה הן צריכות להיות.
<ד"ר אבי צרפתי: במדינה מתוקנת העמותות צריכות להיות אקסטרה והמדינה צריכה לטפל.
<ד"ר אבי צרפתי: מה שאולי נופל בין השוליים זה העמותות צריכות לעשות אם הן בכלל צריכות.
<ד"ר אבי צרפתי: הן לא חייבות, אבל במסגרת הזאת זה מה שצריך לקרות.
<ד"ר אבי צרפתי: לצערנו הם נושאים היום בנטל.
<ד"ר אבי צרפתי: אני לא יודע לחלק אותו, אבל כולנו, בגדול, נמצאים תחת האלונקה ואני רוצה להגיד לכם שהמסע הוא כבד מנשוא במסגרת הזו ולנו אין דרך להמשיך עם זה ככה.
איציק שמולי: את רוצה להוסיף משהו, הווטרינרית ממיתר?
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני רוצה לציין את שיתוף הפעולה שלנו שאנחנו משתפים וכן עובדים ביחד, אז אני כן רואה שיש התקדמות.
<ד"ר הילה מיקולשיק: מיתר זה ישוב קטן.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אנחנו לקחנו שיתוף פעולה ביחד עם הר חברון, עם בני שמעון, עם מרחבים, עם אופקים, עם נתיבות.
<ד"ר הילה מיקולשיק: לקחנו את כל הווטרינריים הרשותיים ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה מצוין עם עמותת צער בעלי חיים באר שבע.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני באמת קוראת לכולם פה גם כן ליישם את זה כי אנחנו צריכים לדאוג.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אף אחד מהווטרינרים פה לא למד שבע שנים כדי להמית חיות.
<ד"ר הילה מיקולשיק: המטרה שלנו היא באמת בריאות הציבור ביחד עם שלום הציבור ורווחת בעלי החיים.
איציק שמולי: בעצם מי שנותן לכם היום את המענה זה צער בעלי חיים באר שבע או הכלבייה בבאר שבע?
<ד"ר הילה מיקולשיק: כלביית צער בעלי חיים באר שבע משמשת אותנו ככלבייה הרשותית בתוך כלביית צער בעלי חיים באר שבע שהייתה פעם מתקן מוגן והיא הוקמה ככזו, ואני שמחה להגיד שאני ראיתי אותה צומחת.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני עשרים ואחד שנים בתחום ואני רואה איך שיתופי הפעולה באמת עוזרים גם לחיות עצמן.
<ד"ר הילה מיקולשיק: יש בתוך המתקן עצמו מרפאה, יש וטרינרים שהם אלה שעושים את הביקורות על הכלבים גם שלנו ונותנים את הטיפול הרפואי, יש וטרינר רשותי כל יום שמגיע מכל רשות ויש אצלנו סדרי עבודה שכל אחד מגיע ועושה את הביקורות האלה.
איציק שמולי: את בעצם וטרינרית רק של מיתר או של כל ההתאגדות הזאת?
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני וטרינרית רק של מיתר.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני נותנת מענה גם לכלבים של אופקים, מרחבים וכו', ביום שלי.
<ד"ר הילה מיקולשיק: כל יום מגיע וטרינר, הוא עושה את הסבב.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אם יש איזושהי בעיה אז אנחנו מטפלים נקודתית.
<ד"ר הילה מיקולשיק: יש לנו וואטסאפ משותף, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה.
<ד"ר הילה מיקולשיק: הנושא הזה של לקחת את העמותות וגם לעזור להן, כי הם המחלצים שלנו, כלומר הם אלה שיוצאים לשטח וכשיש בעיה להם אנחנו קוראים.
<ד"ר הילה מיקולשיק: הם מגיעים לשטח, מוציאים את החיה בעזרתנו או איתנו, מגיע לצער בעלי חיים.
<ד"ר הילה מיקולשיק: 80% מהכלבים שצער בעלי חיים מקבל מאיתנו מוצאים בסופו של דבר בתים.
<ד"ר הילה מיקולשיק: שיתוף הפעולה הזה חייב להתקיים וחייב להיות מעודד על ידי הממשלה.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני חייבת לומר שגם משרד הפנים, גם משרד החקלאות וגם המשרד להגנת הסביבה חייבים למצוא דרך לעזור לנו כרשויות קטנות, כי אין לנו את כל האמצעים.
איציק שמולי: מאה אחוז, תודה רבה.
איציק שמולי: ליאת מורגן, יד 4 ובית ספר לוטרינריה.
<ליאת מורגן: אני רק רוצה להגיד דבר אחד לזכות משרד החקלאות כי הם לא אמרו את זה.
<ליאת מורגן: לאחרונה אושר תקציב שאמור להיכנס בינואר 2018 לכל הנושא הזה של ניטור המצב של מספר הכלבים, כמה כלבים בכלל רשומים.
<ליאת מורגן: אפשר לעשות הערכות.
<ליאת מורגן: אנחנו לא באמת יודעים אם זה 10%, 90%.
<ליאת מורגן: אין לאף אחד מושג, אז בעוד שנים עשר חודשים, החל מינואר באמת אני מקווה שאנחנו נדע את התשובות האלה ובנוסף גם את דעת הקהל הציבורית ואיפה צריך לשים את הדגש על קמפיינים חינוכיים.
<ליאת מורגן: ללא קשר, בסוף ד"ר ציפורי יכולה לעשות אלף ביקורות בכלביות.
<ליאת מורגן: אין להם שום סמכות, זה כבר נאמר הרבה פעמים.
<ליאת מורגן: אני חושבת שאם רוצים לצאת עם איזשהו משהו אופרטיבי מהדיון הזה, זה באמת לעשות איזושהי ישיבה לא במסגרת של דיון שאי אפשר להעלות הכול, אולי אפילו אצלך במשרד עם נציג משרד החקלאות, משרד הפנים, עם הרשויות המקומיות ולפתור את איפה החסמים ואיך מתקדמים בצורה אופרטיבית ולא פעם בשנה לדון בו.
<ליאת מורגן: לנושא רווחת בעלי חיים יש כל מיני נקודות.
<ליאת מורגן: לדוגמא, שמיכות בכלביות זה אולי נראה יפה בתמונות אבל בסוף אם כלבן שוטף עם צינור והשמיכה רטובה, זה יותר גרוע מבטון קר.
<ליאת מורגן: יש מספיק פתרונות בעולם ומספיק אנשים מקצועיים שיודעים לתת את הדעת איך לבנות כלבייה ומה כן לשים, ולא צריך להיתפס דווקא לדברים שנראים אולי טוב מבחוץ.
איציק שמולי: מאה אחוז.
איציק שמולי: אתי, את רצית להגיד משהו בקצרה?
<אתי אלטמן: כן, רציתי לשאול בצורה הגיונית איך זה נראה שמיתר מעביר כלבים לצער בעלי חיים, שזה מתקן שעוזר לחיות משוטטות.
<אתי אלטמן: 80% היא מעבירה לצער בעלי חיים שזה בכלל לא התפקיד שלהם, אז על חשבון הכלבים שהיא מעבירה ממיתר, כלבים שנמצאים בבאר שבע, עזובים, או כלבים שמשוטטים, לאן הם מגיעים?
<אתי אלטמן: אין להם לאן להגיע.
<אתי אלטמן: היא צריכה שיהיה לה את המתקן שלה.
<אתי אלטמן: היא לא צריכה להשתמש בצער בעלי חיים באר שבע בתור מתקן של מיתר.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני חושבת שבדיוק הפוך.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני חושבת שהשיטה הזאת של שיתוף פעולה בין עמותות זה אחד הדברים שקידמו את הרפואה הווטרינרית בדרום.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אנחנו רק מבקשים יותר משאבים.
<ד"ר הילה מיקולשיק: זה לא בא על חשבון אף אחד מהכלבים של באר שבע, כי הם עובדים גם איתם.
<ד"ר הילה מיקולשיק: אני חושבת שמועצות קטנות, כל זמן שהמדינה לא תוכל לעשות כלביות רשותיות שיוכלו לתת מענה ליישובים קטנים, שכמות הכלבים שמגיעים אליהם היא ברמה מאוד גבוהה, זה הפתרון האידיאלי וזה נותן כרגע מענה מצוין.
<דפנה דעואל: אני רוצה לשאול את משרד החקלאות ואת ממשלת ישראל, תיק צער בעלי חיים נמצא במשרד החקלאות.
<דפנה דעואל: זה לא הגיוני שאין להם תקציבים לנושא רווחת בעלי חיים וצמצום האוכלוסייה.
<דפנה דעואל: אי אפשר להפיל את זה על הרשויות ואי אפשר להפעיל את זה על העמותות שלא מתוקצבות.
<דפנה דעואל: אנחנו לא המגן לעשות את זה.
<דפנה דעואל: צריך תקציבים.
<דפנה דעואל: יש תקציבים במשרד החקלאות.
<דפנה דעואל: יש שם מעל 100 מיליון שקל לתקציב שונות.
<דפנה דעואל: הם נותנים 4.5 מיליון שקל עד עכשיו לעיקור, ואיפה כל שאר הדברים?
<דפנה דעואל: צריך לעשות פה מהפכה.
<דפנה דעואל: אולי גם משרד האוצר, אולי גם עוד משרדים, אני לא יודעת, אבל צריך תקציבים פה.
<דפנה דעואל: אי אפשר להפיל את זה על העמותות ועל רשויות עניות.
איציק שמולי: כן אדוני, אתה תהיה אחרון הדוברים.
<ד"ר אסף בריל: שמי אסף בריל, אני מנהל את השירות הווטרינרי של עיריית ירושלים שזכה פה לכמה מחמאות.
<ד"ר אסף בריל: אתה היית אצלי וגם איל בן ראובן היה אצלי.
<ד"ר אסף בריל: רציתי להזמין את הוועדה, אבל כל מי שבוועדה נוכח כבר היה אצלי, אז אין טעם להזמין את הוועדה אלינו לראות איך מתנהל שירות וטרינרי טוב בעיר שהיה לה את הכבוד המפוקפק לרדת לאשכול 3, סוציו אקונומי, ואתה גר בעיר שהיא נראה לי באותו חתך סוציו אקונומי, ויש שם כלבייה טובה, אבל זה לא יכול להיות נתון לחסדיו של ראש העיר או לגחמותיו או לאג'נדה שלו.
איציק שמולי: עכשיו תסביר לי רק רגע משהו אחד שאני אבין.
איציק שמולי: בהנחה ועכשיו הממשלה מעבירה תקציב לעיריית ירושלים לטובת איזשהו שירות בתוך השירות שלך, היום אין דרך בעצם להבטיח את זה מול ראש העיר, שזה מגיע.
<ד"ר אסף בריל: לא, יש תקציבים שהם צבועים.
<ד"ר אסף בריל: אם יש לך תקציב שאני מקבל נגיד מעיקורי חתולים, אצלי הוא צבוע.
<ד"ר אסף בריל: אם מוענק פה תקציב לשיפוץ כלביות, לבניית כלבייה, המשרד לאיכות הסביבה או משרד החקלאות צובע אותו ספציפית לכלבייה.
<ד"ר אסף בריל: היא לא יכולה לקחת את זה עכשיו לבניית מתנ"ס, אז אפשר לצבוע.
<ד"ר אסף בריל: בדרך כלל בעל המאה הוא בעל הדעה.
<ד"ר אסף בריל: הבעיה שיש לנו פה שני בעלים, אחד, יש לו את הדעה המקצועית, שזה משרד החקלאות.
<ד"ר אסף בריל: ישבתי עם חבר הכנסת אין בן ראובן וזה חלק מהתובנות, מה שהוא אמר.
<ד"ר אסף בריל: משרד החקלאות הוא הגוף המקצועי, הרגולטור המקצועי.
<ד"ר אסף בריל: סתם לדוגמא, יצאו עכשיו תקנות שאני חייב לחסן משושה כל כלב, אלף כלבים כפול שני משושים כפול עשרים שקלים זה ארבעים אלף שקל תקציב שמשרד הפנים צריך עכשיו להוסיף לי אבל הם לא מוסיפים, לכן צריך ששני הרגולטורים ישבו, שניהם יקבעו כללים, שניהם יקבעו תקצוב לזה.
<ד"ר אסף בריל: התקצוב יגיע ויהיה צבוע לרשויות.
<ד"ר אסף בריל: אי אפשר לבוא לווטרינר, נמשיך להשמיץ את מיתר, ישוב של כמה אלפי תושבים ולדרוש מהם לטפל.
<ד"ר אסף בריל: צריכים לעשות איגודים.
<ד"ר אסף בריל: עוד דבר שאני חייב להגיד.
<ד"ר אסף בריל: אני מסכים עם כל מה שיעל ארקין אמרה למעט דבר אחד.
<ד"ר אסף בריל: כל מילה במשפט שהיא רשמה "הסגר", צריך להחליף אותו במילה כלבייה, כי הכלב שנמצא קפוא מקור או רעב בתוך התא, לא משנה לו מה כתוב בכניסה על השלט, האם כתוב עיריית ירושלים או תנו לחיות לחיות.
<ד"ר אסף בריל: המצב בכלביות פרטיות או בכלביות של חלק מהעמותות גרוע לעין שיעור מחלק מהמצבים ברשויות, ויש רשויות, ונמצאים פה רחובות וירושלים וכפר סבא ורשויות נוספות שהכלביות שלהן יכולות לפאר כל מנואל לטיפול בכלבים.
איציק שמולי: טוב, ברשות
איציק שמולי: כם אנחנו נסכם את הדיון.
איציק שמולי: ראשית, אני רוצה להודות לכל הנוכחים וכמובן לתנו לחיות לחיות על העברת הנתונים.
איציק שמולי: הוועדה הזו רואה מאוד בחומרה את העובדה שנציגי משרד הפנים לא טרחו להגיע לדיון.
<יהודית גידלי: אני מתנצלת, אני חושבת שאני אשמה.
<יהודית גידלי: אני הזמתי את השלטון המקומי ולא את משרד הפנים.
איציק שמולי: אוקיי, אז אנחנו נבדוק מה קרה, אבל בכל מקרה - - -
<יהודית גידלי: אבל הם רואים את סדר היום וכשהם לא רוצים להגיע, הם מודיעים לי שהם לא באים, אז הם ראו ולא טרחו להגיע, אבל לא הזמנתי.
איציק שמולי: הבנתי, אז בכל מקרה כמובן שיש בכך טעם לפגם שמתקיימת ישיבה בכנסת, ישיבה שהיא בתחום אחריותם ולא טורחים להגיע.
איציק שמולי: זה אולי מלמד במשהו על המצב.
איציק שמולי: הבקשה הראשונה שלי כלפי גם משרד החקלאות וגם כלל הנוגעים בדבר מכיוון הממשלה, אנחנו מבקשים להעביר כאשר עולות שאילתות, ואתה נציג משרד החקלאות, אמרת שזו המדיניות, אז אני שמח על זה, להעביר כמה שיותר מידע.
איציק שמולי: זו לא מדיניות הגרעין של מדינת ישראל, זה מידע שחשוב שיונגש לציבור ואין שום סיבה שיועבר מידע חסר, חלקי, מושחר ודברים מהסוג הזה.
איציק שמולי: אנחנו כמובן מברכים על התקנות שאושרו וגם על פרויקט הניטור שיוצא לדרך.
איציק שמולי: אין בכך די ולכן אנחנו בהחלט נאמץ את ההחלטה שעלתה פה ואנחנו נקיים שני דברים: אחד, פגישה יותר מצומצמת עם משרד החקלאות ועם משרד הפנים בתור התחלה כדי לנסות ולגשר על חלק מהפערים.
איציק שמולי: אמרתי את זה גם בשנה שעברה ולא עשיתם את זה.
איציק שמולי: יש תקופת תקציב בכנסת ויש יכולת לחלק מחברי הכנסת להעביר או לנסות לפחות לעזור לכם להשיג תקציבים.
איציק שמולי: גם משרד הגנת הסביבה הוא בעניין הזה, ולכן אם בתקופה הקריטית הזאת אנחנו יכולים לעזור לשרים להביא חלק מהתקציבים, עפים פה מיליארדים כל יום, אבל חלק קטן מהתקציבים לטובת המטרות האלו, אז תשתמשו בנו, תיעזרו בנו, תעמידו את הנכונות שלנו במבחן, לא רק כאן בוועדה לגעור על חלק מהדברים, אלא גם לנסות ולהיות לכם לעזר לקדם את העניין.
איציק שמולי: דבר שני, ואני מבקש שתצא הבהרה בעניין הזה מכיוון משרד החקלאות לכלביות העירוניות.
איציק שמולי: אנחנו מתכוונים בשבועות הקרובים ובחודשים הקרובים לצאת אל השטח ולבקר בכלביות.
איציק שמולי: אני מבקש שלא יהיה מצב שבו אנחנו מגיעים לכלבייה עירונית או אזורית ולא נותנים לנו להיכנס.
איציק שמולי: זה צריך להיות מאוד ברור שאנחנו נכנסים למקומות האלו ואנחנו בודקים את המקומות האלו, לכן אני מבקש שתעבירו את ההנחיה בהתאם.
איציק שמולי: אנחנו ננסה בחודשים הקרובים, יש לנו שנת פעילות מאוד עמוסה בעניין הזה, אבל לקדם כל מיני דברים שקשורים בעניין הזה, ובראשם, אחד, תמיכה במהלך של משרד החקלאות לכיוון כלביות אזוריות, ואני מוסיף, על חשבון כלביות פרטיות.
איציק שמולי: במקום שבו נפתחת כלבייה אזורית ולא הוכח מצב שבו הכלבייה האזורית לא יודעת להתמודד עם הכמות או עם האתגר, אין שום סיבה שהכלבייה הפרטית תמשיך להתקיים באותו אזור.
איציק שמולי: שניים, כל מה שקשור לעיקרון של קידום הבעלות האחראית, שבתוך זה אני כולל גם קנסות וענישה על נטישה של כלבים, גם הגברה ובעצם מדיניות יותר רצינית של עיקור ורישום ושקיפות כלפי מה שקורה בעולם הזה של בעלי החיים.
איציק שמולי: אני רוצה להודות לכל המשתתפים ואנחנו נמשיך לעקוב, בשאיפה גם לנסות לממשלה לבצע.
מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.
מירב בן ארי: אני אחליף את חבר הכנסת מרגי בניהול הוועדה.
מירב בן ארי: היום ה-4 ביולי 2017, י' בתמוז תשע"ז, נושא הוועדה הוא התכנית הרב-שנתית מנקודת מבט סטודנטיאלית, לציון ציון הסטודנט.
מירב בן ארי: אני אפתח בכמה מילות פתיחה.
מירב בן ארי: קודם כל, אני שמחה להוביל את יום הסטודנט בכנסת יחד עם חברת הכנסת עליזה לביא, שתצטרף אלי.
מירב בן ארי: אני גם מברכת את חבר הכנסת יוסף ג'בארין, שהוא חבר אמת בנושא הסטודנטיאלי בכנסת, מוביל את זה גם מהמקום שלו, אני שמחה שאתה כאן.
מירב בן ארי: אני מובילה את השדולה כבר קרוב לשנתיים וחצי.
מירב בן ארי: בעיני זו אחת השדולות הכי חשובות בכנסת.
מירב בן ארי: אני מברכת גם את רם, יושב-ראש התאחדות, ואביב, נשיא ההתאחדות, וכמובן את כל מי שנמצא כאן.
מירב בן ארי: הנושא של הסטודנטים הוא נושא שתמיד נמצא על סדר-היום של מדינת ישראל, לאו דווקא ביום הסטודנט, במשך כל השנה, בנושאים שונים ומגוונים בהם אנחנו עוסקים כמעט כל יום.
מירב בן ארי: לשמחתי, אתמול היה לי ראיון קצר, דיברתי על יום הסטודנט ואמרו לי: מה עשיתם?
מירב בן ארי: אז אמרתי לו: תשמע, לא צריך יום סטודנט בשביל להתעסק עם סטודנטים, שבוע שעבר דיברנו על המילואימניקים אז התעסקנו בסטודנטים, לפני שבועיים-שלושה התעסקנו במקצועות הבריאות בוועדת הבריאות, זאת אומרת, כל הזמן יש נושאים שקשורים לסטודנטים.
מירב בן ארי: השבוע גם ראינו את הסקר שפורסם ב"ידיעות אחרונות" של ההתאחדות – רם גם ידבר על זה, על נושא הפערים – מבחינתנו, כור ההיתוך האמיתי של מדינת ישראל, האמיתי, הוא באמת המרחב הסטודנטיאלי, האקדמי.
מירב בן ארי: לנו, כחברי כנסת מכול הסיעות, הנושא הזה חוצה מפלגות והוא חשוב לנו ברמה לאומית, כי מבחינתו הנגשה של השכלה גבוהה לכל המגזרים – חרדים, ערבים, פריפריה גיאוגרפית וחברתית, מרכז המדינה – הנושא הוא בנפשנו.
מירב בן ארי: אני יכולה לומר באופן אישי שבזכות ההשכלה הגבוהה, בגלל האקדמיה, נפתחה לי הדרך לאן שאני נמצאת היום.
מירב בן ארי: יושבת כאן גלית, שנתנה לי את המלגה הראשונה שלי.
מירב בן ארי: חשוב לומר שבזכות כך שקיבלתי את המלגה אני בטוחה שהגעתי לכאן, למקום שאני נמצאת בו היום.
מירב בן ארי: לכן אני בעצמי דוגמה חיה לצמצום פערים חברתיים בחברה הישראלית.
מירב בן ארי: נכון, גלית?
מירב בן ארי: את יכולה להעיד.
מירב בן ארי: אני מודה לכל מי שהגיע לכאן היום, גם לאורחים שיושבים מאחור, גם ליושבים סביב השולחן.
מירב בן ארי: יש לנו סדר דוברים.
מירב בן ארי: אני אפתח, ברשותכם, עם חברי הכנסת.
מירב בן ארי: אני אפתח עם עליזה כי מכיוון שהיא אתי בשדולה היא רצה בין ועדות, אם זה בסדר מבחינתכם.
מירב בן ארי: את לא מחויבת להישאר עד הסוף, אני יודעת שיש לנו עוד הרבה ועדות במקביל, אז את תוכלי לצאת בזמן שאני כאן.
מירב בן ארי: אנחנו נתחיל עם חברי הכנסת ולאחר מכן כמובן נעסוק בנושא של התוכנית הרב-שנתית של המל"ג.
עליזה לביא: חברתי, שותפתי, חברת הכנסת מירב בן ארי, אין ספק שהנושא של הסטודנטים אצלנו בראש סדר העדיפויות – פניות ציבור, מצוקות, עוולות והנתונים שכולנו נחשפנו בדוח הזה – אבל אני חושבת שכל מי שמכיר את המטריה, גם כחבר כנסת אבל גם כסטודנט והיום אני גם אימא לסטודנטיות, מכיר, חי, נושם - - -
מירב בן ארי: מגיע לך מזל טוב, לא?
עליזה לביא: כן, ביום חמישי האחרון הבת שלי סיימה את לימודי ההנדסה בטכניון, מרגש מאוד.
עליזה לביא: פגשנו שם את כל עם ישראל.
עליזה לביא: אגב, במגזר יש עליה מרשימה של נשים בטכניון, שזה ראוי באמת – נדבר על זה גם אחר כך – אבל אין מספיק נשים בטכניון בכלל.
עליזה לביא: זה המקום גם לברך את הטכניון על כך שבטכניון יש שנה חמישית חינם לנשים שילדו במהלך התואר.
עליזה לביא: אני יכולה להגיד מהניסיון של הבת שלי שזה מאוד מאוד סייע ועזר.
עליזה לביא: היא הגיעה בהריון לתואר, לא פשוט, מורכב.
עליזה לביא: הסטודנטים בישראל מגיעים יותר מבוגרים, אם אנחנו משווים אותם לעמיתיהם בעולם, אחרי מילוי המחויבות, אם זה שירות לאומי, אם זה כמובן הצבא, לרוב מכינה או שנה בישיבה ועוד ועוד יוזמות חברתיות שהחבר'ה הנפלאים והנהדרים מצויים בהן, וזה משליך כמובן גם על מציאות החיים בלימודים, ברכישת ההשכלה, כן עבודה, לא עבודה.